TOM STOPPARD
ÁRKÁDIA

FORDÍTOTTA: VÁRADY SZABOLCS

A Katona József Színházban 1998. március 21-én bemutatott előadás szövege

SZEREPLŐK
(a színre lépés sorrendjében)

THOMASINA COVERLY, tizenhárom, később tizenhat éves
SEPTIMUS HODGE, a nevelője, huszonkét, később huszonöt éves
JELLABY, komornyik, középkorú
EZRA CHATER, költő, harmincegy éves
RICHARD NOAKES, tájkertész, középkorú
LADY CROOM, harmincas éveinek derekán
BRICE KAPITÁNY, a Királyi Haditengerészet tisztje, harmincas éveinek derekán
HANNAH JARVIS, író, közel a negyvenhez
CHLOÉ COVERLY, tizennyolc éves
BERNARD NIGHTINGALE, egyetemi tanár, közel a negyvenhez
VALENTINE COVERLY, huszonöt és harminc közt
GUS COVERLY, tizenöt éves
AUGUSTUS COVERLY, tizenöt éves

ELSŐ FELVONÁS
ELSŐ JELENET
Igen tágas vidéki ház egyik kertre néző szobája, Derbyshire, 1809. április. Manapság az ilyen házat főúri laknak mondanánk. A hátsó fal csupa magas, arányos, elfüggönyözetlen ablak, némelyik ajtóként szolgál. Ami kívül van, abból nem kell soknak látszani. Idővel megtudjuk, hogy a ház a kor jellegzetes angol parkjában áll. Ebből esetleg látunk valamit, esetleg csak fényt, levegőt és eget.
A szoba a közepét elfoglaló nagy asztal ellenére üresnek látszik. Az asztal, az egyenes hátú székek és az egyetlen további bútordarab, a rajzoló- vagy olvasópult ma mind gyűjtőknek való keresett holmik volnának, de itt, a szőnyegtelen fapadlón nem haladják meg egy tanterem igényeit, aminthogy a szobát akkoriban főleg erre a célra is használják. Ami elegancia van, az építészeti, és csak az arányok lenyűgözőek. Mindkét oldalfalon egy-egy ajtó, becsukva. Az egyik franciaablak azonban nyitva a derűs, de napfénytelen reggelre.
Ketten vannak a színen; mindketten, külön-külön, könyvekkel, papírokkal, tollal és tintával foglalatoskodnak. A tanítvány Thomasina Coverly, tizenhárom éves. A nevelő Septimus Hodge, huszonkét éves. Mindkettőjük előtt nyitott könyv. Thomasináé vékony, alapfokú matematika-tankönyv. Septimusé tetszetős, vastag kvartó, most jött ki a nyomdából, a szerző költségén, kis szalagok rajta, amiket meg lehet kötni, ha a könyv csukva van. Egyéb papírjait stb. egy kemény fedelű, ugyancsak szalagos mappában tartja.
Septimusnak van egy teknősbékája - olyan álmatag, hogy levélnehezéknek használható. Az asztalon van még egy régimódi teodolit meg néhány másik könyv, feltornyozva.

THOMASINA	Septimus, mi a hús gyönyöre?
SEPTIMUS	A hús gyönyöre fakadhat a szemléletből, amennyiben egy marhaszelet gyönyörködtetően rózsaszín, vagy az érzetből, ugyane marhaszelet elfogyasztása révén.
THOMASINA	Ez minden?
SEPTIMUS	Nem... Lehet bárányborda, őzcomb vagy fácán is... hús: caro, carnis; femininum.
THOMASINA	És az bűn?
SEPTIMUS	Nem okvetlenül, kisasszony. De ha a gyönyör bűnös, akkor az a hús bűne, quod erat demonstrandum. Caro szerepelt a gall háborúinkról szóló leckénkben is. “A britonok tejen és húson élnek” - “lacte et carne vivunt”. Elfelejtette? Kár, hogy a mag szikes talajra hullt.
THOMASINA	Ez volt Onán bűne, ugye, Septimus?
SEPTIMUS	Igen. Latinórát adott a sógornőjének, és az utána se lett bölcsebb, mint előtte volt. Azt hittem, a nagy Fermat-tétel bizonyításával foglalkozik.
THOMASINA	Nagyon bonyolult ez, Septimus. Majd meg kell hogy mutassa nekem, hogy is van.
SEPTIMUS	Ha tudnám, nem kellene magát kérdeznem. A nagy Fermat-tétel százötven éve foglalkoztatja az embereket; azt reméltem, hogy magát is lefoglalja annyi időre, amíg elolvasom Chater úrnak a szerelmet dicsőítő költeményét, és nem fog benne zavarni más, csak a vers tulajdon zagyvasága.
THOMASINA	A mi Chater urunk költeményt írt?
SEPTIMUS	Ő mindenesetre azt hiszi. Ahogy elnézem, a maga algebrájában több lehet a hús gyönyöre, mint a Chater úr-féle Erósz nyoszolyájá-ban.
THOMASINA	Ó, nem az én algebrámról van szó. Hallottam, amikor Jellaby azt mondta a szakácsnak, hogy látták Chaternét, amint a hús gyönyörének hódolt a pavilonban.
Szünet
SEPTIMUS	Csakugyan? Jellaby netalán azt is megmondta, hogy kivel?
THOMASINA	(értetlenül összevonja a szemöldökét) Hogyhogy kivel?
SEPTIMUS	Mivel? Persze, persze... abszurd is lenne. Ki a kútfője ennek a történetnek?
THOMASINA	Noakes úr.
SEPTIMUS	Noakes úr!
THOMASINA	A papa tájkertésze. Méréseket végzett a kertben, és meglátta - a messzelátóján át - Chaternét, amint épp a hús gyönyörének hódol a pavilonban.
SEPTIMUS	És azt akarja mondani, hogy Noakes úr ezt közölte a komornyikkal?
THOMASINA	Nem. Noakes úr Chater úrral közölte. Jellabynak a lovász mondta, aki az istállóudvaron kihallgatta, amit Noakes úr mondott Chater úrnak.
SEPTIMUS	Aki nyilván megpróbálja bezárni az istállóajtót - most, hogy a lovak kiszöktek.
THOMASINA	Mit akar ezzel mondani, Septimus?
SEPTIMUS	Eleddig tehát mindössze a következők tudnak erről: Noakes úr, a tájkertész, a lovász, a komornyik, a szakács és természetesen Chaterné férje, a költő.
THOMASINA	És Arthur, aki az ezüstöt tisztította, meg az inas. És most maga.
SEPTIMUS	No persze. Mit mondott még?
THOMASINA	Noakes úr?
SEPTIMUS	Nem. Nem Noakes úr. Jellaby. Maga azt hallotta, hogy mit mondott Jellaby a szakácsnak.
THOMASINA	A szakács lepisszegte, alighogy belekezdett. Azt hiszem, Septimus, maga nem volt hozzám őszinte. Egy pavilon végtére is nem éléskamra.
SEPTIMUS	Egy szóval sem mondtam, hogy a definícióm teljes.
THOMASINA	A hús gyönyöre, az csókolózás?
SEPTIMUS	Igen.
THOMASINA	És Chaterné húsáról van szó?
SEPTIMUS	Igen. A nagy Fermat-tétel tehát...
THOMASINA	Mindjárt gondoltam. Remélem, szégyelli magát.
SEPTIMUS	Én, kisasszony?
THOMASINA	Ha maga nem tanítja meg nekem a dolgok igazi jelentését, akkor ugyan ki?
SEPTIMUS	Ó! Igen, szégyellem magam. A hús gyönyöre nemi közösülés, melynek során a férfi nemi szervet belehelyezik a női nemi szervbe nemzés valamint kéj céljából. A nagy Fermat-tétel ezzel szemben azt állítja, hogy ha x, y és z egész számok, mindegyik az n-edik hatványon, akkor az első kettő összege sohasem lehet egyenlő a harmadikkal, ha n nagyobb 2-nél.
Szünet
THOMASINA	Brrr!
SEPTIMUS	Hiába, így szól a tétel.
THOMASINA	Visszataszító és felfoghatatlan. Ha majd felnövök, és én is művelem ezt, most már mindig maga fog eszembe jutni közben.
SEPTIMUS	Nagyon köszönöm, kisasszony. Chaterné volt már lenn ma reggel?
THOMASINA	Nem. Mondjon még valamit a nemi közösülésről.
SEPTIMUS	A nemi közösülésről nincs több mondanivalóm.
THOMASINA	Ugyanaz, mint a szerelem?
SEPTIMUS	Ó, nem, annál sokkal kellemesebb.
Az egyik oldalajtó a zeneterembe nyílik. A másikon jön be most Jellaby, a komornyik
SEPTIMUS	Tanítok, Jellaby.
JELLABY	Elnézést, Hodge úr, Chater úr azt mondta, hogy önnek sürgősen meg kell kapnia ezt a levelet.
SEPTIMUS	Vagy úgy. (Elveszi a levelet) Köszönöm. (És mert Jellaby még mindig ott van) Köszönöm.
JELLABY	(nem tágít) Chater úr arra kért, hogy vigyem meg neki az ön válaszát.
SEPTIMUS	A válaszomat? (Septimus kinyitja a levelet, és olvas) Az a válaszom, hogy szokásom és kötelességem szerint háromnegyed tizenkettőig őlordsága leányának nevelésével foglalkozom. Amikor végeztem, és ha Chater úr még itt van, készséggel várom őt... (belepillant a levélbe) a fegyverteremben.
JELLABY	Köszönöm, uram, így fogom neki megmondani.
Septimus összehajtja a levelet, és beteszi az Erósz nyoszolyája lapjai közé
THOMASINA	Mi van ma ebédre, Jellaby?
JELLABY	Főtt sonka káposztával, kisasszony, és tejberizs.
THOMASINA	Jaj, de jó!
Jellaby távozik
SEPTIMUS	Hát így állunk a derék Noakes úrral. Előadja magát mint úriember, mint a festőiség filozófusa, egy látnok, aki hegyeket mozgat és tavakat támaszt, de a kert koncepciójában ő a kígyó.
THOMASINA	Septimus, ha az ember megkavarja a tejberizst, a kanál dzsem körkörös piros csíkokban szétterjed; olyan, mint egy meteor képe a csillagászati atlaszomban. De ha visszafelé kavarja, a dzsem nem áll össze ismét. Sőt, a tejberizs rá se hederít, és ugyanúgy színeződik tovább rózsaszínűre, mint addig. Nem gondolja, hogy ez különös?
SEPTIMUS	Nem.
THOMASINA	Hát én igen. Az ember nem tudja egymástól elkavarni a dolgokat.
SEPTIMUS	Ahhoz az időnek kellene visszafelé folynia, de mivel nem fog, kénytelenek vagyunk előrefelé kavarni, és közben vegyíteni, amíg a rózsaszín nem lesz teljes és megváltoztathatatlan, és akkor végeztünk vele egyszer s mindenkorra. Ezt hívják úgy, hogy szabad akarat. (Felemeli a teknősbékát, és odább rakja, mintha magától kóborolt volna el a szanaszét papírok tetején, és ráförmed) Ül!
THOMASINA	Mit gondol, Septimus, Isten hisz Newtonban?
SEPTIMUS	Etonban?
THOMASINA	Jaj, Septimus, Newtonban. Hogy newtoniánus-e? Septimus! Én vagyok az első, akinek eszébe jutott?
SEPTIMUS	Nem.
THOMASINA	Még meg sem mondtam, hogy mi.
SEPTIMUS	Nyilván az, hogy “ha a legtávolabbi bolygótól agyunk legkisebb atomjáig minden a newtoni mozgástörvény szerint működik, hová lesz a szabad akarat?”
THOMASINA	Nem.
SEPTIMUS	Hová lesz Isten akarata.
THOMASINA	Nem.
SEPTIMUS	Hová lesz a bűn.
THOMASINA	(gúnyosan) Nem!
SEPTIMUS	Szabad a gazda.
THOMASINA	Ha az ember meg tudna állítani minden egyes atomot, és az elméje képes lenne felfogni, hogy melyik merre tartott és hol van éppen, akkor, ha jó, ha igazán jó algebrából, le tudná írni az egész jövőnek a képletét; és noha senki sem lehet olyan okos, hogy erre képes legyen, a képletnek akkor is éppúgy léteznie kell.
Szünet
SEPTIMUS	Igen.
Szünet
SEPTIMUS	Igen, amennyire én tudom, maga az első, akinek ez eszébe jutott.
Szünet
SEPTIMUS	(Erőt vesz magán) Fermat beleírta az Arithmetica példányába, hogy fölfedezte tételének egy csodálatos bizonyítását, de nem tudja leírni, mert a margón nincs hozzá elég hely. A halála után találták meg ezt a bejegyzést, és attól fogva mind a mai napig...
THOMASINA	Ó! Értem már! Teljesen nyilvánvaló.
SEPTIMUS	Lehet, hogy most az egyszer túlbecsüli magát.
Az ajtó, eléggé hevesen, kinyílik. Chater lép be
SEPTIMUS	Chater úr! Talán nem kapta meg az üzenetemet. Háromnegyed tizenkettőkor állok rendelkezésére, ha megfelel.
CHATER	Nem felel meg, uram. Az ügyem nem tűr halasztást.
SEPTIMUS	Úgy feltehetően bírja Lord Croom egyetértését, miszerint az ön ügye fontosabb, mint leánya leckeórája.
CHATER	Nem bírom, de ha óhajtja, megkérem őlordságát, hogy döntse el a kérdést.
Szünet
SEPTIMUS	Kisasszony, vigye át Fermat-t a zeneterembe. Ha rátalál a megoldására, ígérem, lesz egy kanál külön dzsem.
THOMASINA	Nincs bizonyítás, Septimus. Ez az, ami teljesen nyilvánvaló: a lapszéli jegyzet csak tréfa volt, hogy az őrületbe kergessen mindnyájunkat. (Kimegy)
SEPTIMUS	Mi az az ügy tehát, uram, ami nem tűr halasztást?
CHATER	Szerintem tudja azt maga, uram. Inzultálta a feleségemet.
SEPTIMUS	Inzultáltam? Ez ellenkeznék a természetemmel, a magaviseletemmel és őnagysága iránti csodálatommal.
CHATER	Értesültem a csodálatáról, uram! Maga tegnap este inzultálta a feleségemet a pavilonban.
SEPTIMUS	Téved. Én szeretkeztem a feleségével a pavilonban. Ő kérte, hogy ott találkozzunk, valahol megvan a cédula, biz’ isten, elő tudom keríteni magának, és ha valaki azt terjeszti, hogy nem mentem el, istenemre, uram, az rágalom.
CHATER	Átkozott kéjenc! Bemocskolná egy hölgy jó hírét, hogy menedéket találjon a gyávaságának. Nem fog sikerülni! Én kihívom önt!
SEPTIMUS	Chater! Chater, Chater, Chater! Drága barátom!
CHATER	Ezt meri nekem mondani. Elégtételt követelek!
SEPTIMUS	Tegnap Chaterné követelte, hogy tegyek neki eleget, és most maga követel elégtételt. Nem tölthetem az időmet éjjel-nappal a Chater család kielégítésével. Ami a felesége jó hírét illeti, az egy jottányit sem változott.
CHATER	Gazember!
SEPTIMUS	Biztosíthatom, Chaterné asszony bájos és ellenállhatatlan, kellemes a hangja, kecses a járása, sűrítménye mindazon tulajdonságoknak, melyeket a társadalom a női nemben ünnepelni szokott... de azért leginkább mégis arról a készenlétről híres, amely a trópusi nedvesség állapotában tartja, mintha januárban orchideákat termesztene a bugyogójában.
CHATER	A fene egye meg magát, Hodge, nem hallgatom ezt tovább! Megverekszik, vagy nem?
SEPTIMUS	(határozottan) Nem! Legfeljebb két vagy három elsőrangú költő él jelenleg, és én nem fogom agyonlőni az egyiket olyan csip-csup ügy miatt, mint egy kósza kettyintés a pavilonban egy olyan nővel, akinek a jó hírét egy szakasz muskétás sem tudná kellőképpen megvédeni.
CHATER	Ha! Azt mondja? Kik a többiek? Maga szerint?... nem... nem!... ez itt egyáltalán nem helyénvaló, Hodge. Hízelgéssel nem fog levenni a lábamról. Szóval azt mondja?
SEPTIMUS	Azt. És ugyanezt mondanám Miltonnak, ha nem volna már halott. A feleségére vonatkozó részt persze nem...
CHATER	De az élők közt? Thomas Moore, például?
SEPTIMUS	Moore-t kapásból lelőném.
CHATER	(szomorkásan rázza a fejét) Igen, kiírta magát. A legújabb könyve... (kuncog) te jó ég!... de eltérünk a tárgytól... maga kihasználta a feleségemet, és ez is épp elég baj, de ráadásul a jelek szerint minden istállófiú és konyhalány, aki csak van a háznál...
SEPTIMUS	A fenébe! Oda se figyelt rá, hogy mit mondtam?
CHATER	Hallottam, uram, és nem tagadom, hogy jólesik az elismerése; Isten a megmondhatója, nemigen méltányolják az embert, ha nincs benne a bértollnokoknak és törtetőknek abban a klikkjében, amelyik az Edinburghi Szemle körül nyüzsög...
SEPTIMUS	Kedves Chaterem, azok Lord Holland asztalának ülésrendjéből ítélik meg a költőt!
CHATER	Istenem, hogy milyen igaza van! És arra is nagyon kíváncsi volnék, hogy hívják azt a csirkefogót, aki verses drámámat, A török leány-t megrágalmazta a Piccadilly Új Írás-ban!
SEPTIMUS	A török leány! Ott tartom az ágyam mellett! Ha nem tudok aludni, úgy fordulok A török leány-hoz, mint régi barátomhoz!
CHATER	Na ugye! Az a csirkefogó meg azt írta, hogy zsemlemártásban, gesztenyével töltve sem adná oda a kutyájának ebédre. Amikor Chaterné ezt elolvasta, sírt, uram, és két hétig megtagadta magát tőlem... ami eszembe hozza a szándékomat...
SEPTIMUS	Az új költemény azonban az ön nevét halhatatlanná fogja tenni...
CHATER	Akár igen, akár nem...
SEPTIMUS	Ez nem kérdés, uram. Nincs az a klikk, amelyik dacolni tudna az olvasóközönség elragadtatásával. Az Erósz nyoszolyája beveszi a várost.
CHATER	Ez a véleménye?
SEPTIMUS	Ez a szándékom.
CHATER	Ez? Ez? Ejha. Nem értem önt.
SEPTIMUS	Látja, a példányom most jött ki a nyomdából. Recenziós példány. Recenziót mondok, de amiről beszélek, az átfogó méltatása az ön tehetségének és méltó helyének az angol irodalomban.
CHATER	Hát, meg kell hogy mondjam. Ez igazán... Megírta?
SEPTIMUS	(élesen) Még nem.
CHATER	Ó. És mennyi időbe telik...?
SEPTIMUS	Hogy jó munkát végezhessek, először is gondosan újra kell olvasnom a könyvét, mind a két könyvét, többször is, mindenféle egyéb mellékes könyvekkel együtt, hogy kimutathassam a tiszteletemet vagy a megvetésemet, attól függ. Természetesen jegyzeteket készítek, rendezem a gondolataimat, és végül, amikor a lelkem lehiggadt...
CHATER	(agyafúrtan) Tudott erről a feleségem, mielőtt ő... mielőtt maga...
SEPTIMUS	Fölöttébb valószínűnek tartom.
CHATER	(diadalmasan) Mit meg nem tenne értem ez a nő! Látja, itt van a kulcs a jelleméhez. Istenemre, uram, ez aztán a nekem való feleség!
SEPTIMUS	Már csak ezért sem csinálnék özvegyet belőle.
CHATER	Brice kapitány egy ízben ugyanezt a megjegyzést tette.
SEPTIMUS	Brice kapitány?
CHATER	Hodge úr, engedje meg, hogy előre is hálásan dedikáljam a példányát. Lady Thomasina tolla éppen jó lesz.
SEPTIMUS	Maga úgy került kapcsolatba Lord és Lady Croommal, hogy megverekedett a lady öccsével?
CHATER	Nem! Badarság volt az egész... kacsa! De szerencsés félreértés. Ennek köszönhetem Brice kapitány és a lady pártfogását. Gondolja el! A királyi hadiflotta kapitánya és egy grófné! Nem hinném, hogy például Walter Scott úr elmondhatná ugyanezt, én pedig itt vagyok, megbecsült vendég Sidley Parkban.
SEPTIMUS	Bizony, uram, maga aztán elmondhatja, hogy elégtételt kapott.
Chater már dedikálja a könyvet, az asztalon levő tollat és tintatartót használva. Noakes jön be azon az ajtón, amelyen korábban Chater jött be. Összetekert tervrajzokat hoz. A dedikálással elfoglalt Chater nem veszi észre. A jelenlévők láttán Noakes pánikba esik
NOAKES	Ó!
SEPTIMUS	Á, Noakes úr! Ehol a bárgyú gaz! Hol a messzelátója?
NOAKES	Engedelmet... azt hittem, a lady... bocsánat... (Zavartan visszavonulna, de Chater hangjára megtorpan)
CHATER	(fennhangon olvassa a dedikációt) “Septimus Hodge barátomnak, aki szívvel-lélekkel a szerző pártjára kelt - Ezra Chater, Sidley Park, 1809. április 10-én.” (Odaadja a könyvet Septimusnak) Tessék, uram... legyen mit mutatni az unokáinak!
SEPTIMUS	Ez több, mint amennyit megérdemlek, ez gavalléros, mit szól hozzá, Noakes?
Félbeszakítja őket Lady Croom és Edward Brice királyi tengerészkapitány megjelenése az ablakon kívül. Lady Croom első szavai a nyitott ajtón át érkeznek
LADY CROOM	Micsoda? Hogy a pavilon?
Belép, nyomában Brice, egy bőrkötésű vázlatkönyvvel a kezében
LADY CROOM	Noakes úr! Mit kell hallanom?
BRICE	Nemcsak a pavilon, hanem a csónakház is, a kínai híd, a cserjés...
CHATER	Az istenért, uram! Lehetetlen!
BRICE	Noakes úr köti az ebet a karóhoz.
SEPTIMUS	Noakes úr, kikérem magamnak! Ez gyalázat!
LADY CROOM	Örülök, hogy ezt éppen magától hallom, Hodge úr.
THOMASINA	(kinyitja a zeneterem felőli ajtót) Most már visszajöhetek?
SEPTIMUS	(megpróbálja az ajtót becsukni) Most éppen ne...
LADY CROOM	De csak jöjjön. Egy lecke ostobaságból ér annyit, mint kettő bölcsességből.
Brice leteszi a vázlatkönyvet kinyitva az olvasópultra. A vízfestékkel készült lapok a táj képét mutatják, “előtte” és “utána”.
BRICE	Mi légyen Sidley Park, angol ember kertje vagy korzikai banditák tanyája?
SEPTIMUS	Azért ne túlozzunk, uram.
BRICE	Uram, ez megbecstelenítés.
NOAKES	(védekezik) Ez a modern stílus.
CHATER	(ugyanúgy félreértve a dolgot, mint Septimus) Sajnálatos, persze, de hát most már mit csináljunk.
Thomasina a vázlatkönyvet tanulmányozza
LADY CROOM	Chater úr, maga túl könnyen beadja a derekát. Hodge úr, magához apellálok.
SEPTIMUS	Asszonyom, bánom a pavilont, őszintén bánom a pavilont... és bizonyos fokig a csónakházat is... de a kínai híd, agyrém! ...és a cserjést a leghatározottabban visszautasítom! Chater úr! Maga hinne egy kikupálódott kertésznapszámosnak, aki a táj minden zugában és hasadékában a hús gyönyörét látja?!
THOMASINA	Septimus, ők nem a hús gyönyöréről beszélnek. Ugye, mama?
LADY CROOM	Persze hogy nem. Mit tudsz te a hús gyönyöréről?
THOMASINA	Mindent, hála Septimusnak. Szerintem Noakes úr tökéletes tervrajzot készített a kerthez. Egy Salvator!
LADY CROOM	Miket beszél ez?
NOAKES	(félreérti a kérdést) Salvator Rosa, a festő. Ő valóban mintaképe a festői stílusnak.
BRICE	Hodge! Ezt hogy értsem!
SEPTIMUS	Az ártatlanság beszél belőle, nem a tapasztalat.
BRICE	Ezt nevezi maga ártatlanságnak? Lerombolta az erényedet, gyermek?
Szünet
SEPTIMUS	Válaszoljon a nagybátyjának!
THOMASINA	(Septimushoz) Mi a különbség egy lerombolt erény és egy lerombolt kastély között?
SEPTIMUS	Ilyen kérdésekben én Noakes úrra hagyatkozom.
NOAKES	(bizonytalanul) Egy lerombolt kastély kétségkívül festői.
SEPTIMUS	Ez a fő különbség (Brice-hoz) A klasszikus szerzőket tanítom. Ki világítsa meg a jelentésüket, ha nem én?
BRICE	Mint nevelőjének az a kötelessége, hogy tudatlanságban tartsa őt.
LADY CROOM	Ne bocsátkozz paradoxonokba, Edward, ez abba a veszélybe sodor, hogy véletlenül még szellemes találsz lenni. Thomasina, várj a hálószobádban.
THOMASINA	(távozóban) Igenis, mama. Nem akartam bajt hozni magára, Septimus. Igazán sajnálom. Világos, hogy vannak dolgok, amiket egy lánynak szabad megérteni, és ilyen az egész algebra, vannak viszont mások, mint például egy marhaszeletnek a gyönyörűsége, amiket távol kell tartani tőle, amíg nem elég idős hozzá, hogy saját éléskamrája legyen.
LADY CROOM	Egy pillanat.
BRICE	Miről beszél?
LADY CROOM	Húsról. Ennivaló húsról.
BRICE	Ennivaló?
LADY CROOM	Maradhatsz, Thomasina. Noakes úr... végre magán a sor...
NOAKES	Köszönöm, asszonyom...
LADY CROOM	A vázlatterve igazán bámulatos átalakítás. Ha nem a maga furfangos könyvében látom, nem ismernék rá a saját kertemre... hát nem?... nézzék! Itt a park, amilyennek most látjuk, itt pedig, amilyen akkor lesz, ha Noakes úr végzett vele. Az angol ember kertjének jól ismert pasztorális kifinomultsága helyén komor erdő és irdatlan kőszirt tör elő, romok, ahol ház nem volt soha, sziklán átbukó víz, ahol nem volt forrás. A jácintos szurdokomból lidérctanya lett, a kínai hidam helyét egy tüskebokrokkal benőtt, kidőlt obeliszk bitorolja...
NOAKES	(remegő hangon) Lord Little-nek is csaknem ugyanilyenje van...
LADY CROOM	Azzal nem segítek a lordon, ha osztozom balsorsában. Könyörgök, mi ez a durva kalyiba, ami a pavilonom helyébe tolakszik?
NOAKES	Az a remetelak, asszonyom.
LADY CROOM	El vagyok képedve.
BRICE	De hiszen ez teljesen szabálytalan, Noakes úr.
NOAKES	Úgy van, uram. A szabálytalanság a festői stílus egyik legfőbb alapelve...
LADY CROOM	De hát Sidley Park már így is kész festmény, méghozzá imádni való festmény. A lankák zöldek és szelídek. A fák nyájas csoportokban helyezkednek el. A patak kanyargó szalagként göngyölődik le a tóról, melyet békésen foglalnak magukba a mezők, a rajtuk kellő számban ízlésesen elrendezett birkákkal... egyszóval természet, úgy, amilyennek Isten megtervezte, és elmondhatom a festővel: “Et in Arcadia ego!” - “Itt Árkádiában vagyok”, Thomasina.
THOMASINA	Igen, mama, ha ragaszkodsz hozzá.
LADY CROOM	Most az ízlésemet kifogásolja, vagy a fordításomat?
THOMASINA	Egyik sem kifogástalan, mama, de a kételyt a földrajzi meghatározásod ébresztette.
LADY CROOM	Valami történt ezzel a lánnyal, amióta utoljára láttam, márpedig az tegnap volt. Mennyi idős vagy ma reggel?
THOMASINA	Tizenhárom éves és tíz hónapos, mama.
LADY CROOM	Tizenhárom éves és tíz hónapos. Még legalább hat hónap kell hozzá, hogy szemtelen lehessen, és ahhoz, hogy nézetei legyenek a jó ízlésről, még annál is több. Hodge úr, maga felel érte. És most térjünk vissza magához, Noakes úr...
NOAKES	Köszönöm, asszonyom...
A távolból fegyverdurrogás hallatszik
LADY CROOM	Na, a vadászok már a domboldalban járnak... Megbeszélem őlordságával a dolgot, aztán majd meglátjuk... (Kifelé figyel) Á, Hodge úr, a barátja leszedett egy galambot. (Kiszól) Bravó, uram!
SEPTIMUS	Biztosra veszem, hogy a galambot méltóságod férje vagy fia találta el... az iskolatársam sosem volt valami nagy vadász.
BRICE	(kinéz) Igen, Augustus volt az! ...bravó, öcskös!
LADY CROOM	(kinn) Menjünk hát! Utánam, katonák!
Brice, Noakes és Chater engedelmesen követik, de Chater útközben még lelkesen megrázza Septimus kezét
CHATER	Drága barátom!
Chater is kimegy. Megint hallani a puskaropogást, valamivel közelebbről
THOMASINA	Piff-puff... Puskazajban nőttem fel, mint egy harctéri gyerek. Galambok és varjak, augusztustól a főszezonban a fajd, aztán a fácán... fogoly, sárszalonka, böjti réce... piff-puff... Papa nem szorul rá az angyalra, aki följegyzi tetteinket, az egész élete benne van a lőjegyzékben.
SEPTIMUS	Az öldöklés kalendáriuma. Még itt Árkádiában is ...
THOMASINA	Ó, pfuj halál! (Megmárt egy tollat a tintatartóban, és az írópultra helyezi) Rakok bele egy remetét, mert mit ér egy remetelak remete nélkül? Maga szerelmes az anyámba, Septimus?
SEPTIMUS	Nem szabad okosabbnak lennie, mint a magánál idősebbek. Nem illik.
THOMASINA	Okosabb vagyok?
SEPTIMUS	Hajaj. Sokkal.
THOMASINA	Hát, sajnálom, Septimus. (Félbehagyja a rajzolást, és a zsebéből elővesz egy kis borítékot) Chaterné bejött a zeneterembe egy magának szóló levélkével. Azt mondta, egyáltalán nem fontos, ezért hozzam el magának a lehető legnagyobb óvatossággal, sürgősséggel és diszkrécióval. A hús gyönyörétől megzápul az agy?
SEPTIMUS	(elveszi a levelet) Óhatatlanul. Köszönöm. Ennyi nevelés mára elég is.
THOMASINA	Tessék. Olyan lett, mint Keresztelő Szent János a pusztában.
SEPTIMUS	Nagyon festői.
Lady Croom hangja hallatszik a távolból. Thomasinát hívja. Thomasina kiszalad a kertbe - derűs, gondtalan kislány.
Septimus felbontja Chaterné levélkéjét. Összegyűri és eldobja a borítékot. Elolvassa az üzenetet, összehajtja és beteszi az Erósz nyoszolyája lapjai közé

MÁSODIK JELENET
A kigyulladó fény ugyanazt a szobát világítja meg egy ugyanolyan reggelen, csak napjainkban.
Hannah Noakes vázlatkönyvében lapozgat. Szintén a keze ügyében, kinyitva vagy becsukva, naplószerű kis kötetek sorakoznak (mint utóbb kiderül, Lady Croom “kerti feljegyzései”). Néhány perc múlva Hannah az ablakhoz viszi a vázlatkönyvet, a látványt összehasonlítja azzal, ami le van rajzolva, majd visszateszi a vázlatkönyvet az olvasópultra.
Hannah kimegy a kertbe, miután fölvette az asztalról a teodolitot. A szoba néhány pillanatig üres.
Az egyik oldalsó ajtón Chloé és Bernard jön be.
CHLOÉ	Nahát! Az előbb még itt volt...
BERNARD	Aha... nyilván kiment...
CHLOÉ	Igen. Várjon csak.
Chloé kilép a kerti ajtón, és eltűnik szem elől. Bernard vár. Kinyílik a második ajtó, és Valentine néz be
VALENTINE	A kurva életbe. (Kimegy, becsukja az ajtót)
CHLOÉ	(visszatér, egy pár gumicsizmát hoz. Bejön, leül, és miközben beszél, leveszi a cipőjét és kezdi felhúzni a csizmát) Az lesz a legjobb, ha itt vár, minek mászkáljon összevissza? Hannah jó sok időt eltölt a kertben, képzelheti.
BERNARD	Persze. Miért?
CHLOÉ	A kert történetét írja, nem tudta?
BERNARD	Nem. Én úgy tudtam, hogy Jarvis kisasszony a családi iratokat dolgozza fel...
CHLOÉ	Hát nem is egészen a kert története ez. De kérdezze meg őt. Mondanám, hogy helyezze magát kényelembe, de hát ez aligha lehetséges, mindent kipakoltak, mert ez vezet a legközelebbi illemhelyhez.
BERNARD	A kipakolás?
CHLOÉ	Nem, a szoba. Hordozható vécékre már nem vállalkoztak.
BERNARD	Á, értem. Azt mondta, Hannah?
CHLOÉ	Hannah, igen. Minden rendben? (Feláll, a csizma a lábán) Mindjárt vissza... (De látja, hogy Bernard nem figyel oda) Nightingale úr?
BERNARD	(fölrezzen) Igen. Köszönöm. Tehát Jarvis kisasszony nem más, mint Hannah Jarvis, az író?
CHLOÉ	Igen. Olvasta a könyvét?
BERNARD	Ó, igen. Igen.
CHLOÉ	Fogadjunk, hogy a remetelakban van. Innen nem látszik, a sátor eltakarja...
BERNARD	Kerti ünnepély lesz?
CHLOÉ	Táncmulatság a környékbelieknek, a szokásos évi maskarádé és általános berúgás. Az öregeim nem akarják, hogy a házban tartsuk, egyszer egy teáskannát az utolsó pillanatban kellett visszaszerezni a régiségboltból, így hát minden törhetőt, ellophatót és lehányhatót tapintatosan eltávolítottak; azazhogy inkább tapintatlanul - (Menni készül)
BERNARD	Ööö... nézze csak... megmondaná neki... megtenné, hogy egyelőre nem említi a nevemet?
CHLOÉ	Ó. Kérem.
BERNARD	(mosolyogva) Mókásabb lesz, ha meglepem. Nem baj?
CHLOÉ	Nem. De nyilván megkérdezi... Adjak magának egy másik nevet, átmenetileg?
BERNARD	Igen, miért ne?
CHLOÉ	Talán egy másik madarat. Maga nem igazán Csalogány. (Újra elmegy)
Bernard végignézi az asztalon levő könyveket. Leteszi az aktatáskáját. Vadászpuska ropogása a távolból. Bernard tétován az ablakhoz megy. Kinéz. Az ajtó, amelyen bejött, most kinyílik, és Gus néz be a szobába. Bernard megfordul és nézi
BERNARD	Jó napot.
Gus kimegy. Kisvártatva újra kinyílik a másik ajtó, és Valentine megy keresztül a szobán. Nem mondhatni, hogy észre sem veszi Bernardot, de azért mégsem vesz róla tudomást
VALENTINE	A kurva életbe, a jó kurva életbe, a jó büdös... (Addig mondja, amíg ki nem megy a szemközti ajtón, amit aztán becsuk maga mögött. Az ajtón túlról hallani, hogy ordít): Chloé! Chloé!
Bernard egyre kényelmetlenebbül érzi magát. Kinyílik ugyanaz az ajtó, és Valentine visszajön. Ránéz Bernardra
BERNARD	Kinn van a kertben, keresi Jarvis kisasszonyt.
VALENTINE	Hova tűnt el minden?
BERNARD	Kivitték, mert... öö...
VALENTINE	A tánc kinn lesz a sátorban, nem?
BERNARD	De, csakhogy erre van a legközelebbi vécé.
VALENTINE	Nekem a szekrény kell. Az éjjeli.
BERNARD	Ó. Nem használhatná a vécét?
VALENTINE	Abban van az összes lőjegyzék.
BERNARD	A vécében?
VALENTINE	Gondoskodik magáról valaki?
BERNARD	Igen. Köszönöm. Nevem Bernard Nighting... Jarvis kisasszonyhoz jöttem. Írtam Lord Croomnak, de sajnos nem kaptam választ, így hát...
VALENTINE	Géppel?
BERNARD	Géppel?
VALENTINE	Géppel írta a levelet?
BERNARD	Igen.
VALENTINE	Géppel írott levelekre apám soha nem válaszol. (Észrevesz egy teknősbékát, amely félig el volt rejtve az asztalon) Ó! Villám! Hol bujkáltál? (Fölveszi a teknősbékát)
BERNARD	Úgyhogy tegnap telefonáltam, és azt hiszem, magával beszéltem...
VALENTINE	Velem? Á! Igen! Bocsánat! Valami előadáson dolgozik valakiről... és Hannah-tól akart valamit... kérdezni...
BERNARD	Igen. Így áll a dolog. Remélem, Jarvis kisasszony jó szívvel fogad.
VALENTINE	Kétlem.
BERNARD	Ó. Ismeri a kutatás részleteit?
VALENTINE	Ismerem Hannah-t.
BERNARD	Régóta van itt?
VALENTINE	Jól berendezkedett, alighanem. Anyám olvasta a könyvét, tudja. Maga is?
BERNARD	Nem. Igen. A könyvét. Hogyne.
VALENTINE	Rettentő nagyra van vele.
BERNARD	Na hallja. Ha én írtam volna egy bestsellert...
VALENTINE	Nem, az anyám, hogy elolvasta. Egyébként csak kertészeti könyveket olvas.
BERNARD	Nyilván el van ragadtatva tőle, hogy Hannah Jarvis ír könyvet a kertjéről.
VALENTINE	Valójában remetékről ír.
Gus tér vissza ugyanazon az ajtón, és fordul is vissza
VALENTINE	Jól van, Gus... mit akarsz?...
De Gus már elment
VALENTINE	Na, elviszem a Villámot, hadd fusson egyet.
BERNARD	Mi tulajdonképpen már találkoztunk. Sussexben, pár éve, egy szemináriumon...
VALENTINE	Ó. Ott voltam?
BERNARD	Igen. Egyik kollégánk úgy gondolta, hogy talált egy azonosítatlan D. H. Lawrence-novellát, és elemezte a házi számítógépén, borzasztó érdekes, talán emlékszik a dolgozatra?
VALENTINE	Nem éppen. De gyakran ülök csukott szemmel, és ilyenkor nem biztos, hogy ébren vagyok.
BERNARD	Hát szóval összehasonlítva a mondatszerkezeteket satöbbi, a pasas kimutatta, hogy a novellát kilencven százalékos valószínűséggel Lawrence írta. Elmondhatatlan gyönyörűségemre a maguk matekos bandájából valaki meg azt tudta kimutatni, hogy ugyanezen a statisztikai alapon kilencven százalékos valószínűséggel Lawrence írta a Szurtos Peti kalandjai-t is meg egy csomó mindent a Brightoni Hírek előző napi számából.
Szünet
VALENTINE	Ó, Brighton. Igen. Voltam ott. (Kinéz) Á, itt jön, hagyom magukat beszélgetni. Mellesleg magáé a piros Mazda?
BERNARD	Igen.
VALENTINE	Ha akar egy jó tanácsot, én elraknám szem elől, mielőtt apám megjön. Nem tűri meg a házában, akinek japán kocsija van. Maga homokos?
BERNARD	Nem éppen.
VALENTINE	Akkor is. (Kimegy, becsukja az ajtót)
Bernard a csukott ajtóra mered. Mögötte Hannah jön be a kerti ajtón
HANNAH	Peacock úr?
BERNARD	(tétován körülnéz, majd a válla fölött kutatja, hol lehet a hiányzó Peacock, vagyis Páva, aztán összeszedi magát és rákapcsol a Nightingale-féle kedélyességre) Ó... helló! Helló. Jarvis kisasszony, hát persze. Mennyire örülök. Egy pillanatra zavarba jöttem... a fénykép nem méltányos magához.
HANNAH	Fénykép? (Veszi le a sáros cipőjét)
BERNARD	A könyvén. Elnézést, hogy befárasztottam, de Lady Chloé volt olyan kedves, és ragaszkodott hozzá, hogy...
HANNAH	Nem számít... csak összesározta volna a cipőjét.
BERNARD	Milyen figyelmes. És milyen kedves magától, hogy szentel nekem egy kis időt. (Túljátssza)
HANNAH	(szúrós pillantást lövell rá) Maga újságíró?
BERNARD	(sértődötten) Nem!
HANNAH	(méregeti egy darabig) Mit tehetek magáért, Peacock úr?
BERNARD	Hát először is hívhatna Bernardnak, merthogy az a nevem.
HANNAH	Köszönöm. (A kerti ajtóhoz megy, és összeütögeti a cipőjét, hogy a sár nagyja lejöjjön)
BERNARD	A könyve!... a könyve reveláció! A maga szemével látni Caroline Lamb-et olyan, mintha először látnánk. Szégyen-gyalázat, hogy én magam is csak Byron hisztérikus kedvesét láttam benne, és nem olvastam az írásait, pedig magának teljesen igaza van, rendkívüli anyag... ha valami az én korszakom, hát az a tizenkilencedik század eleje.
HANNAH	Maga tanít?
BERNARD	Igen. És írok, mint maga, mint mi valamennyien, noha nem csináltam semmit, ami így fogyott volna...
HANNAH	Én nem tanítok.
BERNARD	Nem. Annál inkább becsületére válik rehabilitálni egy elfelejtett írót. Gondolom, valaki most majd kihozza Caroline Lamb életművét?
HANNAH	Igen, remélem.
BERNARD	Nagyszerű! Bravó! Csak mint dokumentum is, ahogy közvetve fényt vet Lord Byron jellemére, nem kétséges, hogy...
HANNAH	Bernard. Ugye Bernardot mondott?
BERNARD	Azt.
HANNAH	Megint fölveszem a cipőmet.
BERNARD	Ó. Csak nem akar kimenni?
HANNAH	Nem. Magát akarom tökön rúgni.
BERNARD	Oké. A tárgyra térek. Ezra Chater.
HANNAH	Ezra Chater.
BERNARD	Született 1778-ban, írt két verses elbeszélést, A török leány, 1808, és Erósz nyoszolyája, 1809. 1809 után nincs róla adat, eltűnik szem elől.
HANNAH	Értem. És?
BERNARD	(a táskájáért nyúl) Van egy Sidley Park-i vonatkozás. (Előveszi a táskából az Erósz nyoszolyájá-t. Olvassa a dedikációt) “Septimus Hodge barátomnak, aki szívvel-lélekkel a szerző pártjára kelt - Ezra Chater, Sidley Park, 1809 április 10-én.” (Átadja Hannah-nak a könyvet) A kezében vagyok.
HANNAH	Erósz nyoszolyája. Ér valamit?
BERNARD	Egész érdekes.
HANNAH	Kinéz egy könyv a pasasból?
BERNARD	Á, nem... talán egy kismonográfia az Angol Filológiai Füzetek-ben. Jóformán semmi adat sincs Chaterről.
HANNAH	Család?
BERNARD	Nuku. Egyetlen Chater van még a British Library adatbázisában.
HANNAH	Ugyanaz a korszak?
BERNARD	Igen, de az nem költő, mint a mi Ezránk; botanikus volt és leírt egy törpedáliát Nyugat-Indiában, aztán meghalt, miután megharapta egy majom.
HANNAH	És Ezra Chater?
BERNARD	Két hivatkozása van a folyóirat-tárgymutatóban, mindegyik könyvéről egy-egy alapos recenzió a Piccadilly Új Írás-ban, személyes részleteket nem közöl.
HANNAH	És ez (a könyv) hol volt?
BERNARD	Magángyűjtemény. Jövő héten előadást tartok Londonban, és azt hiszem, ez a Chater említésre érdemes, úgyhogy bármi róla vagy erről a Sidley Park-i Septimus Hodge-ról, egyáltalán bármiféle útbaigazítás... rendkívül hálás lennék.
Szünet
HANNAH	Nahát! Ez nekem új. Egy egyetemi ember, aki a porban csúszik.
BERNARD	Ne mondjon már ilyet.
HANNAH	Dehogyisnem. Aki egyetemi ember írt a könyvemről, mind lesajnálta.
BERNARD	Csak nem!
HANNAH	Csak igen. A Byron-kutatók bandája egy emberként kinyitotta a sliccét, és nagy ívben lesajnálta. Apropó, hol is töri magát a tanítással?
BERNARD	Ó, hát voltaképpen Sussexben.
HANNAH	Sussexben. (Elgondolkodik) Nightingale. Igen. Maga biztos ismeri: ezer szót szánt rá az Observer-ben, hogy a fenekemre paskolva lesöpörjön.
BERNARD	Mondom, hogy a kezében vagyok.
HANNAH	Teljes mértékben. Mondja szépen: kérem.
BERNARD	Kérem.
HANNAH	Na üljön le.
BERNARD	Köszönöm. (Fog egy széket)
HANNAH	(állva marad. Lehet, hogy dohányzik.) Honnan tudta, hogy itt vagyok?
BERNARD	Á, nem tudtam. Lord Croom fiával beszéltem telefonon, de ő nem említette magát név szerint... aztán meg engem felejtett el megemlíteni.
HANNAH	Valentine. Ő Oxfordban van, elvileg.
BERNARD	Igen, találkoztam vele. Bumfordi oxfordi.
HANNAH	A jegyesem. (Állja a férfi pillantását)
Szünet
BERNARD	Megkockáztatom. Hazudik.
Szünet
HANNAH	Bravó, Bernard.
BERNARD	Te jó ég.
HANNAH	Ő hív engem a jegyesének.
BERNARD	Miért?
HANNAH	Viccből.
BERNARD	Kikosarazta?
HANNAH	Ne hülyéskedjen, úgy nézek én ki, mint akiből itt grófné lesz?
BERNARD	Nem. Nesze semmi, fogd meg jól. Vigasztaló tréfa. Villám, a teknőcöm, Hannah, a jegyesem.
HANNAH	Na igen. Magának megvan a magához való stílusa, Bernard. Bár nem biztos, hogy nekem tetszik.
BERNARD	Mivel foglalkozik ez a Valentine?
HANNAH	Posztgraduális tanulmányok. Biológia.
BERNARD	Nem, matematikus.
HANNAH	Hát, fajdokkal foglalkozik.
BERNARD	Fajdokkal?
HANNAH	Nem igazi fajdokkal. Komputer-fajdokkal.
BERNARD	Aki nem beszél, az kicsoda?
HANNAH	Gus.
BERNARD	Mi a baja?
HANNAH	Nem kérdeztem.
BERNARD	És az apa, ahogy hallom, vicces alak lehet.
HANNAH	Hajaj.
BERNARD	És az anya meg kertész. Mi folyik itt?
HANNAH	Hogy érti?
BERNARD	Majdnem levittem a fejét... egy árokban állt éppen.
HANNAH	Ásnak. Régészet. Lady Croomot érdekli a kerttörténet. Elküldtem neki a könyvemet... van benne, mint tudja, ha olvasta - amit mellesleg kétlek - egy egész jó leírás Caroline Lamb kertjéről. Most azért vagyok itt, mert segítek Hermione-nak.
BERNARD	(elismerően) Hermione? Ő volt az árokban?
HANNAH	Felgyűlt itt több évszázadnyi feljegyzés, kertészeti dokumentáció. Még sohasem dolgozták fel.
BERNARD	Kezdem csodálni magát.
HANNAH	Eddig csak süketelt?
BERNARD	De még mennyire. A fénykép méltányos magához; a könyvében már nem vagyok biztos. Hannah végigméri. Bernard vár, magabiztos
HANNAH	Septimus Hodge volt a nevelő.
BERNARD	(csöndesen) Na ugye.
HANNAH	A Croom lány nevelője. Volt egy fiú is, az Etonban tanult. Septimus itt élt a házban - nem egészen vendég, de azért több, mint inas. Az iratok közt fönnmaradt a bemutatkozó levele. Majd kiásom magának. Ha jól emlékszem, korábban matematikát és természettudományt tanult Cambridge-ben. Szóval leginkább természettudós.
BERNARD	Le vagyok nyűgözve. Köszönöm szépen. És Chater?
HANNAH	Semmi.
BERNARD	Ó. Semmi az égvilágon?
HANNAH	Sajnos.
BERNARD	Mi a helyzet a könyvtárral?
HANNAH	A katalógus az 1880-as években készült. Átnéztem az egészet.
BERNARD	A könyveket vagy a katalógust?
HANNAH	A katalógust.
BERNARD	Kár.
HANNAH	Sajnálom.
BERNARD	És a levelek? Nem említik?
HANNAH	Sajnos nem. Nagyon benne vagyok a maga korszakában, mivelhogy persze ez az én korszakom is.
BERNARD	Igen? Tulajdonképpen nem egészen tudom, hogy mi is az, amit maga kutat.
HANNAH	Sidley Park remetéjét.
BERNARD	Ó. Ki az?
HANNAH	Kulcsfigura. Benne testesül meg a romantikus képzelet idegösszeroppanása. A témám: táj és irodalom 1750-től 1834-ig.
BERNARD	Mi történt 1834-ben?
HANNAH	Meghalt a remetém.
BERNARD	Na ja.
HANNAH	Hogy érti, hogy na ja?
BERNARD	Sehogy.
HANNAH	De, valahogy érti.
BERNARD	Nem, nem... Mellesleg Coleridge szintén 1834-ben halt meg.
HANNAH	Nahát. Micsoda szerencse. (Enyhítőleg) Azért köszönöm. (Az olvasópulthoz megy, és kinyitja Noakes vázlatkönyvét) Nézze - itt van.
BERNARD	(odamegy, hogy megnézze) Hmmmm.
HANNAH	A sidleyi remete egyetlen ismert ábrázolása.
BERNARD	Nagyon biblikus.
HANNAH	Természetesen később rajzolták be. Amikor Noakes a rajzokat készítette, a remetelak még nem létezett.
BERNARD	Noakes... a festő?
HANNAH	Tájkertész. Ezeket a könyveket az ügyfeleinek csinálta mint afféle prospektust. (Mutatja) Ilyen volt - ilyen lesz, látja. Itt van az, amilyen volt, mondjuk 1810-ig... lágy, hullámzó, kanyargó... nyílt víz, facsoportok, klasszicista csónakház...
BERNARD	Szép. Az igazi Anglia.
HANNAH	Itt pedig, ahogy Noakes odatette, a zabolátlan természet festői stílben. A gótikus regény tájképben kifejezve. Épp csak a vámpírok hiányoznak. A maga jeles névrokona egy levelében leírja az én remetémet.
BERNARD	Kicsoda?
HANNAH	Thomas Love Peacock.
BERNARD	Ó, persze.
HANNAH	Egy remetékről és emberkerülőkről szóló esszében találtam, ami az 1860-as években jelent meg. (Az asztalon levő könyvek között keresgél, és fölvesz egy magazint) 1862... Ahogy Peacock jellemzi: (Emlékezetből idéz) “Nem a falusi habókosok közül való, akikkel a hölgyeket ijesztgetik, hanem tudós az idióták között, az elmebaj bölcse.” (megtalálja a keresett helyet) Itt van. “Peacock egy levelében beszámol Croom grófjának birtokán, Sidley Parkban tett látogatásáról...” Az egészben az a lényeg, hogy a Croom család a remetét - aki húsz évig ott élt az orruk előtt - mennyire nem tartotta említésre érdemesnek. Legalábbis itt semmit nem találtam. Csak Peacock leveléből lehet tudni róla. Amikor ezt (a kezében tartott magazint) elolvastam, nos, az volt az a pillanat, amelyik megsúgja az embernek, hogy a következő könyve miről fog szólni. Sidley Park remetéje volt nekem a...
BERNARD	Kulcsfigura.
HANNAH	Megvilágosodás.
BERNARD	Megvilágosodás, ez az.
HANNAH	A remetét elhelyezték a tájban, pontosan úgy, ahogy az ember egy kerti törpét helyezne el. És úgy élte le ott az életét, mint egy kerti dísztárgy.
BERNARD	Foglalkozott valamivel?
HANNAH	Ó, nagyon szorgalmas volt. Amikor meghalt, a kunyhó telis-tele volt zsúfolva papírral. Lapok százai. Ezrei. Peacock lángészt gyanított benne. Kiderült persze, hogy az elméje megzavarodott. Minden ívet kabalisztikus bizonyításokkal írt tele arról, hogy közeleg a világ vége. Tökéletes, nem? Úgy értem, tökéletes jelkép.
BERNARD	Ó, igen. Minek a jelképe?
HANNAH	Az egész romantikus ámításé! Ez történt a felvilágosodással, nem? Egy évszázadnyi intellektuális szigorúság becsavarodott. A kert története gyönyörűen elmondja az egészet. Van egy metszet Sidley Parkról 1730-ból. Paradicsom az ész századában, az ember legszívesebben sírva fakadna a gyönyörűségtől. 1760-ra minden odavan... oda a formára nyesett bokrok, a szökőkutak, a hársfasor... Vége az egész fenséges geometriának. Aztán meg befutott Noakes. És ez lett belőle (mutatja a vázlatkönyvben). Egy kaotikus elme, amelyben lángészt gyanítanak. És a díszlet hozzá: olcsó izgalmak és hamis érzelmek. A hanyatlás, látja, a gondolkodástól az érzésig.
BERNARD	(ítéletet mond) Ez baromi jó.
HANNAH	Komolyan?
BERNARD	Nem, ez tényleg megáll a lábán.
HANNAH	Köszönöm.
BERNARD	A remete mint jelkép... nagyon-nagyon jó. A hely szelleme.
HANNAH	(lelkesen) Ez lesz a címe!
BERNARD	Na ja.
HANNAH	(kevésbé lelkesen) Na ja?
BERNARD	Na ja. Ki volt ez az ember, amikor épp nem volt jelkép?
HANNAH	Nem tudom.
BERNARD	Aha.
HANNAH	Úgy értem, hogy egyelőre.
BERNARD	Nyilvánvaló. És mi lett azzal a sok papírral? Megmondja Peacock?
HANNAH	Tüzet raktak belőle.
BERNARD	Vagy úgy.
HANNAH	Még át kell néznem Lady Croom kerti feljegyzéseit.
BERNARD	Az mi? Könyvelés, naplók?
HANNAH	Is-is. Hiányosak, de átfogják az egész korszakot.
BERNARD	Aha. Nem találkozott Byronnal valamilyen formában? Csak kíváncsi vagyok.
HANNAH	A könyvtárban megvan a Childe Harold első kiadása, és az Angol bárdok, azt hiszem.
BERNARD	Dedikálva?
HANNAH	Nem.
BERNARD	És maga Byron nem bukkan fel a levelekben?
HANNAH	Miért bukkanna? Croomék sem szerepelnek az övéiben.
BERNARD	(könnyedén) Persze, ez igaz. De Byron birtoka nincs messze ide. Nagyon zavarná, ha kutakodnék egy kicsit? Persze csak azokban az iratokban, amikkel már végzett.
HANNAH	(már sejt valamit) Byront kutatja vagy Chatert?
Chloé jön be az egyik oldalajtón, harisnyában; egy nyaláb, nagyjából egyforma bőrbe kötött mappát cipel. Tesz egy kitérőt, hogy összeszedje a cipőjét
CHLOÉ	Bocsánat... épp csak átmegyek... van tea a tálalóban, ha bögrében megfelel...
BERNARD	Nagyon kedves.
CHLOÉ	Hannah majd megmutatja.
BERNARD	Hadd segítsek.
CHLOÉ	Kösz, elboldogulok...
Bernard kinyitja neki a szemközti ajtót
CHLOÉ	Viszem Valentinnak a lőjegyzékeit. Kösz.
BERNARD	(becsukja az ajtót) Helyes kislány.
HANNAH	Hmmm.
BERNARD	Igen?
HANNAH	Mit igen?
Újra nyílik az ajtó, és Chloé dugja be a fejét
CHLOÉ	Csak azt akartam még mondani, hogy ne törődjön vele, Nightingale úr, ha apám megjegyzéseket tesz a kocsijára, ez a heppje... (és most, hogy kibökte a Nightingale-t) ó... hogy sült el a meglepetés?... még nem?... Jaj... bocsánat... szóval a tea... sajnálom, hogyha... (Zavarban van, kimegy, becsukja az ajtót)
Szünet
HANNAH	Maga egy utolsó szar. (Hevesen kifelé indul)
BERNARD	Az a helyzet, hogy van egy Byron-vonatkozás is.
HANNAH	(megáll, és szembefordul vele) Nem érdekel.
BERNARD	Pedig kellene. A Byron-banda dákója most majd beleakad a cipzárba.
Szünet
HANNAH	Igazán?
BERNARD	Ha mi együttműködünk.
HANNAH	Miben?
BERNARD	Üljön le, elmondom.
HANNAH	Inkább állok még egyelőre.
BERNARD	Az Erósz nyoszolyájá-nak ez a példánya Lord Byroné volt.
HANNAH	Septimus Hodge-é volt.
BERNARD	Eredetileg, igen. De Byron tulajdonában volt, amikor eladta a könyvtárát, hogy kifizesse az adósságait. Az árujegyzék megvan. Az Erósz volt a 74/A tétel, és John Nightingale könyvkereskedő vette meg. A cég ma is létezik, és a jelenlegi tulajdonos az unokatestvérem. (Szünetet tart)
Hannah habozik, aztán leül az asztalhoz
BERNARD	Csak slágvortokban. 1939, a könyveket elszállítják Nightingale vidéki házába. 1945, visszakerülnek a könyvesboltba, de egy láda ottfelejtett tizenkilencedik század eleji könyv a vidéki ház pincéjében porosodik, amíg a házat el nem adják, mert kell a hely a Csalagút-összeköttetéshez. Ekkor az Erósz előkerül a ráerősített eredeti árujeggyel - fénymásolat megtekinthető. (Előveszi a táskájából és odaadja)
HANNAH	(megnézi) Jó, legyen; Byron könyvtárában volt.
BERNARD	Néhány rész alá van húzva a könyvben.
Hannah felveszi a könyvet, és lapozgat benne
BERNARD	Valamennyi és csak ezek - nem, nem, rám nézzen, ne a könyvbe - valamennyi aláhúzott rész szóról szóra szerepel mint idézet az Erósz nyoszolyája recenziójában is, a Piccadilly Új Írás 1809 április 30.-i számában. A recenzens azzal kezdi, hogy felhívja a figyelmet előző közleményére ugyane folyóiratban A török leány-ról.
HANNAH	A recenzens nyilvánvalóan Hodge. “Septimus Hodge barátomnak, aki szívvel-lélekkel a szerző pártjára kelt.”
BERNARD	Éppen ez az. A Piccadilly mind a két könyvet nevetségessé teszi.
Szünet
HANNAH	Olyan a két recenzió, mintha Byron írta volna?
BERNARD	(elővesz két fotókópiát a táskájából) Még annál is olyanabb.
HANNAH	(átfutja a két fotokópiát) Értem. Gratulálok. Meglehet. A fiatal Byron két eddig ismeretlen könyvbírálata. Erről van szó?
BERNARD	Nem. A könyvben sértetlenül megőrződött három dokumentum. (Közben óvatosan kibont egy csomagot, amit a táskájából vett elő. Az eredeti példányok vannak nála. Nagy óvatosan egyenként kézbe veszi őket) “Uram - elintéznivalónk van egymással. A fegyverteremben várom. Ezra Chater” - “A férjem pisztolyokért küldött a városba. Tegye meg Gráciáért esdekelve kérem hogy letagad mindent ami nem bizonyítható - Ma egész nap a szobámban maradok.” Aláírás nélkül. - “Sidley Park, 1809 április 11. Uram - azt mondom, maga hazug, kéjenc, rágalmazó, sajtóbetyár és becsületem tolvaja. Elvárom, hogy elégtételt adjon nekem mint férfinak és mint költőnek. E. Chater.”
Szünet
HANNAH	Pompás. De nem perdöntő. A könyvnek hét éve volt rá, hogy Byron birtokába kerüljön. Nem hozza össze Byront Chaterrel vagy Sidley Parkkal. Vagy éppenséggel Hodge-dzsal. Továbbá semmi nyoma Byron leveleiben, márpedig egy efféle kalamajkát a legkevésbé sem akart volna titokban tartani.
BERNARD	Miért nevezi kalamajkának?
HANNAH	Byron komikus fordulatot adott volna az ügynek.
BERNARD	Komikus fordulat, egy nyavalyát! (Hatásszünetet tart) Megölte Chatert!
HANNAH	(gúnyosan) Csak nem?
BERNARD	Chater harmincegy éves volt. Két könyv szerzője. Az Erósz után nem hallani róla semmit. 1809 áprilisa után nyomtalanul eltűnik. És Byron... Byron épp hogy publikálta első szatíráját. Épp kezdett neve lenni. Mégis fogta magát, elhajózott Lisszabonba, és két évig külföldön maradt. Hannah, ez hírnevet hoz. Valahol a Croom-iratok közt csak lesz valami...
HANNAH	Nincs, megnéztem.
BERNARD	De maga mást keresett! Ez nem fog kiugrani magának, nem olyasmi, hogy “Lord Byron szellemesen megjegyezte a reggelinél”!
HANNAH	Mindazonáltal a jelenléte aligha maradt volna megjegyzés nélkül. De semmi sem utal rá, hogy Byron itt lett volna, és én nem hiszem, hogy valaha is járt itt.
BERNARD	Jó, de azért hadd nézzek bele.
HANNAH	Nem fog beleköpni a levesembe.
BERNARD	Drága szívem, én tudom, mi az illem...
HANNAH	És ne hívjon drága szívemnek. Ha találok valamit Byronról, Chaterről vagy Hodge-ról, majd továbbítom. Nightingale, Sussex.
Szünet. Hannah feláll
BERNARD	Köszönöm. És elnézést a kis tréfáért a nevemmel.
HANNAH	Szóra sem érdemes...
BERNARD	Mellesleg hol volt Hodge egyetemista?
HANNAH	A Trinity College-ban.
BERNARD	A Trinityben?
HANNAH	Igen. (Habozik) Igen. Ahol Byron.
BERNARD	Hány éves volt?
HANNAH	Utána kellene néznem, de egy vagy két évvel idősebb, mint Byron. Huszonkettő...
BERNARD	Egyidőben voltak a Trinityben?
HANNAH	(fáradtan) Igen, Bernard, és az is tény, hogy mind a ketten benne voltak a Harrow krikettválogatottjában.
Bernard egész közel megy hozzá
BERNARD	(visszafojtott izgalommal) Azt akarja mondani, hogy Septimus Hodge középiskolába is ugyanoda járt, mint Byron?
HANNAH	(egy kicsit habozik) Igen... ezek szerint... tényleg.
BERNARD	Na ugye, buta tyúk. (A tiszta boldogság széles gesztusával átöleli Hannah-t, és cuppanós csókot nyom az arcára)
CHLOÉ	(bejön és látja ezt) Ó... ööö... Gondoltam, behozom. (Kis tálcán két bögrét hoz)
BERNARD	Utána kell néznem a kocsimnak.
HANNAH	Eldugja?
BERNARD	Eldugni? Eladom! Van egy kocsma a faluban, ahol megszállhatok? (A kerten át készül távozni, de még visszafordul) Örülnek, hogy itt vagyok? (Kimegy)
CHLOÉ	Azt mondta, ismer.
HANNAH	Ilyet nem mondhatott.
CHLOÉ	Nem, talán nem. Azt mondta, meg akar lepni, de szerintem másról van szó. Úgy láttam, hogy van benne egy jó adag szexuális energia, szerinted nem?
HANNAH	Mi?
CHLOÉ	A ruganyos járása, tudod... biztos jel. Meghívjam neked?
HANNAH	Minek? Ne.
CHLOÉ	Te is meghívhatod, úgy még jobb. Eljöhet mint a te partnered.
HANNAH	Hagyjuk ezt. Köszönöm a teát.
CHLOÉ	Ha neked nem kell, jó lesz nekem. Nős?
HANNAH	Mit tudom én. Neked nem inkább egy póniló kellene?
CHLOÉ	Én neked próbálok pasit szerezni, Hannah.
HANNAH	Hidd el, az én koromban már nem olyan fontos.
CHLOÉ	Csak a táncra gondolok. Öltözhetne Byronnak.
HANNAH	Én nem akarok beöltözni, és nem kell táncpartner, a legkevésbé Nightingale úr. Nem táncolok.
CHLOÉ	Ne legyél már olyan savanyú. Elvégre megcsókoltad.
HANNAH	Ő csókolt meg engem, és csakis általános lelkesedésből.
CHLOÉ	Jó, de aztán ne mondd, hogy nem adtam meg az elsőbbséget. Az én lángész öcsémnek nagy kő fog leesni a szívéről. Tudod, hogy szerelmes beléd?
HANNAH	(dühösen) Az csak vicc!
CHLOÉ	Neki nem.
HANNAH	Dehogynem... még annál is kevesebb... ugyan ne szórakozz.
Gus jön be a kertből, a szokásos néma feszélyezettséggel
CHLOÉ	Helló, Gus, mit hoztál?
Gus egy almát hoz, most szakította, még rajta van egy-két levél is. Odakínálja az almát Hannah-nak
HANNAH	(meg van lepve) Ó!... Köszönöm!
CHLOÉ	(elmenőben) Mit mondtam? (Becsukja az ajtót maga után)
HANNAH	Köszönöm. Jaj istenem.

HARMADIK JELENET
A tanterem. Másnap reggel. Jelen van: Thomasina, Septimus, Jellaby. A kép ismerős: Thomasina a helyén az asztalnál; Septimus levelet olvas, amely épp most érkezett; Jellaby, aki épp most kézbesítette, vár.
Az Erósz nyoszolyája ott van Septimus előtt, kinyitva, néhány ív papírral együtt, amelyekre már egy ideje ír. A mappája az asztalon. Plautus (a teknőc) a papírnehezék. Az asztalon most egy alma is van, minden jel szerint ugyanaz az alma

SEPTIMUS	(szeme a levélen) Mért hagyta abba?
THOMASINA	(egy ív papírt tanulmányoz, latin fordítás kapásból. Gondban van) Solio insessa... in igne...
SEPTIMUS	Nincs válasz, Jellaby. Köszönöm. (A levelet összehajtja, és beteszi az Erósz nyoszolyája lapjai közé)
JELLABY	Megmondom, uram.
SEPTIMUS	(Jellabyhoz) Szeretnék majd valamit postára adni, ha volna olyan szíves.
JELLABY	(távozóban) Igen, uram.
SEPTIMUS	(Felveszi az almát. Lecsípi és leteszi az asztalra a gallyat és a leveleket. Zsebkéssel vág egy szelet almát, és evés közben vág egy másikat Plautusnak. Aztán fölveszi a tollát, és folytatja az írást)
THOMASINA	A Mama szerelmes a maga Byron barátjába.
SEPTIMUS	(elmerülve) Lord Byron, ha szabad kérnem. (meghallja) Ugyan, képtelenség.
THOMASINA	Nem képtelenség. Láttam őket együtt a pavilonban.
Septimus tolla megáll, végül a szemét Thomasinára emeli
THOMASINA	Lord Byron felolvasott neki a szatírájából, és mama nevetett, és az előnyösebbik arcélét fordította felé.
SEPTIMUS	Nem értette meg a szatírát, és igyekezett udvariasnak mutatkozni a vendége iránt.
THOMASINA	Haragban van papával, amiért papa eltökélte, hogy átalakíttatja a parkot, de ez egymagában nem indokolja, hogy ennyire udvarias egy vendéggel. Órákkal előbb lejött, mint ahogy szokott. Lord Byron nagyon szórakoztató volt a reggelinél. Nagy elismeréssel beszélt magáról, Septimus.
SEPTIMUS	Igen?
THOMASINA	Azt mondta, hogy maga szellemes fickó, és csaknem betéve tud egy cikket, amit maga írt a... elfelejtettem, miről, de valami Török leány című könyvvel kapcsolatos, és hogy maga nem adná oda a kutyájának ebédre.
SEPTIMUS	Vagy úgy. Chater úr persze ott volt a reggelinél.
THOMASINA	Ott, nem úgy, mint némely álomszuszék.
SEPTIMUS	Neki nem kell latinleckét feladnia és matematikapéldákat javítani. (Kiveszi Thomasina leckefüzetét Plautus alól, és odalöki a lány elé az asztalra)
THOMASINA	Javítani? Mi volt benne a hiba? (Belenéz a füzetbe) Majdnem jeles? Pfú! Miért csak majdnem?
SEPTIMUS	Mert többre válaszolt, mint amit kérdeztem.
THOMASINA	Nem tetszik a felfedezésem?
SEPTIMUS	A fantáziálás nem felfedezés.
THOMASINA	A gúnyolódás nem cáfolat.
Septimus befejezi, amit írt. Az oldalakat levéllé hajtogatja. Van nála pecsétviasz és ami a megolvasztásához kell. Lepecsételi a levelet, és megcímezi. Eközben:
THOMASINA	Azért gorombáskodik velem, mert a mama figyelmes a maga barátjához. Szerintem hagyjuk futni őket, nem akadályozhatják a tudomány fejlődését. Úgy gondolom, hogy ez egy kitűnő felfedezés. Maga minden héten felad nekem egy egyenletet, hogy ábrázoljam a görbéjét. És minden héten kiderül, hogy az eredmény csak közönséges geometria, mintha a formák világa egyébből sem állna, mint szabályos ívekből és szögekből. Isten az atyám, Septimus, ha van egyenlete az olyan görbének, amelyik haranghoz hasonlít, akkor kell hogy legyen egyenlete az olyannak is, amelyik harangvirághoz hasonlít, és ha már harangvirághoz, miért ne rózsához? Elhisszük, hogy a természetet számokban írták?
SEPTIMUS	El.
THOMASINA	Akkor a maga egyenletei miért csak az ipari formákat írják le?
SEPTIMUS	Nem tudom.
THOMASINA	Ilyen eszközökkel Isten csak egy szekrényt tudott volna teremteni.
SEPTIMUS	Ő ismer olyan egyenleteket, amelyek a végtelenbe vezetnek, ahova mi nem tudjuk követni.
THOMASINA	Micsoda nyúlszívűség! A feladat nehéz, de mi nem hátrálunk meg! Kezdjük valami egyszerűvel. (Fölveszi az almalevelet) Megszerkesztem ezt a levelet, és levezetem az egyenletét. Maga az én nevelőmként híres lesz, amikor Lord Byron már rég meghalt és elfeledték.
Septimus befejezi ügyködését a levéllel. A levelet zsebre teszi
SEPTIMUS	(határozottan) Térjünk vissza a fordításhoz. Tehát: Kleopátra.
THOMASINA	Gyűlölöm Kleopátrát.
SEPTIMUS	Gyűlöli? Miért?
THOMASINA	Nála mindenből szerelem lesz. Új a szerelem, hol a szerelem, oda a szerelem... nem ismerek még egy hősnőt, aki ennyire táplálná a hitet, hogy a nők buta libák. Elég, ha egy római tábornok horgonyt vet az ablak alatt, és oda a birodalom.
	(kifelé siet a kerten át. Csaknem beleütközik a belépő Brice-ba. Elszalad)
BRICE	Hodge!
Septimus kinéz az ajtón, és látja, hogy Chater somfordál elfele
SEPTIMUS	Chater! Drága cimborám! Ne húzódozzék... ugyan jöjjön már be!
Chater zavartan engedi magát berángatni a szobába, ahol Brice pöffeszkedik
CHATER	Brice kapitány megtisztel vele... Úgy értem, uram, bármi mondanivalója van a számomra, uram, forduljon vele Brice kapitányhoz.
SEPTIMUS	Milyen szokatlan eljárás. (Brice-hoz) Nem láttuk ma a feleségét, uram. Remélem, nem beteg?
BRICE	A feleségem? Nincs is feleségem. Mi az ördögöt akar ezzel mondani, uram?
SEPTIMUS	(válaszolna, de habozik, tanácstalan. Visszafordul Chaterhez) Nem értem a szisztémát, Chater. Kihez intézzem a szót, ha Brice kapitánnyal akarok beszélni?
BRICE	Csavaros, Hodge... nagyon csavaros!
SEPTIMUS	(Chaterhez) Igaz is, Chater... (félbeszakítja magát, odafordul Brice-hoz, és mint előbb) igaz is, Chater, elképesztő híreim vannak. Valaki rákapott, hogy vad és viharos leveleket írogasson a maga nevében. Félórája sincs, hogy kaptam egyet.
BRICE	(dühösen) Hodge úr! Emberelje meg magát, uram! Ha nem képes e nélkül a bohóckodás nélkül figyelmezni rám, akkor nevezze meg a segédjét, aki majd elrendezi az ügyet, ahogy úriemberek között szokás. Az ön Byron barátja bizonyára megteszi önnek ezt a szívességet.
SEPTIMUS	(feladja a játszmát) Ó, igen, megteszi nekem ezt a szívességet. (Hangot vált, Chaterhez fordul) Uram... sajnálom, ha megbántottam. Maga derék fickó, magában nincs több rosszindulat, mint költészet.
CHATER	(boldogan) Nahát! Ez már jobban hangzik! (Föltámad benne a gyanú) Most bocsánatot kért?
BRICE	Ez nem elégséges. Akkor is fönnmarad a sérelem, amit Chater úr hitvesi tulajdona szenvedett el.
De félbeszakítja őket Lady Croom, aki ugyancsak a kertből érkezik
LADY CROOM	De jó, hogy itt találom! Chater úr, ettől el lesz ragadtatva. Lord Byron szeretne egy példányt az új könyvéből. Egészen odavan érte, hogy elolvashassa, és feltett szándéka, hogy a maga nevét is beleveszi az Angol bárdok, skót ítészek új kiadásába.
CHATER	Méltóságodnak tudnia kell, hogy az Angol bárdok, skót ítészek nem egyéb, mint a Lord Byronnál idősebbeket és kiválóbbakat mocskoló klapancia. Ha belevenni szándékozik, akkor sértegetni szándékozik.
LADY CROOM	Ez csak természetes, Chater úr. Jobban szeretné, ha nem tartanák rá érdemesnek, hogy sértegessék? Büszke lehetne rá, hogy a legnagyobbakkal kerül egy társaságba... ó! Az Erósz nyoszolyája! (Meglátta ugyanis Septimus példányát az asztalon)
SEPTIMUS	Ez az én példányom, asszonyom.
LADY CROOM	Annál jobb... mire való a barátunk könyve, ha nem arra, hogy kölcsönvegyük?
Megjegyzés: az Erósz nyoszolyájá-ban most benne van a három levél, de ez a körülmény észrevétlen marad.
LADY CROOM	Hodge úr, beszéljen a barátja lelkére, ne tegyen már úgy, mintha itt akarna hagyni bennünket. Szó se lehet róla. Azt mondja, eltökélt szándéka, hogy elvitorlázik a legközelebbi máltai postahajóval! Tele van a feje Lisszabonnal meg Leszbosszal meg a pisztolytáskájával. Mondtam neki, hogy verje ki a fejéből. Egész Európa napóleoni görcsben ráng, a legjobb romok zárva lesznek, az utakat teljesen elfoglalják a hadmozdulatok, a fogadókból kaszárnya lett, és az istentelen republikanizmus divatja még nem jutott el a természetes kifulladásig. Azt mondja, a költészet a célja. Az ember a költészetre nem pisztollyal céloz. Költőkre még csak-csak. Felszólítom, hogy kobozza el a pisztolyait, Hodge úr! Nincs velük biztonságban. Bevallotta nekem, hogy csakis azért biceg, mert kamaszkorában az volt a szokása, hogy a lábába lövöldözött. Mi ez a zaj?
A zaj a szomszéd szobából jövő rossz zongorajáték. Időnként felhangzik, mióta Thomasina eltávozott
SEPTIMUS	Az új fortepiano, asszonyom. A zenei leckéinknek még az elején vagyunk.
LADY CROOM	Akkor hát korlátozza oktatását a hangszer piano oldalára, és a forté-ra csak akkor szabadítsa rá, ha már tud valamit. (Kezében a könyvvel visszavitorlázik a kertbe)
BRICE	Nahát! Ha Lady Croomból nem a Jóisten beszél, akkor nem beszélt soha senkiből!
CHATER	(lenyűgözve) Kobozza el Lord Byron pisztolyait!
BRICE	Hallotta Chater urat, uram... mi a válasza?
SEPTIMUS	(Lady Croom útját követte a tekintetével. Megfordul) Az, hogy megölöm. Elegem van belőle.
CHATER	(döbbenten) He?
BRICE	(lelkesen) Ha!
SEPTIMUS	A fene essen magába, Chater! Ovidius megmaradt volna ügyvédnek és Vergilius földművesnek, ha tudták volna, hogy hova süllyed a szerelem a maga hígvelejű szatírjaiban és kelekótya nimfáiban! Állok rendelkezésére egy félunciás golyóval az agyába. Megfelel önnek... a csónakház mögött hajnalban... mondjuk, öt órakor? Szívélyes üdvözletem Chaterné asszonynak... ne aggódjon miatta, nem lesz híján a pártfogásnak, amíg Brice kapitány zsebében akad egy arany, ő maga mondta neki.
BRICE	Uram, ön hazudik!
SEPTIMUS	Én nem. Talán Chaterné.
BRICE	Hazudik, és felelni fog érte!
SEPTIMUS	(fáradtan) Kérem... állok rendelkezésére öt után öt perccel. Aztán pedig irány a máltai postahajó. Maguk halottak lesznek, az én nincstelen iskolatársam meg itt marad nevelőnek Lady Thomasina mellett, és remélem, mindenki ki lesz elégítve, Lady Croomot is beleértve! (Bevágja maga mögött az ajtót)
BRICE	Felfuvalkodott szájhős. Legyen nyugodt, Chater, én majd kiszorítom belőle a szuszt. (Kimegy a másik ajtón)
CHATER	(nyugalma csak egy percig tart. Amíg rájön, hogy hol a bökkenő...) Na de... (Kisiet Brice után)

NEGYEDIK JELENET
Hannah és Valentine. Hannah felolvas, Valentine hallgatja. Villám, a teknőc, ott van az asztalon, és nem könnyű megkülönböztetni Plautustól. Valentine előtt Septimus fölismerhető, bár természetesen némileg megkopott mappája. Ki van nyitva. Három fontos dolog van a mappában (noha lehetnek benne üres papírlapok is): egy vékony matematika-tankönyv; egy ív rajzpapír, rajta hevenyészett diagram és néhány matematikai jelölés, nyilak stb.; és Thomasina matematikai leckefüzete, vagyis az, amelyikbe írt, és amelyben Valentine lapozgat, miközben hallgatja a tankönyvből felolvasó Hannah-t

HANNAH	“Én, Thomasina Coverly, rátaláltam egy igazán csodálatos módszerre, amely a természet valamennyi formáját arra kényszeríti, hogy leleplezze numerikus titkait, és számokban nyilatkozzék meg. Minthogy ez a margó célomnak túl csekély, az olvasónak máshol kell keresnie a Szabálytalan Formák Új Geometriáját, Thomasina Coverly felfedezését.”
Szünet. Odaadja Valentine-nak a tankönyvet. Valentine nézi, amit Hannah felolvasott.
A másik szobában valaki elkezd zongorázni, csöndesen, nem tolakodóan, rögtönözve
HANNAH	Van ennek értelme?
VALENTINE	Nem tudom. Nem tudom, mi értelme van, kivéve matematikailag.
HANNAH	Azt kérdezem.
VALENTINE	(visszatér a leckefüzethez) Ez egy iterált algoritmus.
HANNAH	Az mi?
VALENTINE	Hát, az... Jézusom... az egy algoritmus, ami... iterálva van... szóval ismétlődik. Hogy is mondjam...? (Összeszedi magát) Az egyik oldalon vannak a görbék, a másik oldalon a hozzájuk tartozó egyenletek. De mindegyik különböző léptékben. Valamennyi görbe az előzőnek egy kis szelete, kinagyítva. Mint ahogy egy fénykép valamelyik részletét kinagyítják, aztán a részlet egy részletét, és így tovább, a végtelenségig. Vagy az ő esetében, addig, amíg ki nem fogy a papírból.
HANNAH	Nehéz ez?
VALENTINE	A matematikai része nem nehéz. Ez ugyanaz, amit az iskolában csináltál. Van egy kétismeretlenes egyenleted. x-y. Bármely x értékre kapsz egy y értéket. Ha ábrázolni akarod a görbéjét, akkor teszel egy pontot oda, ahol az megfelel az x-nek is meg az y-nak is. Aztán veszed a következő x értéket, ami ad egy másik y értéket, és amikor ezt néhányszor megismételted, összekötöd a pontokat, és megvan az egyenlet görbéje.
HANNAH	És ő is ezt csinálja?
VALENTINE	Nem. Nem egészen. Egyáltalán nem. Ő azt csinálja, hogy valahányszor kiszámít egy y értéket, az lesz nála a következő x érték. És így tovább. Mint a visszacsatolás. A megoldást visszacsatolja az egyenletbe, és aztán megoldja újra. Ez az iteráció.
HANNAH	És ez meglepő?
VALENTINE	Hát igen, egy kissé. Ezzel a technikával számolom én a fajdokat, és ez nemigen használatos, mondjuk, húsz évnél régebben.
Szünet
HANNAH	Vajon miért csinálta?
VALENTINE	Fogalmam sincs.
Szünet
VALENTINE	Azt hittem, a remetével foglalkozol.
HANNAH	Azzal hát. Még mindig. De Bernard, hogy a fene enné meg... Kiderült, hogy Thomasina nevelőjének érdekes kapcsolatai voltak. Bernard úgy szaglászik a könyvtárban, mint egy véreb. A mappát egy szekrényben találta.
VALENTINE	Rengeteg holmi van mindenfelé. Gus imád velük szöszmötölni.
HANNAH	A matematika-tankönyv, amit a lány használt, az övé volt, a nevelőé; beleírta a nevét.
VALENTINE	(olvassa) “Septimus Hodge.”
HANNAH	Miért őrizték meg ezeket a dolgokat, nem tudod?
VALENTINE	Miért ne őrizték volna meg?
HANNAH	És ez a görbe itt, mit ábrázol?
VALENTINE	Honnan tudjam?
HANNAH	Mért vagy ilyen ingerült?
VALENTINE	Nem vagyok ingerült.
Szünet
VALENTINE	Amikor a te Thomasinád matematikával foglalkozott, az már néhány ezer éve ugyanaz a matematika volt. Klasszikus. És még Thomasina után is egy évszázadig. Aztán a matematika elrugaszkodott a való világtól, akárcsak a modern művészet. A természet klasszikus volt, a matek meg egyszerre csak picassói. De mégiscsak a természet nevet a végén. Most derül ki, hogy az egész hóbortos agyszülemény nem egyéb, mint a természeti világ matematikája.
HANNAH	Ez a visszacsatolás-dolog?
VALENTINE	Például.
HANNAH	Na és lehet, hogy Thomasina ezt valahogy ...
VALENTINE	(felcsattan) Egy frászt lehet! Persze hogy nem!
HANNAH	Jó, jó, szóval nem vagy ingerült. Hogy értetted azt, hogy Thomasina ugyanazt csinálja, mint te?
Szünet
	Te mit csinálsz?
VALENTINE	Én az ellenkező végén fogom meg a dolgot. Ő kiindult egy egyenletből, és csinált belőle egy görbét. Nekem van egy görbém - valós adatok -, és igyekszem megtalálni azt az egyenletet, amelyik ezt a görbét adná ki, ha úgy használnánk, ahogy ő használta az övét. Iterálva.
HANNAH	És mi célból?
VALENTINE	Így lehet vizsgálni a populáció változásait a biológiában. Vegyük, mondjuk, az aranyhalakat egy tóban. Idén van x aranyhal. Jövőre lesz y aranyhal. Egy adag születik, egy adagot megesznek a szürke gémek vagy más. A természet az x-et átalakítja y-ná. Akkor az y aranyhal a kiinduló populációnk a következő évre. Akárcsak Thomasinánál. Az y értékből lesz a következő x érték. Az a kérdés: mi a művelet? Hogyan alakul át az x y-ná? Akárhogyan is, le lehet írni matematikailag.
HANNAH	Nem történhet minden évben ugyanaz.
VALENTINE	A részletek változnak, nem lehet mindent megcímkézni, ez nem dobozba zárt természet. De nem kell ismerni a részleteket. Amikor mindet összerakjuk, kiderül, hogy a populáció matematikai törvénynek engedelmeskedik.
HANNAH	Az aranyhalak?
VALENTINE	Igen. Nem. A számok. Nem a halak viselkedéséről van szó. A számok viselkedéséről. Ez a dolog minden olyan jelenségre áll, amelyik a saját számait zabálja föl - a kanyarójárványok, a csapadékátlagok, a gyapotárak. Ez maga is természeti jelenség. Kísérteties.
HANNAH	A fajdokra is áll?
VALENTINE	Még nem tudom. Úgy értem, kétségkívül, de nehéz kimutatni. A valós adatok zűrösek. Van ezer holdnyi lápvidék, amelyiken mindig volt fajd. De senki nem számolta meg a fajdokat. Lelőtték őket. Így hát az ember azokat számolja meg, amiket lelőttek. De közbejön sok minden: sok a táplálék vagy kevés, sok a róka, megeszik a csibéket. Aztán ott az időjárás is. Az egész nagyon, nagyon zavaros. Nehéz kivenni a dallamot. Rémes!
HANNAH	És mit lehet tenni?
VALENTINE	Az ember elkezdi találgatni, hogy mi lehet a dallam. Megpróbálja kiszűrni a zajból. Próbálja ezt, próbálja azt, valami alakul... még félig nyers, de az ember kezd rájönni, hogy melyik hang hiányzik, vagy melyik nem egészen megfelelő ... és apránként... (elkezdi dúdolni a “Happy birthday” dallamát) Dumdi-dum-dum, dear Val-en-tine, dumdi-dum-dum to you - az elveszett egyenlet!
HANNAH	(józanul) Értem. És akkor mi van?
VALENTINE	Publikálok.
HANNAH	Ó, persze. Bocsánat. Nagyszerű.
VALENTINE	Az én igazi örökségem a lőjegyzékek. Kétszáz év valós adatai - tálcán.
HANNAH	Amit lelőttek, azt valaki mind fölírta?
VALENTINE	Hát hiszen ez a lőjegyzék. Csak 1870-től használom, amióta vadászles van meg hajtók.
HANNAH	Úgy érted, hogy a lőjegyzékek visszanyúlnak Thomasina idejéig?
VALENTINE	Hogyne. Messzebb.
HANNAH	(fölveszi az algebrakönyvet, és felolvas belőle) “...egy módszer, amely a természet valamennyi formáját arra kényszeríti, hogy leleplezze numerikus titkait, és számokban nyilatkozzék meg.” Ez a visszacsatolás, ez alkalmas rá, hogy leképezze a természet formáit? Csak annyit mondj, hogy igen vagy nem.
VALENTINE	Nem gondolhatott erre. Lehetetlen. Hidd el, ha mondom. Egy vidéki iskoláslány, ezernyolcszáz-valahányban... ugyan már!
HANNAH	Hát akkor mit csinált?
VALENTINE	Csak játszott a számokkal. Nem értett semmit.
HANNAH	Jó, elnézést. (Fölvesz egy almafalevelet az asztalról. Bátortalanul erőlteti a témát) Szóval nem tudnád lerajzolni ezt a levelet az iterált hogyishívjákkal?
VALENTINE	(foghegyről) Miért ne? Meg lehet csinálni.
HANNAH	Akkor mért nem mondod? Komolyan, meg tudnálak ölni!
VALENTINE	Ha az ember ismerné az képletet, és visszacsatolná, mondjuk, tízezerszer, mindannyiszor keletkezne egy pont valahol a képernyőn. Azt sose tudnánk, hogy hol várható a következő pont. De lassanként ezt a formát kezdenénk látni, mert minden pont belül marad ennek a levélnek a formáján. Ez nem levél lenne, hanem matematikai tárgy. De azért... mégis. A véletlenszerű és a törvényszerű együtt alakítja a dolgokat olyanná, amilyenek. Így teremti magát a természet, minden méretben, a hópehely éppúgy, mint a hóvihar. Engem ez boldoggá tesz. Hogy megint ott vagyunk a kezdeteknél, és nem tudunk szinte semmit. Azok a dolgok, amikről az emberek verseket írnak - a felhők - a tűzliliom - a vízesés - meg ami egy csésze kávéban történik, amikor belemegy a tejszín - mindez csupa rejtély, éppolyan rejtélyes nekünk, mint amilyen az ég volt a görögöknek. Jobban meg tudjuk jósolni, hogy milyen események várhatók a galaxis peremén vagy az atommag belsejében, mint azt, hogy fog-e esni mához három hétre a nénikénk kerti ünnepélyén. Minden pillanat megteremti a következőnek a feltételeit, ezért megjósolhatatlan például az időjárás, mindig is megjósolhatatlan lesz. A jövő: rendezetlenség. A lehető legjobb ilyenkor élni, amikor szinte minden téves, amiről azt hittük, hogy tudjuk.
Szünet
HANNAH	A Szaharában egész jól meg lehet jósolni az időjárást.
VALENTINE	Más a lépték, de a görbe ugyanúgy megy föl-le. Fogadjunk, hogy hatezer év a Szaharában olyan, mint hat hónap Manchesterben.
HANNAH	Mibe?
VALENTINE	Bármibe, úgyis elveszted.
Szünet
HANNAH	Nem.
VALENTINE	Dehogyisnem. Ezért volt Egyiptomban búza.
Elhallgatnak. Megint hallani a zongorát
HANNAH	Mit játszik?
VALENTINE	Nem tudom. Most találja ki.
HANNAH	Chloé lángésznek nevezte.
VALENTINE	Anyám is így nevezi - csak ő komolyan is gondolja.
HANNAH	Beszélt valaha?
VALENTINE	Ó igen. Ötéves koráig. Még sose kérdeztél felőle. Jó osztályzatot kapsz itt magaviseletből.
HANNAH	Igen, tudom. A közönyömet mindig nagyra értékelték.
BERNARD	lép be felajzva és diadalittasan
BERNARD	Byron: Angol bárdok, skót ítészek. Betoldás ceruzával. Figyelmet kérek, aztán lehet járulni kézcsókra. (Nála van a könyv, abból olvas)
	“Hadd lám az Alvás szállásmesterét,
Ki a sajtót kerülve döngicsélt!
Erósz nyoszolyájának bárdja hol van?
Hitvány Chater! őt altatja el tollam.” - Ugye, hogy végig kell nyálazni minden egyes oldalt?!
HANNAH	A kézírás az övé?
BERNARD	Ugyan, ne kukacoskodjon.
HANNAH	Nyilván nem.
BERNARD	Az isten áldja meg, mit akar?
HANNAH	Bizonyítékot.
VALENTINE	Nagyon helyes. Kiről van szó?
BERNARD	Bizonyítékot! Bizonyítékot? Ahhoz ott kellett volna lennie, maga lökött némber!
VALENTINE	(szelíden) Ha nem tudnád, a menyasszonyommal beszélsz.
HANNAH	Pláne, hogy van magának egy ajándékom. Mit gondol, mit találtam? (Átnyújt egy papírlapot Bernardnak) Lady Croom írja Londonból a férjének. Az öccse, Brice kapitány feleségül vett egy bizonyos Chaternét. Azazhogy feltehetően egy özvegyet.
BERNARD	(nézi a levelet) Mondtam, hogy meghalt. Melyik év? 1810! Ó, istenem, 1810! Bravó, Hannah! Vagy azt akarja mondani, hogy ez egy másik Chaterné?
HANNAH	Szó sincs róla. Ő az. Nézze csak meg a keresztnevét!
BERNARD	Grácia. Grácia... “Tegye meg Gráciáért, esdekelve kérem, hogy letagad mindent, ami nem bizonyítható!”
HANNAH	Meg ne csókoljon!
VALENTINE	Nem szokta megengedni, hogy megcsókolják.
BERNARD	Tessék! Leírták - leskribálták - papírra vetették. Ez volt a foglalkozásuk. A szórakozásuk. Papírjuk, az aztán volt. És lesz még több is. Mindig van még. Meg fogjuk találni!
HANNAH	Micsoda szenvedély. Az előbb Valentine, most meg maga. Megható!
BERNARD	A nevelő arisztokrata barátja... egy fedél alatt a szerencsétlen marhával, akinek a könyvét kicsinálta... és első dolga, hogy elcsábítja Chater feleségét. Minden kitudódik. Párbajoznak. Chater halott, Byron kereket old! Utóirat - na mi? az özvegy hozzámegy őméltósága öccséhez! Komolyan azt hiszi, hogy senki nem írt egy szót se? Már hogy a csudába ne! Elveszett szem elől, de mi majd megírjuk újra!
HANNAH	Maga megteheti, Bernard. Én nem tartok igényt a dicsőségre, nem csináltam semmit.
Nyilvánvaló, hogy ez Bernardnak is eszébe jutott
BERNARD	(tüstént ájtatos képet vág) Hát ez... nagyon méltányos... nagylelkű...
HANNAH	Csak óvatos. Chater meghalhatott akármiben, akárhol.
BERNARD	(az ájtatos kép oda) De hát párbajt vívott Byronnal!
HANNAH	Nincs rá bizonyítéka, hogy megvívták. Nincs rá bizonyítéka, hogy Byron vívta meg. Az isten áldja meg, Bernard, még arra sincs bizonyítéka, hogy Byron itt volt!
BERNARD	Megmondom én, mi a baj magával. Hiányzik magából a kurázsi.
HANNAH	Igazán?
BERNARD	Úgy értem, a mélyen átérzett és megingathatatlan hit önmagában. A zsigeri ösztön, amelyik nem okoskodik. Az ihlet, amivel belelát a múltba és megragadja a lényeget. Csak egy villanás, de ennyi elég volt, maga ott volt, benne volt, és baromian tudja.
VALENTINE	Akiről szó van, az Lord Byron, a költő?
BERNARD	Naná, hülye fasz, majd Lord Byron, a hites könyvvizsgáló.
VALENTINE	(ártatlanul) No mert ő éppenséggel volt itt, a költő.
Csend
HANNAH	Honnan tudod?
VALENTINE	Benne van a lőjegyzékben. Lőtt egy nyulat, azt hiszem. Egyszer végigolvastam az egészet, amikor mumpszom volt... néhány egész érdekes ember...
HANNAH	Hol az a jegyzék?
VALENTINE	Én nem azt használom... túl korai, ugye...
HANNAH	1809.
VALENTINE	Mindig ott voltak az éjjeliszekrényben. Kérdezd meg Chloét.
Hannah Bernardra néz. Bernard csöndben van, mert képtelen beszélni. Alighanem önkívületi állapotba jutott, csak a szája mozog. Hannah odalép hozzá, és illedelmes csókot lehel az arcára. Ez hat. Bernard kitámolyog a kertbe, és hallani panaszos “Chloé... Chloé!” károgását
VALENTINE	Anyámat egészen lázba hozta Bernard. A biciklijét is kölcsönadta neki. Biciklit kölcsönadni a biztonságos szex egy formája, talán a legbiztonságosabb. (Összeszedi a tankönyvet, a leckefüzetet és a diagramot, és beteszi őket a mappába) Nálam lehetnek ezek egy darabig?
HANNAH	Hát persze.
A zongora elhallgat. Gus lép be tétován a zeneteremből
VALENTINE	(Gushoz) Igen, befejeztük... megyek már. (Hannah-hoz) Megpróbálom kidolgozni Thomasina görbéit.
Gus meghajtja a fejét és mosolyog, ez Hannah-nak is szól, de ő el van foglalva
HANNAH	Csak azt nem értem... ezt a visszacsatolás-dolgot, ezt mért nem csinálta senki azelőtt... ez nem olyan, mint a relativitás, nem kell hozzá Einsteinnek lenni.
VALENTINE	Azelőtt nem volt elég idő. Nem volt elég ceruza! (Meglengeti Thomasina leckefüzetét) Ez nem tudom hány napjába került, és a felszínt is alig kaparta meg. Ma csak egy gombot kellene megnyomnia, ugyanazt a gombot újra meg újra. Iteráció. Néhány perc. Ha én egy szál ceruzával meg akarnám ismételni azokat a számításokat, amiket néhány hónap alatt számítógéppel elvégeztem, rámenne a hátralevő életem... oldalak ezrei... tízezrei! És milyen unalmas!
HANNAH	Azt akarod mondani... (Elhallgat, mert Gus rángatja Valentine ruhájának az ujját) Azt akarod mondani...?
VALENTINE	Jól van, Gus, megyek.
HANNAH	Azt akarod mondani, hogy ez volt az egyetlen gond? Az idő? Meg a papír? Meg az unalom?
VALENTINE	Megyünk előszedni a jelmezeket.
HANNAH	(zaklatottságában emelt hangon) Valentine! Ezt mondod?
VALENTINE	(csodálkozik Hannah viselkedésén. Szelíden) Nem, azt mondom, hogy kellett volna hozzá megfelelő indíték.
Gus feldúltan kiszalad a szobából
VALENTINE	(Mentegetőzve) Gyűlöli, ha ordítanak.
HANNAH	Bocsánat.
Valentine elindul Gus után
HANNAH	De más semmi?
VALENTINE	Hát, a másik dolog az, hogy elmebetegnek kellett volna lennie. (Kimegy)
Hannah ott marad, gondolataiba merül. Kisvártatva az asztalhoz lép, fölveszi a Cornhill Magazine-t. Belepillant, aztán becsukja, és kimegy a szobából. A magazint magával viszi.
Az üres szoba.
A fény kora reggelre vált át. Valahonnan a távolból pisztolylövés. A következő pillanatban a láthatatlan fákról felzavart varjak tucatjainak károgása

MÁSODIK FELVONÁS
ÖTÖDIK JELENET
Bernard föl-alá járkál, és felolvas egy gépelt paksamétából. Valentine, Chloé és Gus a hallgatóság. Gus némileg félrehúzódva ül, és talán kevésbé figyel oda. Valentine szendvicset eszik, és vele van a teknősbékája is. A szendvicsből salátadarabkákat tép le, és odakínálja őket a teknőcnek

BERNARD	“Megtörtént? Megtörténhetett? Kétségkívül megvolt rá a lehetőség. Hiszen csupán három évvel korábban történt, hogy egy lapszerkesztőt párbajra hívott ki a sértett szerző, nevezetesen Thomas Moore. Ezek a lovagias ügyek ritkán voltak végzetesek, sőt olykor bohózatba illettek, de elvileg a párbajozó a törvény szemében nem esett más megítélés alá, mint egy közönséges gyilkos. Ami a meggyilkoltat illeti, egy olyan középszerű költő, mint Ezra Chater, éppoly észrevétlenül és elfeledve múlhatott ki a világból Sidley Park egyik tisztásán, mint kortársa és névrokona, a középszerű botanikus, aki Nyugat-India erdeiben halt meg, ugyanúgy elveszve a történelem számára, mint a majom, amelyik megharapta. 1809 április 16-án, néhány nappal azután, hogy eltávozott Sidley Parkból, Byron ezt írta az ügyvédjének, John Hansonnak: Ha tízszer olyan végzetes következményekkel járna is, hogy elhagyom Angliát, mint ahogy ön ecseteli, nincs más választásom; némely körülmények elkerülhetetlenné teszik, és nekem haladéktalanul távoznom kell az országból. Amihez az Összegyűjtött levelek szerkesztője a következő jegyzetet fűzi: ‘Hogy Byront ebben az időben milyen sürgető okok késztették elhagyni Angliát, az sohasem derült ki.’ A levél a családi birtokról, Newsteadből íródott. Lovon egynapi járóföld onnan Sidley Park, a Coverlyk uradalma - ezt a Byronénál jóval előkelőbb családot II. Károly emelte Croom grófjának rangjára...”
Hannah jön sietve, egy darab papírral a kezében
HANNAH	Bernard...! Valentine!
BERNARD	Nem zavarja?
Hannah leteszi a papírját Valentine elé
CHLOE	(dühösen) Hannah!
HANNAH	Tessék?
CHLOE	Annyira tapintatlan!
HANNAH	(meghökkenve) Mi? Én?
VALENTINE	Bernard fölolvassa nekünk az előadását.
HANNAH	Igen, tudom. (Aztán összeszedi magát) Igen... igen... ez tényleg tapintatlan volt. Elnézést, Bernard.
VALENTINE	(a papírdarabbal) Mi ez?
HANNAH	(Bernardhoz) Nézze csak... (Valentine-hoz) Peacock levele kézírással, küldtek egy másolatot...
CHLOE	Hannah! Csönd legyen!
HANNAH	(leül) Igenis. Bocsánat.
BERNARD	Jól van, akkor majd magamnak olvasom fel.
CHLOE	Nem!
HANNAH	(a Peacock-levélért nyúl, és visszaveszi) Folytassa, Bernard. Lemaradtam valamiről? Sajnálom.
BERNARD	(fenyegetően néz rá, de aztán folytatja a felolvasást) “Byronék 1809-ben ketten voltak, a hóbortos özvegy és jelentéktelen fia, a ‘sánta kölyök’, akit tízéves koráig országszerte hurcolt egyik szállásról a másikra közönséges, zsarnoki, szörnyeteg anyja...”
Hannah felnyújtja a kezét
	- elutasítom - “és aki ekkor, huszonegyedik születésnapja után négy hónappal nem mondhatott egyebet a magáénak, mint adósságait és géniuszát. A Byronok és Croomék között nem volt társadalmi egyenlőség, és nem várhattak egymástól semmit. Az utókor előtt mindmáig ismeretlen összekötő kapocs Septimus Hodge volt, Byron barátja Harrow-ban és a Trinity College-ban...”
Hannah keze ismét a magasban
	- helyt adok - (gyorsan javít valamit egy ezüst ceruzával) “Byron iskolatársa Harrow-ban és a Trinity College-ban, most pedig bennlakó nevelője a Croom leánynak, Thomasina Coverlynek. Byron levelei elmondják, hol volt április 8-án és április 12-én - otthon volt, Newsteadben. 10-én azonban Sidley Parkban tartózkodott, amint az ott megőrzött lőjegyzék tanúsítja: ‘1809. április 10. - délelőtt. Magas felhők, száraz idő, váltakozó napsütés, délkeleti szél. Jelenlévők: jómagam - Augustus - Lord Byron. Tizennégy galamb, egy mezei nyúl (Lord B.)’ De, mint most már tudjuk, élet és halál drámája Sidley Parkban nem galambok, hanem szex és irodalom körül zajlott.”
VALENTINE	A galambok persze nem így látták.
BERNARD	Én el is mehetek. Csak meg akarlak tisztelni azzal, hogy felolvasom.
CHLOE	Ne törődjön vele, Bernard... folytassa, térjen rá a párbajra.
BERNARD	Hannah még csak nem is figyel.
HANNAH	Dehogynem, hallok mindent. Gyakran dolgozom úgy, hogy közben szól a rádió.
BERNARD	Köszönöm szépen!
HANNAH	Sok van még?
CHLOE	Hannah!
HANNAH	Nem, nagyon érdekes. Csak kíváncsi voltam, sok van-e még. Valamit meg kell kérdeznem Valentine-tól erről (a levélről) ...bocsánat. Folytassa, Bernard, ez megvár.
VALENTINE	Igen... bocsánat, Bernard.
CHLOE	Kérem, Bernard!
BERNARD	Hol tartottam?
VALENTINE	Galambok.
CHLOE	Szex.
HANNAH	Irodalom.
BERNARD	Élet és halál. Igen. “Semmi sem vallhatna erről ékesszólóbban, mint az idézett három dokumentum: a tömör kívánság, hogy valamit intézzenek el négyszemközt; a kétségbeesett levélke arról, hogy ‘férjem pisztolyokért küldött’ és április 11-én a sértett és felszarvazott szerző, Ezra Chater odadobott kesztyűje. A borítékok nem maradtak fenn. Annyi bizonyos, hogy mind a három levél Byron birtokában volt, amikor könyveit 1816-ban eladták, megőrizve az Erósz nyoszolyája lapjai közt, amit hét évvel korábban Sidley Parkban Byron kölcsönvett Septimus Hodge-tól.”
HANNAH	Kölcsönvett?
BERNARD	Majd a végén lehet kérdezni. Építő észrevételeket szívesen veszek. Voltaképp ezért tartom a vidéki főpróbát a Byron Társaság égisze alatt rendezendő londoni bemutató előtt. Apropó, Valentine, akarod, hogy megemlítselek? - “A lőjegyzék, amelyet a minap fedezett fel...”?
VALENTINE	Nem volt az soha elveszve.
BERNARD	“Amire a minap hívta fel a figyelmemet...” Puszta méltányosságból nem szeretek köszönetet nyilvánítani, de a tudományos cikk olyan, mint a válóper: ad neki némi zamatot, ha egy arisztokratára hivatkoznak benne. Majd megemlítem a nevedet a sajtónak. Mit szólsz hozzá?
VALENTINE	Nagyon kedves.
HANNAH	Sajtó? És mi van az Angol Filológiai Füzetek-kel?
BERNARD	Az majd később jön, a teljes tudományos apparátussal, a megszokott hangnemben... nagyon szárazon, nagyon visszafogottan, minden kajánságtól mentesen, de azért félreérthetetlenül “sárguljatok az irigységtől, bamba disznók” alapon. De első a “Médiasztár, csipkedje magát, aki ülőhelyet akar”. Hol tartottam?
VALENTINE	Lőjegyzék.
CHLOE	Erósz.
HANNAH	Kölcsönvett.
BERNARD	Igen. “...kölcsönvett Septimus Hodge-tól. Vajon elképzelhető-e, hogy a levelek már benne voltak a könyvben, amikor Byron kölcsönvette?”
VALENTINE	Igen.
CHLOE	Hallgass már, Valentine.
VALENTINE	Elképzelhető.
BERNARD	“Hihető-e, hogy Hodge úgy adta volna kölcsön a könyvet Byronnak, hogy nem vette ki előbb a három magánlevelet?”
VALENTINE	Bocsánat... csak azt akartam mondani, hogy Byron kérés nélkül is kölcsönvehette a könyvet.
HANNAH	Bizony.
BERNARD	Akkor Hodge miért nem szerezte vissza?
HANNAH	Nem tudom, nem voltam ott.
BERNARD	Az már igaz, kurvára nem volt ott.
CHLOE	Folytassa, Bernard.
BERNARD	“A harmadik dokumentum, maga a kihívás a perdöntő. Chater ‘mint férfi és mint költő’ ujját a ‘rágalmazó sajtóbetyárra’ szegezi. Chater sem mint férfi, sem mint költő nem nyomott annyit a latban, hogy szokás lett volna a sajtóban rágalmazni vagy akár csak emlegetni is. Nem kétséges, hogy a rágalmazás A török leány-ról írott recenzió volt a Piccadilly Új Írás-ban. Volt Hodge-nak bármiféle kapcsolata a londoni folyóiratokhoz? Nem volt. Byronnak volt? Volt! És van hozzá kulcsunk, hogyan vélekedett Byron Chaterről, a költőről? Van! Ki más írhatta be a négy sort ceruzával az Angol bárdok, skót ítészek példányába - mely a Croom-család könyvtárában maradt fenn - mint maga Byron ...”
HANNAH	Szinte bárki.
BERNARD	Aranyom...
HANNAH	Ne hívjon aranyomnak.
BERNARD	Jó, akkor seggfej. Hihető-e, hogy az az ember, akit Chater Septimus Hodge barátomnak nevezett, azonos azzal, aki megkúrta a feleségét és az utolsó könyvéből kitaposta a szart?
HANNAH	Így mondva szinte biztos.
CHLOE	(komolyan) Téged valami nagy sérelem ért a múltban, ugye, Hannah?
HANNAH	Semmi ahhoz fogható, mint ezt hallgatni. Hogy lehet, hogy Byron soha, sehol nem említi meg a Piccadilly-féle recenziókat?
BERNARD	Hát ez az! Mert megölte a szerzőt.
HANNAH	De az első, A török leány, egy évvel korábbi. Netán a jövőbe látott?
CHLOE	Előfordul, hogy levelek elvesznek.
BERNARD	Köszönöm! Ez az! Kell lennie egy elveszett levélnek, amelyik mindent megmagyaráz... lappang, de sugárzik, mint a rádium.... “Kedves Hodge-om - itt vagyok Albániában, és az egész világon te vagy az egyetlen ember, aki tudja, hogy miért. Szegény Cs! Sose akartam neki ártani - kivéve persze a Piccadilly-ben - az asszony, az vitt engem a bűnbe, kedves Hodge! - micsoda tragikus ügy, de a költészetre nézve hál’ istennek jól végződött. Szeretettel üdvözöl B. - Ui. Égesd el ezt.”
VALENTINE	Miből jött rá Chater, hogy Byron írta a recenziót?
BERNARD	(bosszúsan) Nem tudom, nem voltam ott, ugye. (Szünet. Hannah-hoz) Akar valamit mondani?
HANNAH	Moi?
CHLOE	Én tudom. Byron megmondta Chaternének az ágyban. Másnap aztán dobta a nőt, az meg beköpte, és arra hivatkozott, hogy Byron leteperte a randin.
BERNARD	(finnyásan) Leteperte? Randin? Milyen randin?
HANNAH	Az április tizediki randin.
Bernard kiborul. Minden felhangosodik és egymásba ér, ahogy Bernard fenyegetőzik, hogy abbahagyja, a többiek meg hízelegnek neki, hogy folytassa
BERNARD	Jó! - felejtsük el!
HANNAH	Sajnálom...
BERNARD	Nem... egyebet se kapok itt, csak szarkazmust meg gyerekes közbeszólásokat...
VALENTINE	Én mit követtem el?
BERNARD	Semmi elismerés az évszázad talán legszenzációsabb irodalmi felfedezésének...
CHLOE	Szerintem szörnyen igazságtalanok vagytok... csak féltékenyek, Bernard...
HANNAH	Többet egy szót se szólok...
VALENTINE	Igen, folytasd, Bernard... megígérjük.
BERNARD	(ellentmondást nem tűrően) Csak ha abbamarad a teknősbékák etetése!
VALENTINE	De hát most van az ebédideje.
BERNARD	És azzal a feltétellel, hogy számíthatok a tudósnak tudósok közt kijáró udvariasságra...
HANNAH	Hallgatok, mint a sír, amíg be nem fejezi...
BERNARD	És ha aztán bárkinek bármiféle megjegyzése van, azt szíveskedik majd az akadémikus normáknak megfelelő...
HANNAH	Méltósággal... igaza van, Bernard.
BERNARD	...tisztelettel előadni.
HANNAH	Tisztelettel. Feltétlenül. A tudomány nyelvén. Számíthat rá.
BERNARD	(miután nagy dérrel-dúrral elrakta a papírjait, most újból összerendezi őket, és megkeresi, hogy hol tartott, miközben gyanakodva fürkészi, nem mutatkoznak-e a másik hármon a léhaság jelei) Utolsó bekezdés. ”Kétségtelen, hogy Ezra Chater valakihez kihívást intézett. Ha a párbajt megvívták a Sidley Park-i hajnal szürkületében 1809 áprilisában, ellenfele minden jel szerint kritikus volt, tehetséges a gúnyolódásban és hajlamos a csábításra. Kell-e sokáig keresnünk? Kétségtelen, hogy Chaterné 1810-ben már özvegy volt. Ha Ezra Chater korai és nyomtalan halálának körülményeit kutatjuk, kell-e sokáig keresnünk? Kétségtelen, hogy Lord Byron, éppen abban az évadban, amikor irodalmi csillaga emelkedőben volt, fejvesztve és titokzatosan elhagyta az országot, és két évig tartózkodott külföldön egy olyan korban, amikor a kontinensen utazni szokatlan volt és veszélyes. Ha az indítékát kutatjuk - kell-e sokáig keresnünk?” (Nem akármilyen előadó, élvezi szónoklatának hatását)
Jelentőségteljes csend támad
HANNAH	Bakfitty.
CHLOE	Szerintem igaz.
HANNAH	Maga kihagyott mindent, ami nem illik a képbe. Byron hónapok óta hajtogatta, hogy el akar menni Angliából... van egy februári levél...
BERNARD	De itt maradt, nem?
HANNAH	És aztán csak július elején szállt hajóra!
BERNARD	Akkoriban minden lassabban ment. Másképp telt az idő. A kikötőben két hétig várta a szelet vagy mittudomén...
HANNAH	Bernard, nem is értem, miért strapálom magamat... maga arrogáns, mohó és hebehurgya. Valami megcsillant a szeme előtt, és nagy garral máris bizonyosságnak veszi. Magának keresi a bajt és szerintem nincs észnél. De mit csináljak, nem nézhetem tétlenül, hogy a vesztébe rohan. Szóval, ide figyeljen. Ha Byron megölte Chatert párbajban, én vagyok Mária román királyné. Magának a végén akkora hírneve lesz, hogy papírzacskót kell a fejére húznia, ha ki akar menni a házból.
VALENTINE	Azt mondom, Bernard, mint természettudós, nem bizonyítottad hiánytalanul az elméletedet.
BERNARD	Csakhogy én nem vagyok természettudós.
VALENTINE	(türelmesen) Nem, én mint természettudós mondom...
BERNARD	(ordítani kezd) Halljak már egy épkézláb érvet!
HANNAH	Nincs olyan, hogy valaki megöl egy embert, és aztán levágja a könyvét. Legalábbis nem ebben a sorrendben. Tehát kölcsön kellett vennie a könyvet, megírnia a recenziót, postára adni, elcsábítani Chaternét, párbajozni és elutazni, mindezt két-három nap leforgása alatt. Ki volna erre képes?
BERNARD	Byron.
HANNAH	Reménytelen.
BERNARD	Maga soha nem értette meg őt, ez a regénykéjéből is kiderül.
HANNAH	A mimből?
BERNARD	Ó, bocsánat... maga azt hitte, hogy történeti átértékelés? Byron, az elkényeztetett gyermek, akit a korszellem érdemén felül ajnároz! És Caroline, a ragyogó intellektus, akivel elbánik a férfitársadalom!
VALENTINE	Ezt én valahol olvastam...
HANNAH	Ez az ő recenziója a könyvemről.
BERNARD	És milyen átkozottul igaz!
A helyzet kezd elmérgesedni, és Bernard a jelek szerint olyan hangulatban van, hogy tovább élezi a feszültséget
	Maga pont fordítva látja őket, aranyom. Caroline romantikus fecsegőgép, tehetség nélkül, Byron pedig tizennyolcadik századi racionalista, a lángész bélyegével. És megölte Chatert.
Szünet
HANNAH	Ha még nem késő véleményt változtatni, akkor azt mondom: nosza, csinálja csak.
BERNARD	Feltett szándékom. Vegye már észre a gerendát a saját szemében! - hiszen még a pasas se stimmel a borítóján!
HANNAH	A borítómon?
VALENTINE	Mi a helyzet a számítógépes modellemmel? Nem fogod megemlíteni?
BERNARD	Nem meggyőző.
VALENTINE	(Hannah-hoz) A számítógép kimutatta, hogy Piccadilly-recenziók nem a legjobban illeszkednek Byron többi recenziójához.
HANNAH	(Bernardhoz) Hogy érti azt, hogy a pasas se stimmel?
BERNARD	(nem vesz róla tudomást) A többi recenzió sem a legjobban illeszkedik egymáshoz, vagy igen?
VALENTINE	Nem, de másképp. A paraméterek...
BERNARD	(gúnyosan) Paraméterek! Byron fejét nem tudod belegyömöszölni a laptopodba! A lángész nem olyan, mint a te tucatfajdjaid.
VALENTINE	(könnyedén) Hát, az egész végül is triviális.
BERNARD	Micsoda?
VALENTINE	Ki írt, mit, mikor...
BERNARD	Triviális?
VALENTINE	A személyek.
BERNARD	Már elnézést... azt mondtad, triviális?
VALENTINE	Szakkifejezés.
BERNARD	Hát az én köreimben nem az.
VALENTINE	A kérdések, amiket firtatsz, nem fontosak, tudod. A személyek. Ami fontos, az a tudományos haladás. A tudás.
BERNARD	Igazán? Miért?
VALENTINE	Mi miért?
BERNARD	Miért számít többet a tudományos haladás, mint a személyek?
VALENTINE	Ez most komoly?
HANNAH	Nem, ez triviális. Bernard...
VALENTINE	(félbeszakítja, Bernardhoz) Ne tolj ki magaddal, rossz lóra teszel.
BERNARD	Na, most mindjárt jössz nekem a penicillinnel. Ne keverd össze a haladást a tökéletességgel. Egy nagy költő, az mindig időszerű. Nagy filozófusokra égető szükség van. De Isaac Newtonért nem tolong a nép. Nagyon jól megvagyunk mi Arisztotelész kozmoszával. Nekem személy szerint jobban is tetszik. Ötvenöt kristálygömb, Isten főtengelyéhez kapcsolva: ez az én igényeimet kielégítő világegyetem. Nem tudok triviálisabbat elképzelni, mint a fénysebesség. Kvarkok, kvazárok... nagy bummok, fekete lyukak... ki nem szarja le? Hogy tudtátok kicsalni belőlünk azt a sok jó állást? És azt a sok pénzt? És mért vagytok olyan kibaszottul megelégedve magatokkal?
CHLOE	Maga ellenzi a penicillint, Bernard?
BERNARD	Az állatok etetése tilos. (Újra Valentine-hoz) Én magam löknélek le a szikláról, ahányan csak vagytok. Kivéve azt a tolószékes kriplit, miatta a népszerűségi indexem alighanem a mélypontra süllyedne, mielőtt még az emberek végiggondolhatnák.
HANNAH	(hangosan) Mi az ördögöt akar azzal a borítóval?
BERNARD	(nem vesz róla tudomást) Ha az ismeret nem önismeret, akkor nem sokra mégy vele, barátocskám. Tágul a világegyetem? Szűkül? Féllábon állva énekli, hogy “Miszter Bill, az egy pingvin úr...”? Hagyjatok ezzel békén. Tudom én tágítani a magam világegyetemét nélkületek is. “Ahogy itt jár-kél, szép, miként a csillagtüzes éjszaka; fénybe árnyat és árnyba fényt szűr arca, szeme, mosolya.” Tessék, ezt akkor írta, mikor hazament egy házibuliból. (Támadó udvariassággal) Te tulajdonképpen mit is csinálsz a fajdokkal, Valentine? Annyira szeretném tudni!
VALENTINE	(feláll. Chloéhoz) Nem ellenzi a penicillint, és tudja, hogy én sem ellenzem a költészetet. (Bernardhoz) Abbahagyom a fajdokat.
HANNAH	Ezt nem teheted, Valentine!
VALENTINE	(távozóban) Nem megy.
(Ezzel kimegy a szobából)
CHLOE	(feldúltan és könnyek között, felugrik - röviden és hatástalanul belebokszol Bernardba) Disznó! (Kimegy Valentine után)
Gus figyeli mindezt, ő is fel van dúlva, és követi Chloét.
Szünet
HANNAH	Na, azt hiszem, mindenki megvolt. Most már elmehet, útközben még rúgjon egyet a Villámba.
BERNARD	Igen, sajnálom, hogy így történt. Amatőrök közt nem jó mulatság, igaz?
HANNAH	Nem.
BERNARD	Hát... (kezdi elrakni a papírjait az aktatáskájába, és ez eszébe juttatja...) akarja tudni, mi a helyzet a könyve borítójával? “Lord Byron és Caroline Lamb a Királyi Akadémián”? Henry Fuseli tollrajza?
HANNAH	Mi van vele?
BERNARD	Nem ők azok.
HANNAH	(kitör) Ki mondja!?
BERNARD	(előveszi a Byron Társaság Közleményei-t) Egy Fuseli-szakértő. A Byron Társaság Közleményei-ben. Elküldték nekem a legutóbbi számot... mint kiváló vendégelőadónak.
HANNAH	De még mennyire hogy ők azok! Mindenki tudja...
BERNARD	Csak afféle szájhagyomány. (Megtalálja a helyet az újságban) Itt van. “1820-nál nem korábbi.” Kianalizálta. (Odaadja Hannah-nak) Olvassa el, ha ráér.
HANNAH	(mint amikor Bernard gúnyolódik) Kianalizálta?
BERNARD	Bájos vázlat, persze, de Byron akkor már Itáliában volt...
HANNAH	De Bernard... én tudom, hogy ők azok.
BERNARD	Honnan?
HANNAH	Honnan? Ez így van. “Kianalizálta”, egy fészkes nyavalyát!
BERNARD	Stílus!
HANNAH	Nincs igaza.
BERNARD	Ó, zsigeri ösztön, úgy érti?
HANNAH	(határozottan) Nincs igaza.
BERNARD	(becsattantja az aktatáskáját) Hát, triviális az egész, nem? Na jöjjön!
HANNAH	Hova?
BERNARD	Velem.
HANNAH	Londonba? Minek?
BERNARD	Minek.
HANNAH	Ja, az előadása.
BERNARD	Nem, azt most hagyjuk. Szex.
HANNAH	Ó... Nem. Köszönöm... (aztán, tiltakozva) Bernard!
BERNARD	Ki kellene próbálnia. Jobb, mint a híre.
HANNAH	Semmi bajom vele.
BERNARD	De, van. Egy kicsit el kéne engednie magát. Jobb könyvet írhatna. Vagy mindenesetre olyat, ami jobban illik magához.
HANNAH	Szex és irodalom. Irodalom és szex. A maguk társalgása a maga erejéből nem jut tovább. Két dolog közül az egyik mindig a szex.
BERNARD	Na persze, a férfiak.
HANNAH	Semmi kétség. Einstein - relativitás és szex. Chippendale - szex és bútorzat. Galilei - “Mozgott a föld?” Mi ez maguknál? Volt már, hogy feleségül akartak venni - de ennél nincs rosszabb üzlet. A szex ugyan kéznél van, cserébe viszont tilos az ágyban fingani. Hogy érti azt, hogy hozzám illő könyvet? Milyet kéne írnom?
BERNARD	Maga romantikus alkat, látszik, hiszen Caroline Lamb-ből is képes volt hősnőt faragni. Byron, ő lenne magának való.
Szünet
HANNAH	Hát akkor, Isten vele.
BERNARD	Ó, a táncra visszajövök, tudja. Chloé megkért rá.
HANNAH	Chloé jót akart, de én nem táncolok.
BERNARD	Nem, nem... én vele fogok.
HANNAH	Értem. Illetve nem értem.
BERNARD	Én vagyok a fiúja. Sub rosa. Meg ne mondja a mamának.
HANNAH	Chloé nem akarja, hogy az anyja tudja?
BERNARD	Nem - én nem akarom. Most először akadtam össze a birtokos arisztokráciával. Mondhatom, ámulok-bámulok.
HANNAH	Bernard! - csak nem csábította el azt a lányt?
BERNARD	Én csábítottam el? Ahányszor csak megfordultam, mindig fönn volt egy könyvtári létra tetején. Végül is megadtam magam. Igaz is... megláttam valamit a lába között, ami magát juttatta eszembe. (Abban a pillanatban kap egy csattanós pofont, de állja rezzenéstelenül. Máris vesz elő a zsebéből egy kis könyvet. Majdnem ugyanazon a hangon folytatja) Észak-derbyshire-i Útikalauz és Helységnévtár... 1832... sajnos, nem illusztrált. (Kinyitja a könyvet egy megjelölt helyen) “Sidley Park, Croom grófjának birtoka...”
HANNAH	(fásultan) Felfordult a világ fenekestül.
BERNARD	“Ötszáz hold, beleértve negyvenholdnyi tavat - a park Noakes révén tetszetős jegyekkel bír a borzadályos stílben - viadukt, grotta stb. - egy remetelak, melyet húsz év óta lakik egy elmeháborodott, társalkodás és társaság nélkül, eltekintve egy Plautus nevű házi teknőctől, melyet kívánságra enged megtapintani a gyermekeknek.” (Nyújtja a könyvet Hannah-nak) Egy teknőc. Úgy látszik, a teknőc itt kötelező.
HANNAH	(pillanatnyi habozás után elveszi a könyvet) Köszönöm.
VALENTINE	(megjelenik az ajtóban) Megjött a taxi...
BERNARD	Igen... köszönöm... ó - és mi van a Peacock-levéllel?
HANNAH	Itt van.
BERNARD	Remete neve, életrajza? (Felveszi a Peacock-levelet, belenéz) Aha. (Leteszi a levelet) Hát... kívánjatok sok szerencsét... (Bizonytalanul Valentine-hoz) Bocsánat, ha... tudod... (és Hannah-hoz) és hogy...
VALENTINE	Tünés, Bernard.
BERNARD	Oké. (Elmegy)
HANNAH	Ne szívd mellre. Ez csak előadóművészet, tudod. Retorika, valaha tanították, mint a testnevelést. Itt nem az számít, hogy kinek van igaza. Bernard hőbörgése egyfajta aerobic, hogy jó formában legyen, ha majd fellép a televízióban.
VALENTINE	Nem csodálkozom, ha a kukásember rám borítja a szemetet. (Közben nézegeti a levelet) Mit hagyott a remete?
HANNAH	(visszakéri a levelet, felolvas belőle) “Az elmeháborodott remete testamentumot hagyott, melyben óva int az elfranciásodott matematikától, mert az indította arra a búskomor meggyőződésre, hogy eljön a fény és élet nélküli világ... mint ha fából készítenénk kályhát, s az önmagát emésztené fel, mígnem hamu és fa eggyé válik, és a hő eltűnik a földről.”
VALENTINE	(mulatva és meglepve) Húha!
HANNAH	“Egy híján négy tucat esztendősen halt meg, ősz fejjel, mint Jób és ösztövéren, mint egy paszulykaró, saját jövendölésének bizonyságául, de nem ismerve megalkuvást ama fáradozásában, hogy jó angol algebrával visszaadja a reményt.”
VALENTINE	Ennyi?
HANNAH	(bólint) Van benne valami?
VALENTINE	Miben? Hogy mindnyájunk sorsa meg van pecsételve? (könnyedén) Ó, igen, persze... ezt úgy hívják, hogy a termodinamika második főtétele.
HANNAH	Ezt akkor már ismerték?
VALENTINE	Költők és elmeháborodottak időtlen idők óta.
HANNAH	De komolyan.
VALENTINE	Nem ismerték.
HANNAH	Lehet valami köze... tudod, Thomasina felfedezéséhez?
VALENTINE	Nem fedezett föl semmit.
HANNAH	De a görbék a leckefüzetében...
VALENTINE	Nem.
HANNAH	Szóval véletlen egybeesés?
VALENTINE	Micsoda?
HANNAH	Hogy ugyanakkor születtek. (olvas) “Egy híján négy tucat esztendősen halt meg” - mint tudjuk, 1834-ben. Tehát 1787-ben született. Akárcsak a nevelő. Azt írja Lord Croomnak, amikor az állásért folyamodik: “Születési év - 1787.” A remete ugyanabban az évben született, mint Septimus Hodge.
Szünet
VALENTINE	Mi az, Bernard a lábadba harapott?
HANNAH	Nem érted? Azt hittem, hogy a remetém tökéletes szimbólum. Tájkép félkegyelművel. De ez még jobb. Racionalista a vadonban. A Felvilágosodás Kora száműzve a romantikus romok közé! Sidley Park géniusza egy remetekunyhóban él tovább!
VALENTINE	Ezt tudni nem tudod.
HANNAH	De igenis tudom. Valaminek lennie kell valahol... csak találjam meg.

HATODIK JELENET
A szoba üres.
Repríz: kora reggel - távoli pisztolylövés - a varjak hangja.
Jellaby lép be a szoba hajnali derengésébe egy lámpával. Az ablakokhoz megy és kinéz. Lát valamit. Megfordul, leteszi a lámpát az asztalra, aztán kinyitja az egyik franciaablakot, és kilép rajta
JELLABY	(kint) Hodge úr!
Septimus bejön, mögötte Jellaby, aki becsukja a kertajtót. Septimus nagykabátot visel
SEPTIMUS	Köszönöm, Jellaby. Számítottam rá, hogy kicsuknak. Mennyi az idő?
JELLABY	Fél hat.
SEPTIMUS	Nálam is. Hát! - hogy micsoda üdítő élmény! (Két pisztolyt vesz elő a kabátja belsejéből, és leteszi őket az asztalra) A hajnal, tudja. Nem gondoltam, hogy ilyen szép. Halak, madarak, békák... nyulak... (Egy döglött nyulat vesz elő a kabátjából) gyönyörű. Csak ne lett volna olyan korán. Hoztam Lady Thomasinának egy nyulat. Elvenné?
JELLABY	Döglött.
SEPTIMUS	Igen. Lady Thomasina szereti a nyúlpástétomot.
JELLABY	(nem valami lelkesen, elveszi a nyulat. Van egy kis vér rajta) Hiányolták, Hodge úr.
SEPTIMUS	Úgy gondoltam, a csónakházban alszom az éjjel. Jól láttam, hogy egy hintó ment ki a parkból?
JELLABY	Brice kapitány hintója, és benne volt Chater úr és a felesége is.
SEPTIMUS	Elmentek?!
JELLABY	Igen, uram. És négy órakor elővezették Lord Byron lovát.
SEPTIMUS	Lord Byron is elment!
JELLABY	Igen, uram. Megbolydult az egész ház.
SEPTIMUS	De nálam vannak a nyulászó pisztolyai! Mihez kezdjek most a nyulászó pisztolyaival?
JELLABY	Keresték önt a szobájában.
SEPTIMUS	Kicsoda?
JELLABY	A grófné őméltósága.
SEPTIMUS	A szobámban?
JELLABY	Megyek, megmondom őméltóságának, hogy visszajött. (Indulna)
SEPTIMUS	Jellaby! Nem hagyott itt nekem Lord Byron egy könyvet?
JELLABY	Könyvet?
SEPTIMUS	Kölcsönvett tőlem egy könyvet.
JELLABY	Őlordsága nem hagyott a szobájában semmit, uram, egy vasat sem.
SEPTIMUS	Ó. Hát, ha lett volna neki egy vasa, biztosra veszem, hogy itt hagyta volna. Jellaby - ez a fél arany a magáé.
JELLABY	Nagyon szépen köszönöm, uram.
SEPTIMUS	Mi történt?
JELLABY	A személyzetet nem tájékoztatták, uram.
SEPTIMUS	Ejnye, ejnye, egy fél aranyért csak több jár?
JELLABY	(sóhajt) A grófné őméltósága belebotlott Chaterné asszonyba az éjjel.
SEPTIMUS	Hol?
JELLABY	Lord Byron szobájának a küszöbén.
SEPTIMUS	Ah. Melyik jött és melyik ment?
JELLABY	Chaterné jött ki Lord Byron szobájából.
SEPTIMUS	És hol volt Chater úr?
JELLABY	Chater úr és Brice kapitány cseresznyepálinkát iszogattak. Háromig ott tartották az inast, hogy a tüzet szítsa. Odafönn nagy civakodás tört ki, és aztán...
Lady Croom lép be a szobába
LADY CROOM	Lám, lám, Hodge úr.
SEPTIMUS	Méltóságos grófné.
LADY CROOM	Ennyi hűhó azért, hogy lelőjön egy mezei nyulat?
SEPTIMUS	Üregi nyulat. (Lady Croom szúrós tekintetére) Nem, tényleg mezei nyúl, bár nagyon üreginyúlszerű...
Jellaby indulófélben
LADY CROOM	A forrázatomat.
JELLABY	Igenis, méltóságos grófné. (Távozik)
LADY CROOM	(két levelet tart a kezében. Eddig nem láttuk őket. Mindkettő borítékban van, amelyet felnyitottak. Lady Croom az asztalra dobja a leveleket) Hogy merészelte!
SEPTIMUS	Nem vagyok felelősségre vonható azért, ami bizalmasan íródott, és úgy olvastak el, hogy nem voltak tekintettel az illendőségre.
LADY CROOM	Nekem van címezve!
SEPTIMUS	A szobámban hagyva, hogy halálom esetén...
LADY CROOM	Eh! - ugyan mi értelme egy szerelmes levélnek a síron túlról?
SEPTIMUS	Pontosan annyi, mint az innenső oldaláról. A második levél azonban nem méltóságodnak volt címezve.
LADY CROOM	Anyai jogom felbontani egy levelet, amelyet maga írt a lányomnak, akár élete, halála, akár gyöngeelméjűsége esetén. Hogy gondolja, hogy tejberizsről ír neki, amikor még föl sem ocsúdott a megrázkódtatásból, amit egy hozzánk közel álló személy erőszakos halála okozott?
SEPTIMUS	Kié?
LADY CROOM	A magáé, maga szerencsétlen!
SEPTIMUS	Csakugyan.
LADY CROOM	Nem tudom, az őrjöngései közül melyik az őrültebb. Egyik boríték csupa tejberizs, a másik meg tele a legarcátlanabb bizalmaskodással különféle testrészeimre vonatkozólag, de ne legyen kétsége felőle, hogy melyik a tűrhetetlenebb számomra.
SEPTIMUS	Melyik?
LADY CROOM	Á, szóval pimaszkodunk, most, hogy kifele áll a szekerünk rúdja! A barátja elment maga előtt, és útilaput kötöttem a szajha meg a férje talpára - meg az öcsémére is, amiért idehozta őket. Ez a büntetése annak, látja, aki ostobán választja meg az ismerőseit. Száműzetés. Lord Byron képmutató kéjenc, és minél hamarabb elhajózik a Közel-Keletre, annál hamarabb talál a jelleméhez illő társaságot magának.
SEPTIMUS	Az ítélet éjszakája volt ez.
LADY CROOM	Jobban örültem volna, ha eseménytelenül múlik el, és maga meg Chater úr szépen lelövik egymást, ahogy civilizált házban illik. Magának nem maradtak titkai, Hodge úr. Szitok-átok és könnyözön közepette borultak ki a napvilágra. Szerencse, hogy a vadászpuska iránti életre szóló elkötelezettség a férjem hallását épp arra a fülére korlátozta, amelyiken alszik.
SEPTIMUS	Sajnos nincs tudomásom a történtekről.
LADY CROOM	A maga cemendéjét fölfedezték Lord Byron szobájában.
SEPTIMUS	Ah. Chater úr fedezte föl?
LADY CROOM	Ki más?
SEPTIMUS	Nagyon sajnálom, asszonyom, hogy a kedvességét kihasználva érdemtelen barátomat a figyelmébe ajánlottam. Felelősségre fogom vonni, ebben biztos lehet.
Mielőtt Lady Croom válaszolhatna erre a fenyegetésre, Jellaby lép be a szobába a “forrázattal”. Jellaby leteszi a tálcát az asztalra, és felszolgáláshoz készülődik
LADY CROOM	Majd én megcsinálom.
JELLABY	Igenis, méltóságos grófné. (Septimushoz) Lord Byron egy levelet hagyott önnek a szobainasnál, uram.
SEPTIMUS	Köszönöm. (Elveszi a levelet a tálcáról)
Jellaby távozni készül
LADY CROOM	(a levelet mustrálja) Mikor adta oda?
JELLABY	Amikor elment, méltóságos grófné.
Jellaby kimegy
SEPTIMUS	(zsebre teszi a levelet) Megengedi? (Mivel a lady nem ellenkezik, tölt neki egy csésze teát)
LADY CROOM	(elfogadja) Nem tudom, helyes-e elolvasni egy levelet, amit olyasvalaki írt az én házamban, akit itt nem látnak szívesen.
SEPTIMUS	Egyetértek, nagyon is helytelen. Az, hogy Lord Byronból hiányzik a tapintat, fájdalom a barátainak, akik közé magamat immár nem számítom. Nem fogom elolvasni ezt a levelet mindaddig, amíg nem követtem őt én is a kapun át.
LADY CROOM	(miután ezen egy pillanatig eltűnődött) Ez talán menti az olvasást, de nem az írást.
SEPTIMUS	Méltóságodnak Periklész Athénjában kellett volna élnie! A filozófusok a szobrászokkal versengtek volna a szabad idejéért!
LADY CROOM	(tiltakozva) Ó, igazán!... (Kevésbé tiltakozva) Ó, igazán...
Septimus kivette Byron levelét a zsebéből, és most a spirituszégő kis lángjánál meggyújtja az egyik sarkát
	Ó... igazán...
A levél lángra kap Septimus kezében, ő pedig ledobja és hagyja, hogy elégjen a fémtálcán
SEPTIMUS	Ez már valami - egy levél Lord Byrontól, amit soha egy eleven lélek el nem olvas. Akkor távozom el, asszonyom, amikor óhajtja.
LADY CROOM	Nyugat-Indiába?
SEPTIMUS	Nyugat-Indiába! Miért?
LADY CROOM	Chaterné után természetesen. Nem mondta magának?
SEPTIMUS	Nem váltott az velem egy fél tucat szót se.
LADY CROOM	Gondoltam, hogy nem szereti az idejét vesztegetni. Chaterné Brice kapitánnyal hajózik.
SEPTIMUS	Á. Mint a legénység tagja?
LADY CROOM	Nem, mint felesége Chater úrnak, aki az öcsém expedícióján gyűjti a növényeket.
SEPTIMUS	Azt tudtam, hogy nem költő. Azt nem tudtam, hogy a hamis külszín alatt egy botanikus rejtőzik.
LADY CROOM	Botanikusnak éppúgy nem botanikus. Az öcsém ötven fontot fizetett, hogy kiadassa a verseskönyvét, és százötvenet fog fizetni, hogy Chater úr virágokat tépdessen egy évig, amíg az asszony az úrnőt játssza a kapitány köreiben. Brice kapitány szenvedélye állhatatosan Chaternére összpontosul, és hogy magával vihesse az útra, nem átallotta megtéveszteni az Admiralitást, a Linné Társaságot és Sir Joseph Bankset, a Királyi Növénykert botanikusát.
SEPTIMUS	A hölgy szenvedélye nem annyira állhatatos, mint az övé.
LADY CROOM	Isten szeszélyességének megvan az a hibája, hogy a szívünket mindenhova irányítja, csak ahhoz nem, akit jog szerint megillet.
SEPTIMUS	Valóban, asszonyom.
Szünet
	De Chater úr? Őt becsapják?
LADY CROOM	Ragaszkodik hozzá. És a felesége erényének a bizonyítékát a tulajdon buzgalmában látja, amellyel meg akarja védeni. Brice kapitány nincs becsapva, viszont tehetetlen. Meghalna azért a nőért.
SEPTIMUS	Azt hiszem, szívesebben látná, ha Chater úr halna meg érte.
LADY CROOM	Ami azt illeti, nem ismerek olyan nőt, aki megérne egy párbajt vagy fordítva. A hozzám írott levele nehezen fér össze azzal, ahogy Chaternével viselkedett, Hodge úr. Azt már átéltem, hogy megcsalnak, mielőtt a tinta megszárad, de hogy megcsaljanak, mielőtt a tollat bemártották volna, és még ki is dobolják a falu főterén... mit gondoljak az ilyen színjátékról?
SEPTIMUS	Méltóságos grófné, én egyedül voltam a gondolataimmal a pavilonban, amikor Chaterné elkapott, és olyan szenvedélyt, az enyhületet nem lelő vágy olyan kínjait éltem át...
LADY CROOM	Ó...!
SEPTIMUS	...hogy őrültségemben azt gondoltam, Chaterné a fejére borított szoknyájával megadja nekem annak a boldogságnak a röpke illúzióját, amihez valakinek az arcát nem mertem hozzáképzelni.
Szünet
LADY CROOM	Nem tudom, mikor kaptam ennél szokatlanabb bókot, Hodge úr. Remélem, annál azért többet tudok nyújtani, mint Chaterné, vödörrel a fején. Visel bugyogót?
SEPTIMUS	Visel.
LADY CROOM	Igen, hallom, hogy szokásba jött. Természetellenes dolog, hogy nők úgy öltözködjenek, mint a zsokék. Nem tudom helyeselni. (Szoknyái örvénylő suhogása közepette megfordul, és kifelé indul) Nem sokat tudok Periklészről meg az athéni filozófusokról. Szentelhetek nekik egy órát a fogadószobámban, a fürdőm után. Hét órakor. Hozzon egy könyvet. (Kimegy)
Septimus fölveszi a két levelét, és meggyújtja őket a spirituszégő lángjánál

HETEDIK JELENET
Valentine és Chloé az asztalnál. Gus is a szobában.
Chloé felolvas két vasárnapi lapból. Régensség-korabeli, vagyis az 1810-es évekből való hétköznapi ruhát visel, kalap nélkül.
Valentine hordozható számítógépen pötyögtet, ő is gyűrött Regency-ruhát visel.
A ruhák nyilvánvalóan abból a fonott szennyesládából származnak, amelyből Gus további ruhákat szed elő, hogy felpróbálja őket. Talál egy Regency-kabátot, kezdi felvenni.
Az asztalon levő tárgyak közt most van két rajzórákon használatos mértani idom: egy négyzet alapú gúla és egy kúp; és egy cserép törpedália (amely nem hasonlít a mai dáliákhoz)

CHLOE	“Még Árkádiában is... Szex, Irodalom és Halál Sidley Parkban.” Egy kép Byronról.
VALENTINE	Nem Bernardról?
CHLOE	“Byron Végzetes Párbajt Vívott, Mondja a Prof”... Valentine, mit gondolsz, én vagyok az első, akinek ez eszébe jut?
VALENTINE	Nem.
CHLOE	Még meg se mondtam, hogy mi. Az egész jövő programozva van, akár egy számítógép... elfogadható elmélet, nemde?
VALENTINE	Igen, a determinisztikus univerzum.
CHLOE	Úgy van. Mert minden, minket is beleértve, csak egy rakás atom, amelyek biliárdgolyókként ütköznek egymásba.
VALENTINE	Igen. Valaki, a nevét elfelejtettem, az 1820-as években fölvetette, hogy Newton törvényeiből meg lehetne jósolni mindent, ami be fog következni... ehhez persze akkora számítógép kellene, mint a világegyetem, de a képlet meglenne.
CHLOE	De ez ugye nem így van?
VALENTINE	Nem. Most derül ki, hogy a matematika más.
CHLOE	Nem. Az egész a szex miatt van.
VALENTINE	Igazán?
CHLOE	Én így gondolom. Az univerzum determinisztikus, hogyne, úgy, ahogy Newton megmondta, illetve, megpróbál az lenni, csak az az egy dolog nem stimmel, hogy az emberek belehabarodnak olyan emberekbe, akik a terv adott részébe nincsenek belekalkulálva.
VALENTINE	Aha. Ezt a vonzást Newton kihagyta a számításból. Egészen a kertbéli almáig visszamenőleg. Igen.
Szünet
	Igen, azt hiszem, te vagy az első, akinek ez eszébe jutott.
Hannah lép be, kezében egy bulvárlappal és egy bögre teával
HANNAH	Láttátok ezt? “Kanos Byron Költőt Lőtt.”
CHLOE	(lelkesen) Mutasd!
Hannah odaadja neki az újságot, rámosolyog Gusra
VALENTINE	Nagyon bejött neki, mi? Hogyhogy már ezek is tudják?
HANNAH	Ne nevettesd ki magad. (Chloéhoz) Édesapád kéri vissza.
CHLOE	Jó, jó.
HANNAH	Micsoda egy barom!
CHLOE	Irigy vagy. Szerintem ragyogóan csinálta. (Fölkel. Indulóban Gushoz) Igen, ez így tökéletes, csak nem edzőcipővel. Gyere, adok neked papucscipőt, az olyan lesz, mintha korhű lenne.
HANNAH	Helló, Gus. Milyen romantikusan néztek ki.
Gus megy Chloé után kifelé, elbizonytalanodik, rámosolyog Hannah-ra
CHLOE	(élesen) Jössz? (Tartja az ajtót Gusnak, majd utána kimegy ő is; érezni a szobában a rosszallást)
HANNAH	Fő, hogy ne szívjuk mellre, amit a fiatalok gondolnak rólunk. (Megy a másik két újságért)
VALENTINE	(aggodalmasan) Ugye nem gondolod, hogy belezúgott Bernardba?
HANNAH	Én nem aggódnék Chloé miatt, nem tiporható liliom már. “Byron Végzetes Párbajt Vívott, Mondja a Prof.”
VALENTINE	Még az is lehet, hogy igaznak bizonyul.
HANNAH	Igaznak nem bizonyulhat, legfeljebb egyelőre nem bizonyul hamisnak.
VALENTINE	(mulatva) Pont, mint a természettudományban.
HANNAH	Ha Bernard az élete végéig megússza, hogy leleplezzék, akkor nyert.
VALENTINE	Pont, mint a természettudományban... amitől félni kell, az az utókor...
HANNAH	Én a magam részéről nem hiszem, hogy ez annyi időt venne igénybe.
VALENTINE	...és aztán ott van még a túlvilág. A túlvilág sem lesz fenékig tejfel. “Á, Bernard Nightingale, ez itt Lord Byron, nem hinném, hogy ismerik egymást.” Kell hogy legyen mennyország odafönn.
HANNAH	Nem hihetsz a túlvilágban, Valentine.
VALENTINE	Ó, a végén még csalódom benned.
HANNAH	Bennem? Miért?
VALENTINE	Tudomány és vallás.
HANNAH	Jaj dehogy, ismerem, próbáltam, unalmas.
VALENTINE	Ó, Hannah. Jegyesem. Könyörülj. Nem köthetnénk próbaházasságot, és én reggel fölbontanám?
HANNAH	(mulatva) Nem tudom, mikor kaptam ennél szokatlanabb ajánlatot.
VALENTINE	(érdeklődve) Sokat kaptál?
HANNAH	Nem kötöm az orrodra.
VALENTINE	Miért ne? A te klasszikus tartózkodásod csak modorosság; meg neurózis.
HANNAH	Szükséged van a szobára?
VALENTINE	Nem kapsz semmit, ha nem adsz semmit.
HANNAH	Nem kérek semmit.
VALENTINE	Nem, maradj csak. (Folytatja munkáját a számítógépen)
HANNAH	(elhelyezkedik forrásmunkái közt az asztal rá eső végén. Egy halom zsebméretű könyv van nála, Lady Croom “kerti feljegyzései”) Mit csinálsz? Valentine?
VALENTINE	Pontok halmaza egy komplex síkon, amit...
HANNAH	A fajdok?
VALENTINE	Igen, a fajdok. Az átkozott fajdok.
HANNAH	Nem szabad feladnod!
VALENTINE	Miért? Hát nem értettél egyet Bernarddal?
HANNAH	Ja, az? Az egész triviális... a te fajdjaid, az én remetém, Bernard Byronja. Ha azt hasonlítgatjuk össze, hogy ki mit keres, elvétjük a célt. Az, hogy meg akarjuk tudni, csak az számít. Különben ugyanúgy távozunk, ahogy érkeztünk. Ezért nem hihetsz te a túlvilágban, Valentine. A “túl”-ban igen, hogyne, de nem a világban. Hihetsz Istenben, a szellemben, a végtelenben, akár angyalokban is, ha úgy tetszik, de a nagy mennyei összeröffenésben, ahol majd tisztázódnak a nézetek, abban nem. Ha a könyv végén meg vannak adva a válaszok, akkor kivárhatom, míg odajutunk, de micsoda dögunalom. Jobb küzdeni abban a tudatban, hogy kudarc a vége. (Átnéz Valentine válla fölött, és arra reagál, amit a képernyőn lát) Ó, de hiszen... milyen gyönyörű!
VALENTINE	A Coverly-halmaz.
HANNAH	A Coverly-halmaz! Nahát!
VALENTINE	Add ide az ujjadat! (Megfogja Hannah egyik ujját, és lenyomja vele a számítógép egyik billentyűjét, sokszor egymás után) Látod? Hamutengerben a rendezettség szigetei. Minták teremtődnek a semmiből. Mindegyik kép az előzőnek a részlete, kinagyítva. És így tovább. A végtelenségig. Nem rossz, mi?
HANNAH	És fontos?
VALENTINE	Érdekes. Publikálható.
HANNAH	Gratulálok!
VALENTINE	Ne nekem. Ez Thomasina műve. Én csak lefuttattam az egyenleteit a számítógépen, néhány millióval többször, mint ahogy ő képes volt rá a ceruzájával. (A régi mappából előveszi Thomasina leckefüzetét, és odaadja Hannah-nak)
Megszólal a zongora
	Tessék, visszaadom.
HANNAH	Mit jelent ez?
VALENTINE	Nem azt, amit te szeretnél.
HANNAH	Miért nem?
VALENTINE	Hát először is, ha tényleg fölfedezett volna valamit, akkor híres volna.
HANNAH	Nem, nem volna. Meghalt, mielőtt ideje lett volna híressé válni...
VALENTINE	Meghalt?
HANNAH	...szénné égett.
VALENTINE	(ráeszmél) Ó... a lány, aki meghalt a tűzvészben!
HANNAH	A tizenhetedik születésnapja előtti éjszakán. Lehet látni, ahol a manzárdablak más, mint a többi. Ott volt az ő hálószobája a tető alatt. A parkban van is egy emlékmű.
VALENTINE	(bosszúsan) Tudom... ez az én házam. (Ismét a számítógépére fordítja figyelmét)
HANNAH	(visszamegy a székéhez. Átnézi a leckefüzetet) Valentine, Septimus volt Thomasina nevelője... biztos vagyok benne, hogy ....
VALENTINE	Te csak végezd a magad dolgát.
Szünet. Két kutató
Lord Augustus, tizenöt éves, 1812-ből való ruhát visel, vihogva beront a zeneszobáéval szemközti ajtón. Beveti magát az asztal alá. Megjelenik az őt kergető Thomasina, aki tizenhat éves és dühös. Azonnal észreveszi Augustust
THOMASINA	Megesküdtél! Az élő Istenre!
Augustus kiszökik az asztal alól, Thomasina az asztal körül kergeti
AUGUSTUS	Megmondom a mamának! Megmondom a mamának!
THOMASINA	Te dög!
Elkapja Augustust, épp amikor Septimus lép be a másik ajtón, kezében könyv, boroskancsó, pohár és a mappája
SEPTIMUS	Csend legyen! Mi ez itt? Lordom! Hé, rendet!
Thomasina és Augustus elengedik egymást
	Hálásan köszönöm.
Septimus elfoglalja helyét az asztalnál. Tölt magának egy pohár bort
AUGUSTUS	Nos hát, jó napot kívánok önnek, Hodge úr! (Elégedetten vigyorog valamin)
Thomasina kötelességtudóan fölvesz egy rajzfüzetet, és letelepedik, hogy lerajzolja a mértani idomokat, Septimus kinyitja a mappáját
SEPTIMUS	Csatlakozna hozzánk ma reggel, Lord Augustus? Rajzóránk van.
AUGUSTUS	Etonban nagyszerű rajzolónak számítok, Hodge úr, de ott mi csak meztelen nőket rajzolunk.
SEPTIMUS	Dolgozhat emlékezetből.
THOMASINA	Undorító!
SEPTIMUS	Mostantól fogva, szíves engedelmükkel, csendben leszünk. (Előveszi a mappából Thomasina leckefüzetét, amibe a házi feladatát írta, és odalöki neki)
THOMASINA	(elkapja és kinyitja a füzetet) Nincs osztályzat? Nem tetszett a nyúlegyenletem?
SEPTIMUS	Nem láttam, hogy nyúlhoz hasonlítana.
THOMASINA	Épp falja fel az utódait.
Szünet
SEPTIMUS	Nem vettem észre. (Kinyújtja a kezét a leckefüzet után)
THOMASINA	(visszaadja neki) Nincs helyem, hogy folytassam.
Septimus és Hannah lapozgatja az idő által megkettőzött oldalakat. Augustus unottan rajzolni kezdi az idomokat
HANNAH	Azt mondod, hogy a világ végül is meg van mentve?
VALENTINE	Nem, továbbra is pusztulásra van ítélve. De ha így kezdődött, akkor talán így fog eljönni a következő is.
HANNAH	A jó angol algebrától?
SEPTIMUS	Vagy elmegy a végtelenbe, vagy a nullánál köt ki, vagy zagyvaságba fullad.
THOMASINA	Nem, ha elkülönítjük és négyzetre emeljük a negatív gyököket, akkor megint lesz értelme.
Septimus lapoz. Thomasina elkezdi rajzolni az idomokat
Hannah becsukja a leckefüzetet, és figyelmét a “kerti feljegyzések” halmára irányítja
VALENTINE	Figyelj csak... a teád ugyebár kihűl.
HANNAH	Én hidegen szeretem.
VALENTINE	(elereszti a füle mellett) Mondok neked valamit. A teád magától kihűl, de föl nem melegszik magától. Nem találod ezt különösnek?
HANNAH	Nem.
VALENTINE	Márpedig az. A melegből hideg lesz. Egyirányú utca. A teád szobahőmérsékleten fog kikötni. Ami a teáddal történik, az történik mindennel mindenhol. A nappal, a csillagokkal. Eltart egy ideig, de végül mindannyian szobahőmérsékleten fogunk kikötni. Amikor a te remetéd beindította a boltot, ezt még senki sem értette. De mondjuk, hogy igazad van, és ezernyolcszázvalahányban ez a firkálgató félnótás egy viskóban éldegélve mindenkinél többet tudott a hőről.
HANNAH	Cambridge-be járt... természettudós volt.
VALENTINE	Mondjuk, hogy az volt. Nem vitatkozom. És a lánynak egy zseni volt a nevelője.
HANNAH	Vagy fordítva.
VALENTINE	Ahogy akarod. De ezt nem tudhatta! Bármit gondolt is tenni a világ megmentéséért a jó angol algebrájával, az nem ez volt!
HANNAH	Miért? Mert nem volt számítógépük?
VALENTINE	Igen. Mert a dolgok nem történhetnek akármilyen sorrendben. Nem nyithatsz ajtót, amíg nincs meg a ház.
HANNAH	Azt hittem, erre való a lángelme.
VALENTINE	Csak az elmeháborodottaké meg a költőké.
Szünet
HANNAH	“Álmot láttam, s nem álom volt csupán.
Kihúnyt a fényes nap, s a csillagok
Az örök térben vaksin tébolyogtak,
Út-vesztve, fénytelen, s a megfagyott föld
Feketén ingott a holdtalan űrben...”
VALENTINE	Saját?
HANNAH	Byron.
Szünet. Két kutató megint
THOMASINA	Septimus, mit gondol, férjhez megyek Lord Byronhoz?
AUGUSTUS	Az ki?
THOMASINA	Ő a szerzője a Childe Harold zarándokútjá-nak, az pedig a legköltőibb, legszívszorítóbb és legbátrabb hős, akiről valaha is olvastam, és a legmodernebb és a legcsinosabb is, mert Harold maga Lord Byron azoknak, akik ismerik, mint én és Septimus. Igaz, Septimus?
SEPTIMUS	(elmerülve) Nem. (Azzal elteszi Thomasina leckefüzetét a mappájába, és felveszi a saját könyvét, amit olvasni akar)
THOMASINA	Miért nem?
SEPTIMUS	Először is, nincs tudomása a maga létezéséről.
THOMASINA	Amikor Sidley Parkban volt, több jelentős pillantást váltottunk. Csodálkozom is, hogy már csaknem egy éve hazatért a kalandozásából, és még egyszer sem írt nekem.
SEPTIMUS	Ez csakugyan alig hihető, kisasszony.
AUGUSTUS	Lord Byron?! ...magának követelte a mezei nyulamat, pedig én lőttem először! Azt mondta, hogy egy nyúlhosszal lemaradtam róla. Mindig humorosan beszél. De nem hiszem, hogy Lord Byron elvesz téged, mert csak sánta, de nem vak.
SEPTIMUS	Nyugalom! Háromnegyed tizenkettőig legyen nyugalom. Elviselhetetlen egy nevelő számára, ha a tanítványai megzavarják a gondolatait.
AUGUSTUS	Maga nem az én nevelőm, uram. Én a szabad akaratomból látogatom a maga óráját.
SEPTIMUS	Valóban, lordom, ez így van elrendelve.
Thomasina nevet ezen, a vicc neki volt szánva. Augustus, aki nincs beavatva, mérgelődik
AUGUSTUS	Fütyülök a nyugalmára, uram. Maga nekem nem parancsol.
THOMASINA	(feddőn) Augustus!
SEPTIMUS	Én itt nem parancsolok, lordom. Én tisztelettel tanulásra és a tudás iránti rajongásra ösztönzök, mely által az ember közel kerülhet Istenhez. Egy shilling jutalom jár a legjobb kúpnak és gúlának, amelyet csendben és legkorábban háromnegyed tizenkettőig rajzolnak meg.
AUGUSTUS	Egy shillinggel nem fogja megvásárolni a hallgatásomat, uram. Amiről én tudok, az jóval többet ér annál. (Azzal ledobja rajzfüzetét és ceruzáját, és az ajtót bevágva maga mögött, nagy peckesen elhagyja a szobát)
Szünet. Septimus kérdőn néz Thomasinára
THOMASINA	Elmondtam neki, hogy maga megcsókolt. De nem fogja továbbadni.
SEPTIMUS	Mikor csókoltam meg?
THOMASINA	Hogyhogy? Tegnap!
SEPTIMUS	Hol?
THOMASINA	A szájamon!
SEPTIMUS	Melyik grófságban?
THOMASINA	A remetelakban, Septimus!
SEPTIMUS	A száján a remetelakban! Ja, az? Az nem volt egyshillinges csók! Hat pennyt se adnék érte, hogy visszakapjam. Már majdnem el is felejtettem.
THOMASINA	Ó, maga kegyetlen! Elfelejtette az egyezségünket?
SEPTIMUS	Te jó ég! Egyezségünket?
THOMASINA	Hogy megtanít keringőzni! Megpecsételve egy csókkal, a második pedig akkor esedékes, ha majd úgy tudok táncolni, mint a mama!
SEPTIMUS	Ó, igen. Valóban. Londonban úgy keringőztünk mind, akár az egerek.
THOMASINA	Muszáj keringőznöm, Septimus. Lenéznek majd, ha nem tudok keringőzni. Ez a legdivatosabb, legvidámabb és legmerészebb találmány, ami csak elképzelhető... Németországból indult!
SEPTIMUS	Legyen övék a keringő, ha már az integrálszámítás nem lehet az.
THOMASINA	Mama egy kötetre való keringőkottát hozott Londonból, hogy Zelinsky gróffal eljátsszák a fortepianón.
SEPTIMUS	Muszáj nekem arról hallani, amit elviselni kénytelen vagyok? Zelinsky gróf olyan kíméletlenül püföli a fortepianót, hogy már csak keringőritmusban tudok olvasni.
THOMASINA	Ugyan már! Mi az a könyv magánál?
SEPTIMUS	A párizsi Tudományos Akadémia pályadíjas esszéje. A szerző érdemes az érdeklődésére, kisasszony, mivel maga az ő prófétája.
THOMASINA	Én? Miről ír? A keringőről?
SEPTIMUS	Igen. Bemutatja annak az egyenletét, hogy hogyan terjed a hő szilárd testben. De közben eretnekségre bukkan... természetes ellentmondást fedez föl Newtonnál.
THOMASINA	Ó! - Szembeszáll a determinizmussal?
SEPTIMUS	Nem!... Azaz, talán. Kimutatja, hogy az atomok nem Newton szerint mozognak.
THOMASINA	(érdeklődése a rá jellemző szeszélyességgel irányt vált - átnyúl az asztalon, hogy elvegye a könyvet) Hadd nézzem... ó! Franciául van?
SEPTIMUS	Igen. Párizs Franciaország fővárosa.
THOMASINA	Mutassa, honnan olvassam.
Septimus visszaveszi a könyvet, és megkeresi neki az oldalt. Eközben a zongorán immár ketten játszanak, kettőzött lelkesedéssel
	Négykezest játszanak! A mama szerelmes a grófba.
SEPTIMUS	Csak Lengyelországban gróf, itt Sidley Parkban zongorahangoló.
Thomasina elvette a könyvet, és már bele is merült. A zongorajáték egyre szenvedélyesebb, majd egy frázis közepén hirtelen elhallgat. Sokatmondó csend támad a szomszéd ajtó mögött, amire Septimus felhúzza a szemöldökét. Thomasinára nincs hatással. A csönd hallhatóvá teszi a gőzgép távoli, szabályos zakatolását, ami később szóba kerül majd. Kisvártatva Lady Croom lép be a zeneszobából, láthatólag meg van lepve és egy kissé meg van zavarodva attól, hogy a tantermet nem találja üresen. Összeszedi magát, és becsukja maga mögött az ajtót. Ott marad céltalanul és tapintatosan nézelődve, mintha nem akarná megzavarni az órát. Septimus felállt, Lady Croom fejjel visszainti őt a székébe
Chloé, Regency-ruhában, belép a zeneszobával szemközti ajtón. Látja, hogy ott van Valentine és Hannah, de megállás nélkül a zeneszoba ajtaja felé tart
CHLOE	Hol van Gus?
VALENTINE	Nem tom.
Chloé bemegy a zeneszobába
LADY CROOM	(bosszúsan) Ó!... a Noakes úr masinája! (A kerti ajtóhoz megy és kilép rajta)
Chloé visszajön
CHLOE	A fenébe.
LADY CROOM	(kiabál) Noakes úr!
VALENTINE	Nemrég még ott volt.
LADY CROOM	Hallóó!
CHLOE	Pedig neki is rajta kell lennie a fényképen... felöltözött már?
HANNAH	Bernard megjött?
CHLOE	Nem... késik!
A gőzgépzaj alatt megint megszólal a zongora. Lady Croom visszatér a szobába
	(Chloé kilép a kerti ajtón. Kiabál) Gus!
LADY CROOM	Nem tudom, hogy tud ilyen felfordulásban tanítani, igazán sajnálom, Hodge úr!
Chloé jön vissza
VALENTINE	(feláll) Ne parancsolgass itt összevissza!
LADY CROOM	Elviselhetetlen ez a zaj.
VALENTINE	A fényképész majd vár.
De, ha morogva is, kimegy Chloé után azon az ajtón, amelyen Chloé az imént bejött, és az ajtót becsukja maguk mögött. Hannah továbbra is el van merülve a könyveiben. A csendben megint hallhatóvá válik a szabályos zakatolás
LADY CROOM	Ez az állandó, tompa, erőszakos monotónia! Az őrületbe kerget. A végén még kénytelen leszek visszamenekülni előle a városba.
SEPTIMUS	Méltóságod maradhatna vidéken, és engedhetné Zelinsky grófot visszatérni Londonba, ahol nem hallani őt.
LADY CROOM	Én Noakes úr gépére gondoltam! (Félig-meddig félre Septimusnak) Most duzzog? Nem engedem, hogy a lányomat duzzogásra tanítsa.
THOMASINA	(nem oda figyel) Mi az, mama? (Továbbra is a könyvébe mélyed)
Lady Croom visszamegy a kerti ajtóhoz, és becsukja; a gőzgép zaja elhallgat
Hannah becsukja a “kerti feljegyzések” egyik kötetét, és kinyitja a következőt. Időnként jegyzetel
A zongora elhallgat
LADY CROOM	Mit tanulnak ma? (Szünet) Hát, nem jó modort.
SEPTIMUS	Ma rajzóránk van.
LADY CROOM	(felületesen megszemléli Thomasina megkezdett rajzát) Geometria. A geometriába beleegyezem.
SEPTIMUS	Méltóságod beleegyezése az én egyetlen célom.
LADY CROOM	Hát ne is mondjon le róla. (Türelmetlenül visszatér az ablakhoz) Hol van ez a Noakes? (Kinéz és bosszankodik) Ó! - elment a kalapjáért, hogy aztán majd levehesse. (Visszamegy az asztalhoz, és megérinti az edényt, amiben a dáliák vannak)
Hannah hátradől a székében, leköti, amit olvas
	Az özvegy dáliahozományáért szinte meg tudom bocsátani az öcsém házasságát. Hálásnak kell lennünk, hogy a majom Chatert harapta meg. Ha az asszonyt harapja meg, most a majom lenne halott, és nem mi volnánk az elsők a királyságban, akik dáliával büszkélkedhetnek.
Hannah, még mindig olvasva, feláll
	Vittem egy cseréppel a hercegnőnek, amikor meglátogattam; annyira magánkívül volt miatta, hogy az minden igényt kielégít. A maga barátja ott lordoskodott mint költő.
Hannah kimegy az ajtón Valentine és Chloé után
Ezalatt Thomasina lecsapja a könyvet az asztalra
THOMASINA	Tessék! Ahogy mondtam! A newtoni gépezet, amely bölcsőtől a koporsóig lökdösné az atomjainkat a mozgás törvényei szerint, nem tökéletes! A determinizmus lépten-nyomon kibicsaklik, mindig is tudtam, és igen valószínű, hogy az ok ott rejlik ennek az úriembernek a megfigyelésében.
LADY CROOM	Mit figyelt meg?
THOMASINA	A felhevült testek viselkedését.
LADY CROOM	Ez geometria?
THOMASINA	Ez? Nem, én megvetem a geometriát!
LADY CROOM	(Megérinti a dáliákat, és hozzáteszi, mintegy magának) Akkor Chaterné egyetlen hétvége alatt megdöntené a newtoni rendszert.
SEPTIMUS	A geometria az egyetlen tudomány, Hobbes szerint, amelyet Isten örömmel adományozott az emberiségnek.
LADY CROOM	És ezt hogyan érti?
SEPTIMUS	Hobbes úr vagy Isten?
LADY CROOM	Én biztos nem tudom egyikükről sem.
THOMASINA	Hobbes, ugyan már! A hegyek nem gúlák, és a fák nem kúpok! Isten csak a ballisztikát és az építészetet szeretheti, ha az euklideszi az egyetlen geometriája. De van egy másik geometria is, ezt fedezgetem én föl próba-szerencse formán, ugye, Septimus?
SEPTIMUS	A próba-szerencse tökéletesen jellemzi a kegyed felbuzdulását, kisasszony.
LADY CROOM	Mennyi idős vagy ma?
THOMASINA	Tizenhat éves és tizenegy hónapos, mama, és háromhetes.
LADY CROOM	Tizenhat éves és tizenegy hónapos. Férjhez kell adjunk, mielőtt annyira kiművelődsz, hogy nem leszel partiképes.
THOMASINA	Lord Byronhoz fogok férjhez menni.
LADY CROOM	Igen? Amilyen modortalan, nem is említette.
THOMASINA	Te beszéltél vele?!
LADY CROOM	Nem én.
THOMASINA	Hol láttad?
LADY CROOM	(némi keserűséggel) Mindenhol.
THOMASINA	Maga, Septimus?
SEPTIMUS	A Királyi Szépművészeti Akadémián, ahova volt szerencsém elkísérhetni édesanyját és Zelinsky grófot.
THOMASINA	Mit csinált Lord Byron?
LADY CROOM	Pózolt.
SEPTIMUS	(diplomatikusan) Vázlatot készített róla a látogatása során... Fuseli úr, a festészet professzora.
LADY CROOM	Több volt ott a pózolás, mint a festés. A társnője pedig láthatóan szakított azzal az akadémiai szokással, hogy a néző hölgyek több ruhát viselnek, mint azok, akiket néznek... na de hagyjuk! Bajnak itt van nekem Noakes úr, aki úgy jár el a kertművészetben, mint az elefánt a porcelánboltban.
Erre lép be Noakes
THOMASINA	A Szabálytalanság Császára! (Hozzálát, hogy megrajzolja azt a diagramot, ami majd a harmadik tétel lesz a fennmaradó mappában)
LADY CROOM	Noakes úr!
NOAKES	Méltóságod...
LADY CROOM	Mit tett ön velem!?
NOAKES	Minden megfelelően alakul, biztosíthatom. Van egy kis elmaradás, az igaz, de a gátam a hónap végéig ki lesz javítva...
LADY CROOM	(az asztalra csap) Hallgasson!
A csöndben hallani a gőzgép távoli zakatolását
	Hallja ezt, Noakes úr?
NOAKES	(elégedetten és büszkén) A továbbfejlesztett Newcomen-féle gőzszivattyú... Angliában az egyetlen!
LADY CROOM	Ez az, ami ellen tiltakozom. Ha mindenkinek megvolna a magáé, zokszó nélkül kivenném részemet a közös szenvedésből. De hogy egyetlen továbbfejlesztett Newcomen-féle gőzszivattyú legyen Angliában, és arra én legyek kiszemelve, ez keserves dolog, uram, ezt nem lehet kibírni.
NOAKES	Asszonyom....
LADY CROOM	És mivégre? A tavam kiszárítva vizesároknak, számomra felfoghatatlan célból, hacsak nem azért, hogy három megye minden szalonkáját és pólingját a mi mocsarunkban lehessen levadászni. Amit maga erdőnek festett, az csenevész cserjés, a tisztása egy sártenger, a vízesése vizes sártenger, a dombja külszíni fejtésű bánya, ahonnan a sarat pótolják, ha a völgyből netalán kifogyna. (Kimutat az ablakon) Az a tehénistálló, az ott mi?
NOAKES	A remetelak, méltóságos grófné?
LADY CROOM	Az tehénistálló.
NOAKES	Biztosíthatom, asszonyom, hogy igen lakályos kunyhó, megfelelő alapozással és csatornázással, két szoba és mellékhelyiség, palatetővel és kőkéménnyel...
LADY CROOM	És ki fog benne lakni?
NOAKES	Hát a remete.
LADY CROOM	Hol van?
NOAKES	Pardon?
LADY CROOM	Csak nem akar ránk tukmálni egy remetelakot remete nélkül?
NOAKES	De asszonyom...
LADY CROOM	Ugyan, ugyan, Noakes úr. Ha nekem ígérnek egy szökőkutat, én elvárom, hogy víz is legyen benne. Milyen remetékkel tud szolgálni?
NOAKES	Nincsenek remetéim, méltóságos grófné.
LADY CROOM	Egyetlenegy sem? Nem találok szavakat.
NOAKES	Biztos vagyok benne, hogy akad remete. Lehetne hirdetni.
LADY CROOM	Hirdetni?
NOAKES	Az újságokban.
LADY CROOM	Nem hinném, hogy megbízható remete az olyan, amelyik újságot járat.
NOAKES	Nem tudom, mit tanácsoljak, méltóságos grófné.
SEPTIMUS	Elfér ott egy zongora?
NOAKES	(összezavarodva) Zongora?
LADY CROOM	Mi itt útban vagyunk... ez így nem lesz jó, Hodge úr. Látni való, hogy nem folyik semmi tanulás. (Noakeshoz) Jöjjön, uram.
THOMASINA	Noakes úr... rossz hírek Párizsból!
NOAKES	Napóleon császárról?
THOMASINA	Nem. (Letépi a lapot a rajztömbjéről, rajta van a “diagramja”) A maga gőzgépéről van szó. Fejlesztheti, ahogyan akarja, soha nem fogja kivenni belőle, amit beletesz. Legfeljebb tizenegy pennyt ad vissza a shillingből. A maradék penny ennek a szerzőnek jár a gondolatáért. (Odaadja a diagramot Septimusnak, az szemügyre veszi)
NOAKES	(végképp összezavarodva) Köszönöm, kisasszony. (Kimegy a kertbe)
LADY CROOM	(Septimushoz) Maga érti őt?
SEPTIMUS	Nem.
LADY CROOM	Akkor ennek véget vetünk. Én tizenhét évesen férjnél voltam. Thomasina, ma este franciául beszélünk, a grófra való tekintettel. Vedd fel, kérlek, a zöld bársonyruhád, majd küldöm a fodrászt, hogy csinálja meg a hajadat. Tizenhat éves és tizenegy hónapos...! (Elmegy Noakes után)
THOMASINA	Lord Byron egy hölggyel volt?
SEPTIMUS	Igen.
THOMASINA	Pfuj!
Septimus most visszaveszi a könyvét Thomasinától. Lapozgat benne, és közben tovább tanulmányozza Thomasina diagramját. Olvasás közben szórakozottan simogatja a teknősbékát. Thomasina ceruzát és papírt vesz, és rajzolni kezdi Septimust Plautusszal
SEPTIMUS	Miért jelenti ez azt, hogy Noakes úr gépe tizenegy pennyt fizet shillingenként? Hol mondja ezt?
THOMASINA	Sehol. Csak úgy mellesleg figyeltem föl rá. Már nem emlékszem.
SEPTIMUS	Az esszé nem is foglalkozik a determinizmussal.
THOMASINA	De. Newton egyenletei mennek előre-hátra az időben, nem törődnek az iránnyal. De a hőegyenlet nagyon is törődik vele, csak egy irányba megy. Ezért van az, hogy Noakes úr gépe nem adhat annyi energiát, hogy meghajtsa Noakes úr gépét.
SEPTIMUS	Ezt mindenki tudja.
THOMASINA	Igen, Septimus, a gépekről tudják!
Szünet
SEPTIMUS	(az óráját nézi) Háromnegyed tizenkettő. Legyen az e heti fogalmazás ennek a görbének a kifejtése.
THOMASINA	Nem megy. Nem tudom hozzá a matematikát.
SEPTIMUS	Akkor fejtse ki matematika nélkül.
Thomasina közben tovább rajzolt. Letépi a legfelső lapot a rajztömbjéről, és odaadja Septimusnak
THOMASINA	Tessék. Lerajzoltam magát Plautusszal.
SEPTIMUS	(nézi a rajzot) Tökéletes hasonlóság. Kivéve engem.
Thomasina nevet, és kimegy a szobából.
Augustus jelenik meg a kerti ajtóban. Viselkedése óvatos és bátortalan. Septimus nem veszi észre azonnal.
Septimus összeszedi a papírjait
AUGUSTUS	Uram.
SEPTIMUS	Lordom...?
AUGUSTUS	Én önt megbántottam, uram, és nagyon sajnálom.
SEPTIMUS	Nem vettem zokon, lordom, de kedves öntől, hogy említi.
AUGUSTUS	Szeretnék kérdezni valamit, Hodge úr.
Szünet
	Ha ön Septimus, vagyis hetedik, akkor bizonyára van bátyja?
SEPTIMUS	Igen, lordom. Londonban él. A Piccadilly Új Írás nevű újság szerkesztője.
Szünet
	Ez volt a kérdése?
AUGUSTUS	(valami miatt szemlátomást feszengve, kézbe veszi a Septimusról készült rajzot) Nem. Nahát... ez maga? Szeretném megtartani.
Septimus beleegyezően bólint
	Vannak dolgok, amiket az ember nem kérdezhet meg a barátaitól. A hús dolgai. A nővérem azt mondta... a nővérem olyan dolgokat gondol, amiket én, mondhatom, képtelen volnék elismételni.
SEPTIMUS	Akkor nem kell őket elismételnie. Ha sétálunk egyet ebéd előtt a kertben, azalatt tisztázhatjuk a dolgot. Nem nagy ügy. Aztán meg kell ígérnie, hogy helyreigazítja a nővére tudatlanságát.
Felbolydulás odakinn - Bernard harsány és kétségbeesett hangja
BERNARD	(az ajtón kívül) Jaj, nem... nem... nem... a kurva életbe!
AUGUSTUS	Köszönöm, Hodge úr, kész örömmel. (Viszi magával a rajzot, és hagyja, hogy előretessékeljék a kerti ajtónál, aztán Septimus is kimegy utána)
Bernard jön be azon az ajtón, amelyen Hannah távozott. Vele jön Valentine, és nyitva hagyja az ajtót az utánuk jövő Hannah-nak, akinél ott a “kerti feljegyzések” egyik kötete
BERNARD	Nem... nem...
HANNAH	Sajnálom, Bernard.
BERNARD	Rábaszni egy dáliára! Gondoljátok? Tiszta sor? Rábasztam? Mit jelent ez pontosan? Végeredményben? Rábasztam? Te mit gondolsz, Valentine? Az igazat mondd!
VALENTINE	Rábasztál.
BERNARD	Ó istenem! Erről van szó?
HANNAH	Igen, Bernard, erről.
BERNARD	Nem olyan biztos. Mutassa meg, hol van ez kimondva. Látni akarom. Nem... olvassa... nem, várjon... (Leül az asztalhoz. Úgy készül neki, hogy meghallgassa, mintha az valami keleti művészet volna) Jó.
HANNAH	(olvas) “1810. október 1. Ma Noakes úr vezényletével a déli pázsitot fölásták virágos terasznak, jól mutat majd jövőre, kárpótlásul. A dáliát, mely üveg alatt fejlődve nem szenvedte meg a tengeri utat, Brice kapitány a menyasszonyáról ‘Gráciának’ nevezte el, noha a dicsőség igazából Chater urat illeti, aki ágyát felcserélte az én dáliáméval és az angol nyarat az örökké tartó nyugat-indiai éjszakával.”
Szünet
BERNARD	Annyira nyakatekert ez az egész. Ki a fene érti, hogy mit jelent?
HANNAH	(türelmesen) Azt jelenti, hogy a Sidley Park-i vonatkozású Ezra Chater azonos azzal a Chaterrel, aki leírt egy törpedáliát Nyugat-Indiában 1810-ben, és belehalt a majomharapásba.
BERNARD	(hevesen) Ezra Chater nem volt botanikus! Költő volt!
HANNAH	Egyik se nagyon, de mind a kettő volt.
VALENTINE	Ez még nem tragédia.
BERNARD	De még mennyire hogy tragédia! Ma reggel benne voltam a tévében!
VALENTINE	Ez nem azt jelenti, hogy Byron nem párbajozott, csak azt, hogy Chater nem halt bele.
BERNARD	Észnél legyünk már! Csak nem gondolod, hogy beletesznek a Reggeli Körképbe, ha Byron mellélőtt?
HANNAH	Csillapodjék, Bernard. Valentine-nak igaza van.
BERNARD	(megragadja az utolsó szalmaszálat) Azt hiszi? A Piccadilly-recenziókra gondol? Igen, két teljességgel ismeretlen Byron-esszé... és az, hogy fölfedeztem az Angol bárdok-ba beleírt sorokat. Ez mégiscsak valami.
HANNAH	(diplomatikusan) Nagyon is lehetséges... tényleg meggyőző.
BERNARD	Eh, francokat! Bebizonyítottam, hogy Byron itt volt, és a magam részéről biztos vagyok benne, hogy azokat a sorokat éppúgy ő írta, ahogy ő lőtte le a mezei nyulat. Csak valahogy... ne arra ment volna ki az egész, hogy megölte Chatert. Mért nem állítottatok le?! Óhatatlanul megjelenik ugye... úgy értem... egy glossza a felfedezésemről... szóval hogy szerintetek mennyi időbe telik, amíg valami szőrszálhasogató botanikus rámhúzza a vizes lepedőt?
HANNAH	Holnaputánig. Egy levél a Times-ban.
BERNARD	Csak nem maga?
HANNAH	Piszkos munka, de hát valakinek...
BERNARD	Aranyom. Bocsánat. Hannah...
HANNAH	...és végtére is, ez az én felfedezésem.
BERNARD	Hannah.
HANNAH	Bernard.
BERNARD	Hannah.
HANNAH	Jaj, ne nyavalyogjon már. Nagyon rövid lesz, nagyon száraz, minden kajánságtól mentes. Jobb szeretné, ha valamelyik barátja...?
BERNARD	(hevesen) Dehogy, isten őrizz!
HANNAH	Aztán jön a maga levele a Times-hoz...
BERNARD	Az enyém?
HANNAH	Hát persze. Méltóságteljes gratuláció a kollégának, remélem, a tudomány nyelvén.
BERNARD	Aha, szóval nyeljem le a békát?
HANNAH	Fogja fel úgy, mint áttörést a dáliakutatásban.
Chloé siet be a kertből
CHLOE	Mért nem jöttök?! - Bernard! Te még nem vagy jelmezben? Mikor jöttél meg?
BERNARD	(ránéz, aztán Valentine-ra, és most veszi csak észre a szokatlan öltözékét) Miért van rajtatok ez a ruha?
CHLOE	Siess már! (A kosárban turkál, és találomra szedi elő a ruhadarabokat Bernardnak) Csak kapj magadra valamit. Mindnyájunkat lefényképeznek. Hannah-t kivéve.
HANNAH	Én majd nézem.
Valentine és Chloé felsegítenek Bernardra egy dekoratív kabátot, és csipkegallért erősítenek a nyakára
CHLOE	(Hannah-hoz) Mama kérdi, hogy nálad van-e a teodolit.
VALENTINE	Te minek vagy öltözve, Chloé? Mumusnak?
CHLOE	Jane Austennak!
VALENTINE	Ja persze.
HANNAH	(Chloéhoz) A remetelakban van... elnézést!
BERNARD	Azt hittem, csak este kezdődik. Milyen fénykép?
CHLOE	A helyi újság természetesen... mindig itt vannak kezdés előtt. Legyünk csak minél többen... Gus fantasztikusan néz ki...
BERNARD	(rémülten) A sajtó! (Előrángat valami püspöksüveg-szerű holmit a kosárból, és teljesen a fejére húzza, az arca elé. Beburkolva) Kész vagyok! (És eltántorog Valentine-nal és Chloéval Hannah után)
A fény estére vált. Odakinn felragyognak a lampionok. Zongoraszó a szomszéd szobából
Septimus lép be petróleumlámpával. Thomasina algebrakönyve és különálló lapokra írott dolgozata van nála. Letelepszik az asztalhoz olvasni. Odakinn a lampionok ellenére csaknem sötét van.
Thomasina lép be hálóingben és mezítláb, kezében gyertyatartó. Titokzatoskodó és izgatott
SEPTIMUS	Kisasszony! Mi ez?
THOMASINA	Septimus! Psszt! (Csöndesen becsukja az ajtót) Itt az alkalom!
SEPTIMUS	Édes istenem, mire?
THOMASINA	(elfújja a gyertyát, és a gyertyatartót leteszi az asztalra) Ne adja az ártatlant! Holnap leszek tizenhét éves! (Szájon csókolja Septimust) Tessék!
SEPTIMUS	Úr Jézus!
THOMASINA	Most megmutatja nekem, ki van fizetve előre.
SEPTIMUS	(megérti) Ó!
THOMASINA	A gróf játszik nekünk, ez Isten adománya! Nem lehetek úgy tizenhét éves, hogy ne tudjak keringőzni.
SEPTIMUS	De az édesanyja...
THOMASINA	Amíg ő ájultan fekszik, mi táncolhatunk. Az egész ház alszik. Hallottam a fortepianót. Ó, Septimus, most tanítson meg!
SEPTIMUS	Csitt! Most nem tudom!
THOMASINA	De bizony tud, és én mezítláb vagyok, úgyhogy ügyeljen a lábujjaimra.
SEPTIMUS	Nem tudom, mert ez nem keringő.
THOMASINA	Nem?
SEPTIMUS	Nem, keringőnek ez túl lassú.
THOMASINA	Hát akkor majd kivárjuk, amíg gyorsabban játszik.
SEPTIMUS	Kisasszony...
THOMASINA	Hodge úr! (Leül mellé, és nézi, hogy mit dolgozik) A dolgozatomat olvassa? Miért dolgozik itt ilyen későn?
SEPTIMUS	Hogy ne fogyjon a gyertyám.
THOMASINA	Az én régi tankönyvem.
SEPTIMUS	Most már újra az enyém. Nem kellett volna beleírnia.
THOMASINA	(elveszi, megnézi a nyitott oldalt) Csak tréfa volt.
SEPTIMUS	Az őrületbe fog kergetni, ahogy ígérte. Üljön oda. Még majd szégyenbe hoz minket.
THOMASINA	(feláll, és odamegy a legtávolabbi székhez) Ha mama jön, majd azt mondom neki, hogy csak csókolózni vagyunk itt, nem keringőzni.
SEPTIMUS	Csöndet, vagy ágyba.
THOMASINA	Csöndet!
Septimus tölt magának még bort. Tovább olvassa Thomasina dolgozatát.
A zene átváltozik a sátorból jövő tánczenévé. Tűzijáték is van - távoli apró fénycsóvák az égen, mintha felrobbanó meteorok volnának
Hannah lép be. Felöltözött a mulatsághoz. A különbség azonban nem feltűnő. Becsukja az ajtót, és a szobán keresztülvágva távozni készül a kerti ajtón. De mikor odaér, Valentine lép be. Egy pohár bor van a kezében
HANNAH	Ó...
De Valentine csupán súrolja őt, nagyon céltudatos, és félig részeg
VALENTINE	(Hannah-hoz) Megvan!
Egyenesen az asztalhoz megy, és kotorászik a papírok, könyvek és különféle tárgyak immár jókora zűrzavarában. Hannah visszafordul, zavarba hozza a férfi szokatlan modora. Valentine megtalálja, amit keresett - a “diagramot”
Ezalatt a Thomasina dolgozatát olvasó Septimus is tanulmányozza a diagramot
VALENTINE	Hő.
HANNAH	Beszívtál, Valentine?
VALENTINE	Ez egy hőcsere-diagram.
SEPTIMUS	Szóval pusztulásra vagyunk ítélve!
THOMASINA	(vidáman) Igen.
VALENTINE	Mint egy hőerőgép, látod...
Hannah tölt Septimus poharába a kancsójából, és belekortyol
	A matematikáról fogalma sem volt. Úgy látta a dolgok jelentését, jócskán előreszaladva, ahogy képet néz az ember.
SEPTIMUS	Ez nem tudomány. Ez mesemondás.
THOMASINA	Ez most keringő?
SEPTIMUS	Nem.
A zene még mindig modern
VALENTINE	Mint egy filmet.
HANNAH	Mit látott?
VALENTINE	Hogy visszafelé nem tudod lejátszani a filmet. A hő volt az első dolog, ami nem így működött. Nem Newton szerint. Egy inga vagy egy levegőben eső labda filmje... visszafelé ugyanolyan.
HANNAH	A labda rossz irányba menne.
VALENTINE	De tudnod kellene, hogy mihez képest. A hővel azonban... a súrlódással... ha a labda betör egy ablakot...
HANNAH	Igen.
VALENTINE	...más a helyzet. Nincs visszaút.
HANNAH	Ki gondolta, hogy van?
VALENTINE	Ő rájött, hogy miért. Az üvegdarabokat vissza tudod rakni, de a törésnek a hőjét nem tudod összeszedni. Az elillant.
SEPTIMUS	Szóval a Továbbfejlesztett Newton-féle Világegyetem óhatatlanul megszűnik és kihűl. Hajaj.
VALENTINE	A hő elmegy a keverékbe. (Gesztikulálva jelzi a levegőt a szobában, a világegyetemben)
THOMASINA	Igen, sietnünk kell, ha táncolni akarunk.
VALENTINE	És minden mindig ugyanígy összekeveredik, visszafordíthatatlanul...
SEPTIMUS	Azt hiszem, van időnk.
VALENTINE	...amíg az idő el nem fogy. Az idő ezt jelenti.
SEPTIMUS	Mire megtaláltuk az összes jelentést és elvesztettük az összes titkot, addigra egyedül leszünk egy üres parton.
THOMASINA	Akkor majd táncolunk. Ez keringő?
SEPTIMUS	Ez megteszi. (Feláll)
THOMASINA	(felugrik) Jaj de jó!
Septimus óvatosan a karjába veszi, és a keringőlecke, a sátorból jövő zenére, elkezdődik
Bernard jön be, nem éppen meggyőző Regency-öltözékben, kezében üveggel
BERNARD	Ne törődjetek velem, elvesztettem a zakómat... (A fonott láda irányába tart)
VALENTINE	Elmész?
BERNARD	(kibújik a jelmezkabátjából. A saját nadrágja van rajta, térdzokniba gyömöszölve, és a saját inge) Sajnos.
HANNAH	Mi van, Bernard?
BERNARD	Ebbe most nem akarok belemenni...
VALENTINE	Menjek ki?
BERNARD	Nem, én megyek el!
Valentine és Hannah figyelik, hogy Bernard beleküzdi magát a zakójába, és rendbe szedi a ruháját
Septimus szájon csókolja a karjában tartott Thomasinát. A keringőlecke szünetel. Thomasina ránéz, ő újra megcsókolja, nagyon komolyan. Thomasina átöleli
THOMASINA	Septimus...
Septimus elhallgattatja. Újra táncolni kezdenek, a leckeóra enyhe sutaságával
Chloé ront be a kertből
CHLOE	Megölöm! Megölöm!
BERNARD	Jaj istenem.
VALENTINE	Mi az ördög van veled, Chloé?
CHLOE	(dühöngve) A mama!
BERNARD	(Valentine-hoz) Anyád rajtakapott minket abban a kunyhóban.
CHLOE	Szimatolt!
BERNARD	Nem hinném. Csak biztonságba helyezte a teodolitot.
CHLOE	Veled megyek, Bernard.
BERNARD	Egy frászt.
CHLOE	Nem akarod, hogy veled menjek?
BERNARD	Persze hogy nem. Minek? (Valentine-hoz) Bocsánat.
CHLOE	(dühös könnyek közt) Miért tőle kérsz bocsánatot?
BERNARD	Tőled is bocsánatot kérek. Az égvilágon mindenkitől bocsánatot kérek. Bocsánat, Hannah... bocsánat, Hermione... bocsánat, Byron... bocsánat, bocsánat, bocsánat, most már elmehetek?
CHLOE	(szipogva, könnyesen) Hát...
Thomasina és Septimus táncol
HANNAH	Micsoda egy disznó maga, Bernard.
CHLOE	(nekitámad) Te pedig törődj a magad dolgával! Mit tudsz te bármiről is?
HANNAH	Semmit.
CHLOE	(Bernardhoz) De azért, ugye, megérte?
BERNARD	Csodálatos volt.
Chloé a kerti ajtón át visszamegy a vendégekhez
HANNAH	(visszhang) Semmit.
VALENTINE	Te, te szarházi. Elvinnélek, de egy kicsit tintás vagyok.
Kimegy Chloé után, s hallani, ahogy kiabál odakinn: Chloé! Chloé!
BERNARD	Kínos.
HANNAH	Ó... (feladja) Bernard!
BERNARD	Érdeklődéssel várom A hely szellemé-t. Remélem, megtalálja a remetéjét. Azt hiszem, nekem most kívül tágasabb. (Óvatosan kinyitja az ajtót, és kinéz)
HANNAH	Ami azt illeti, van egy határozott elképzelésem, hogy ki volt, de nem tudom bizonyítani.
BERNARD	(gondtalan, széles mozdulattal) Publikálja! (Kimegy, és becsukja az ajtót)
Septimus és Thomasina most felszabadultan táncol. Thomasina el van ragadtatva magától
THOMASINA	Én most keringőzöm?
SEPTIMUS	Igen, kisasszony. (Még egyszer megforgatja, visszakíséri az asztalhoz, és ott meghajol. Meggyújtja Thomasina gyertyáját)
Hannah leül az asztalhoz, szabotálja a kerti mulatságot. Tölt magának még bort.
Gus jelenik meg az ajtóban.
SEPTIMUS	Tessék, itt a dolgozata, látatlanban megadtam rá a jelest. Legyen óvatos a lánggal.
THOMASINA	Várom, hogy utánam jöjjön.
SEPTIMUS	Nem lehet.
THOMASINA	Lehet.
SEPTIMUS	Nem szabad.
THOMASINA	Kell.
SEPTIMUS	Nem akarom.
THOMASINA	(leteszi az asztalra a gyertyatartót és a dolgozatot) Akkor nem megyek. Még egyszer, a születésnapomra.
Septimus és Thomasina keringőzni kezdenek
Gus közelebb merészkedik, megijeszti Hannah-t
HANNAH	Jaj de megijedtem!
Gus sugárzik. Van nála egy öreg, ütött-kopott, kemény fedelű dosszié, masnira kötött szalaggal. Hannah-hoz lép, és átnyújtja neki ezt az ajándékot
	Ó... (leteszi a dossziét az asztalra, és kinyitja. Két összefogott kartonlap között Thomasina rajza van benne)
	“Septimus Plautusszal.” (Gushoz) Ezt kerestem. Köszönöm.
Gus többször egymás után bólint. Aztán, egy kissé ügyefogyottan, meghajol. Régensség-kori meghajlás, felkérés táncra
	Jaj istenem, én igazán nem...
Pillanatnyi habozás után feláll, illedelmes távolságot tartva megfogják egymást, és táncolni kezdenek, egy kissé ügyefogyottan
Septimus és Thomasina kecsesen táncol a zongora hangjaira