##
Ernest Hemingway

### 4. rész

Írói működésének első korszakában Hemingway illúzióvesztett nihilizmussal szemlélte a világot, nem látta értelmét. Regényeiből és novelláiból hiányzik a lét számos normális ténye, a lassú fejlődés, a mindennapos élet, a házasság, a családi élet. Ahogy ő maga is a halálközelség élményét kereste, azonképpen korai műveinek is fontos eleme a halálra koncentráltság.
A nyers erőszak, a leskelődő életveszély világában csak a meztelen tettnek, a férfiúhoz méltó felelős cselekedetnek van megváltó ereje - hírdette műveiben. Hemingway legsikerültebb figurái alig álcázott önarcképek, a keménység, a fizikai bátorság azonnal cselekvő emberei, nem a tűnődő habozás, a filozófiai szemlélődés megtestesítői.
Saját életének kalandjai adták legsikeresebb regényeinek témavilágát. Korai háborús kalandjaiból és tapasztalataiból építette fel eslő igazán világhíres regényét a "Búcsú a fegyverektől"-t. Már ebből a terjedelmes műből és a gyors egymásutánban megjelenő novellákból kitűnt íróművészetének az a vonása, hogy rendkívül tömören ír. Azonnal híresek lettek rövid mondatai, a felesleges szavak elkerülése, a cselekmény állandó fordulatossága. Ezek az apró munkára valló tulajdonságok mindvégig jellemezték az elbeszélt cselekmények egységességét, gömbölyűségét. Ez az oka annak, hogy regényeit az olvasó gyorsan olvassa, és egy hosszú cselekményt is majdnem novellának képzelhet el. Máskor egy néhány oldalas novella oly gazdag eseménysorozat, hogy utólag visszagondolva rá, csaknem regénynek hat. Számára minden téma volt, de nagyon egyenetlen tempóban dolgozott. Egy háború vállalásáért néha évekig sem írt szépirodalmat. Vadászkaland vagy horgászkirándulás, olykor egy-egy szerelmes utazás úgy telt el, hogy egyetlen sort sem írt. Máskor, ha benne tartott egy terjedelmes szövegben, elfeledkezett az evésről is, egymás utáni két éjszaka se feküdt le, hanem írt, folyton írt. Az ital azonban mindig mellette volt. Senki sem látta nemhogy részegen, de enyhén mámorosnak sem. Mindig igen józanul tudott hozzászólni vitákhoz, vagy hosszasan kifejteni véleményét egy irodalmi vagy politikai kérdésről.

Vissza az 3. részhez | Vissza a Nyitólaphoz | Következő rész