Molière

A fösvény

Fordította: Bognár Róbert

A MEK EGYESÜLET TÁMOGATÁSA

Elektronikus kiadvány a

Magyar Elektronikus Könyvtárban:

http://mek.oszk.hu/00400/00452

Készült a MEK Egyesület megbízásából.

Kérjük, támogassa munkánkat adományokkal vagy az SZJA 1%-ának felajánlásával!

A MEK Egyesület adószáma: 18100277-1-41

Bankszámlaszáma:

CIB Bank Zrt. 10700464-66140997-51100005

Honlapja: http://mek.oszk.hu/egyesulet/

Külföldről történő átutalás esetén:

SWIFT/BIC kód: CIBHHUHB

IBAN: HU93-1070-0464-6614-0997-5110-0005

SZEREPLŐK

HARPAGON                            Cléante és Élise apja: szerelmes Mariane-ba

CLÉANTE                                Harpagon fia, Mariane szerelmese

ÉLISE                                        Harpagon lánya, Valere szerelmese

VALERE                                   Anselme fia, Élise szerelmese

MARIANE                                Cléante szerelmese, Harpagon választottja

ANSELME                                Valere és Mariane apja

FROSINE                                  intrikus nő

SIMON                                       pénzközvetítő

JACQUES                                 Harpagon szakácsa és kocsisa

LA FLECHE                             Cléante inasa

CLAUDE ASSZONYSÁG     Harpagon cselédje

PASZULY, CSUKA                 Harpagon szolgái

A RENDBIZTOS

ÉS AZ ÍRNOKA

JÁTSZÓDIK PÁRIZSBAN

ELSŐ FELVONÁS

Első jelenet -

VALERE, ÉLISE

VALERE            Nahát, drága Élise! Először nyájasan biztosít felőle, hogy miként érez irántam, aztán meg búnak ereszti a fejét! Én fürdök a boldogságban, ön pedig sóhajtozik. Csak nem bánta meg, hogy boldoggá tett, és hogy rajongásomnak engedve elkötelezte magát?

ÉLISE                 Nem, Valere, semmit sem bánok, én bármit megteszek önért. Nálamnál erősebb, édes hatalom kényszerít, és ahhoz sincs erőm, hogy azt kívánjam: bárcsak ne történt volna meg, ami történt. De igazat szólva nyugtalan vagyok a következmények miatt, és félek, hogy a kelleténél is jobban szeretem önt.

VALERE            Ön oly jó hozzám Élise... De higgye el, nincs mitől félnie!

ÉLISE                 Ó, dehogy nincs! Félek, hogy apám haragra gerjed, szemrehányásokkal halmoz el a rokonság, és szájára vesz a világ, de mindenekelőtt attól félek, Valere, hogy önnek megváltoznak irántam az érzelmei, és azzal fizet ártatlan, de forró és leplezetlen szerelmemért, amivel a férfinem fizetni szokott: kegyetlen elhidegüléssel.

VALERE            Ne ítéljen meg irgalmatlanul, mások bűne után! Illessen bármi váddal, Élise, csak avval ne, hogy megfeledkezem róla, mivel tartozom önnek: ehhez túlontúl szeretem és szeretni is fogom mindhalálig.

ÉLISE                 Mindenki ezt mondja, Valere! A szavak minden férfit egyformának mutatnak, és csak a tettek alapján válik el, hogy kiben mi lakozik.

VALERE            Nos, mivel csak a tettek mutatják meg igazi valónkat, várja meg, Élise, hogy a cselekedeteim szerint ítélkezhessék szívem felől, és ne mondja ki eleve bűnösnek baljós sejtelmek jogtalan félelmei alapján! Kérve kérem, ne sebezze halálra szívemet egy méltánytalan gyanú mérgezett nyilaival, és adjon időt rá, hogy ezer és ezer bizonyítékkal meggyőzzem önt, mennyire salaktalan az én szerelmem.

ÉLISE                 Ó, milyen könnyen meg tud győzni bennünket az, akit szeretünk! Igen, Valere, biztos vagyok benne, hogy ön nem áltat engem. Elhiszem, hogy igaz szerelemmel szeret, és hogy hűséges lesz hozzám; távol álljon tőlem minden kétkedés, és csupán a várható gáncsoskodás táplálja szívem bánatát.

VALERE            De miért ez a nyugtalanság?

ÉLISE                 Nem volna semmi félnivalóm, ha mindenki olyannak látná önt, mint én, hiszen az én szememben ön olyan személyiség, aki nagyon is megérdemli, amiben én részesíteni tudom. Öné a szívem, mert elhódította számtalan erénye, s mert érdemein felül az Ég is múlhatatlan hálára kötelez. Sosem feledhetem azt a szörnyű veszedelmet, amely közepette tekintetünk először egymásra vetettük, örökkön örökké a szemem előtt lebeg az a hihetetlen áldozatosság, amellyel tulajdon életét is kockára téve kiragadott engem a zúgó habokból, az a gyöngédséggel teljes ápolás, amelyben a vízből kimentvén részeltetett, és annak a lobogó szerelemnek megannyi tanújele, amelynek sem az idő múlása, sem a sok nehézség nem tudott gátat vetni, s mely szerelem hatására szülőket és hont otthagyva e helyre irányították lépteit, s itt, csak hogy a közelemben lehessen és bármikor láthasson, elleplezve valódi rangját vállalta ezt a lealacsonyodást, hogy apám szolgálatába szegődjék. Mi sem természetesebb, mint hogy ezek a dolgok csodálatos hatással vannak reám, és végül is oda vezetnek, hogy elkötelezzem magam ön mellett, de nem biztos, hogy mások szemében is elegendőek, és hogy mindenki megérti érzéseimet.

VALERE            Mindabból, amit elmondott, én csupán arra tartok igényt, hogy a szerelmemet méltányolja, ami pedig az aggályait illeti: az apja mindent elkövet, hogy az ön bármely döntését elfogadja a világ, hiszen mind rendkívüli fösvénysége, mind a gyermekei iránt való ridegsége ennél különb dolgokat is indokolttá tenne. Ne haragudjon, édes Élise, hogy ilyen nyíltan kimondom, amit gondolok. De hát ön is tudja, hogy ez ügyben nem lehet semmi jót elmondani. Ha viszont sikerül megtalálnom a szüleimet, amit nagyon remélek, nem lesz nehéz elnyernünk az apja jóindulatát. Épp most várok híreket a szüleim felől... lehet, hogy az volna a legjobb, ha magam néznék a dolog után.

ÉLISE                 Könyörgöm, maradjon, Valere! Ne törődjön semmi mással, csak azzal, hogy apám minél jobban a kegyeibe fogadja.

VALERE            Láthatja, hogy milyen ügyesen elértem, hogy felfogadjon, és hogy mennyire iparkodom, hogy rokonszenvet és odaadást mímelve, szüntelenül alakoskodva minél jobban a bizalmába férkőzzem és magam iránt hajlítsam! Remekül haladok, egyre jobban meg vagyok győződve róla, hogy úgy lehet meghódítani az embereket, ha ugyanolyan hajlamot színlelünk, ha az ő szájuk íze szerint bölcselkedünk, tömjénezzük a hibáikat és bármit csinálnak, magasztaljuk őket. Nem kell félni, hogy esetleg túlzásba visszük a hízelkedést, vagy hogy kilóg a lóláb: épp a legravaszabbakat lehet a legkönnyebben felültetni, és nincs az a nevetséges pimaszság, amit le ne nyelnének, ha dicsérettel van ízesítve. Az őszinteség persze megsínyli az efféle mesterkedést, de ha az embernek szüksége van valakire, kénytelen idomulni hozzá, és csak így lehet megnyerni, arról nem a hízelgő tehet, hanem az, aki azt akarja, hogy a hízelegjenek neki.

ÉLISE                 És miért nem próbálja elnyerni a bátyám támogatását is? Mi lesz, ha a cseléd elárulja a titkunkat?

VALERE            Nem lehet egy füst alatt elintézni kettőt; az apa és a fiú gondolkozása olyan messze van egymástól, hogy bajos volna egymáshoz idomítani őket. De ön nyugodtan beszélhetne fivérével, használja ki, hogy kedvelik egymást, és nyerje meg őt ügyünknek! Épp jön is! Beszéljen vele, de csak annyit áruljon el, amennyit szükségesnek talál.

ÉLISE                 Nem tudom, lesz-e erőm, beavatni titkunkba.

Második jelenet -

CLÉANTE, ÉLISE

CLÉANTE          De örülök, hogy egyedül találom, nővérem! Alig vártam, hogy beszélhessek önnel, és felfedhessem a titkomat!

ÉLISE                 Örömmel hallgatom, fivérem. Nos, mit akart mondani?

CLÉANTE          Rengeteg dolgot, ami mind belefér egyetlen szóba: szerelmes vagyok!

ÉLISE                 Szerelmes?

CLÉANTE          Igen, szerelmes vagyok. De mielőtt bármit is mondanék: tudom, hogy ki vagyok szolgáltatva apánknak, és hogy fia lévén az ő akarata dönt; tudom, hogy csak akkor engedelmeskedhetünk érzelmeink szavának, ha elnyerjük annak a személynek a jóváhagyását, aki nemzett bennünket; tudom, hogy az Ég akaratából ők kormányozzák életünket és úgy illendő, hogy ők szabjanak irányt neki; tudom, hogy az ő látásukat nem homályosítja el a szerelem láza, ezért kevésbé hajlamosak rá, hogy tévedjenek, és sokkal világosabban látják, hogy mi a jó nekünk; tudom, hogy ajánlatosabb az ő óvatos bölcsességükben bízni, mint önnön vak szenvedélyünkben; és tudván tudom, hogy az ifjonti heveskedés jobbadán mély szakadékba taszít. Azért mondom ezt, nővérem, hogy megkíméljem a fáradságtól: fölösleges intelmeket intéznie hozzám, mivel a szerelem úgyis süket az efféle szóra.

ÉLISE                 Talán már el is kötelezte magát a választottjának, Cléante?

CLÉANTE          Nem, de el vagyok szánva rá, és ismételten kérem, hogy ne is próbáljon észérvekkel lebeszélni.

ÉLISE                 Különös véleménye van rólam, fivérem!

CLÉANTE          Dehogy! Csak hát ön nem szerelmes, nem tudhatja, micsoda szelíd, de ellenállhatatlan erő keríti hatalmába az ember szívét. Félek a bölcsességétől, Élise.

ÉLISE                 Hol van az én bölcsességem? Nincs olyan ember, aki el ne veszítené az eszét legalább egyszer az életben, és ha én most kitárnám a szívemet, lehet, hogy azt mondaná: elment a maradék józan eszem is.

CLÉANTE          Ó! Bárcsak az ön szíve is...

ÉLISE                 Beszéljünk először az ön szerelméről! Ki a hölgy?

CLÉANTE          Egy leány, aki nem régóta költözött a környékünkre, és olyan gyönyörű, hogy aki meglátja, rögtön szerelmes lesz belé. Tündökletes teremtmény, és én egy szempillantás alatt az imádója lettem. Mariane-nak hívják, derék, idős betegeskedő anyjával él, akit annyira szeret az a drága leány, hogy hihetetlen. Kiszolgálja, sajnálja, vigasztalja, de olyan gyöngéden, hogy az valami megható. Bármit csinál, bűbájosan csinálja, minden cselekedete elragadó, sugárzik belőle a kedvesség a szelíd jóság, az imádnivaló tisztaság, a... Ó, nővérem, bárcsak látta volna őt!

ÉLISE                 Szinte látom az elmondása alapján, Cléante, és nekem elég, hogy ön szereti őt.

CLÉANTE          Titokban kiderítettem, hogy nem valami jómódúak, és hogy bár igen szerényen és visszahúzódva élnek, a nélkülözhetetlent is nehezen tudják előteremteni. Képzelheti, nővérem, micsoda öröm támogatni olyasvalakit, akit szeretünk, lopva hozzájárulni egy-egy semmiséggel egy erényes család mindennapi szükségleteihez, és gondolhatja, mennyire bosszantó nekem, hogy apánk fösvénysége miatt nem ízlelhetem meg az örömet, és semmi módon nem adhatom tanújelét a szépséges ifjú hölgy iránti szerelmemnek.

ÉLISE                 Igen, Cléante, átérzem a fájdalmát.

CLÉANTE          Nem is hiszi, Élise, hogy mekkora fájdalom ez nekem. Hát van kegyetlenebb, mint az a kicsinyes zsugoriság, amellyel lebéklyóznak minket, az a sanyarú helyzet, amelynek foglyai vagyunk? És mit ér a gazdagság, ha későn jön, amikor élvezni tudnánk, arra kényszerülünk, hogy mindenféle adósságokba verjük magunkat, és mindennap a kereskedők segítségéhez folyamodjunk, csak hogy valami tűrhető ruhát viseljünk? Egyszóval azért akartam beszélni önnel, hogy segítsen kifürkészni apánk véleményét, ha pedig hajthatatlannak bizonyulna, úgy döntöttem, hogy elköltözöm innen szívem választottjával, reménykedve, hogy majd csak megkönyörül rajtunk az Ég. Evégből mindenfelé próbálok kölcsönpénzt felhajtani, és ha az ön helyzete, nővérem, hasonlatos az enyémhez, és apánk mindkettőnk vágyainak útjába áll, hát mindketten itthagyjuk őt, kiszabadítjuk magunkat elviselhetetlen fösvénysége nem szűnő zsarnoki uralma alól.

ÉLISE                 Igaz, ami igaz: napról napra több okot ad rá, hogy fájlaljuk anyánk halálát, és...

CLÉANTE          Ez ő. Keressünk valami helyet, ahol befejezhetjük a beszélgetést, és aztán próbáljuk meg együttes erővel magunk felé hajlítani azt a megátalkodott természetét.

Harmadik jelenet -

HARPAGON, LA FLECHE

HARPAGON     Na most aztán takarodj innét és fogd be a szádat! Mars ki, te cégéres gazember, te akasztófavirág!

LA FLECHE      Ez az istentelen vénember, ez maga a megtestesült gonoszság. Tisztesség ne essék szólván, de szerintem belebújt az ördög.

HARPAGON     Te sutyorogsz!

LA FLECHE      Mért zavar el?

HARPAGON     Csak nem képzeled, te csirkefogó, hogy magyarázattal tartozom neked? Ki innen, mert agyonütlek.

LA FLECHE      De hát mi rosszat csináltam?

HARPAGON     Azt csináltad, hogy mars ki!

LA FLECHE      Gazdám, a maga fia azt parancsolta, hogy itt várjam.

HARPAGON     Várd kint az utcán, mert nem tűröm, hogy lecövekelsz a házamban, figyeled, mi történik és mindenből hasznot húzol. Nem tűröm, hogy folyton egy kém ólálkodik körülöttem, egy átkozott spion, aki lesi minden lépésemet, felfalja a tekintetével mindenemet, amim van, és mindenütt kurkászik, hogy nincs-e valami ellopnivaló.

LA FLECHE      Hogy a fenébe lopnám én meg magát? Maga meglophatatlan, hiszen mindent elzár és éjjel-nappal őrködik.

HARPAGON     Azt zárom el, amit jónak látok és akkor őrködök, mikor nekem tetszik. (Félre) Hát nem megmondtam, hogy ez egy spion, aki kilesi, hogy mit csinál az ember. Istenem, csak nem sejtett meg valamit a pénzemből?... Mondd csak, nem te vagy az véletlenül, aki azt terjeszti, hogy pénz van elrejtve nálam?

LA FLECHE      Pénz van elrejtve magánál?

HARPAGON     Nem, te csibész, én nem ezt mondom. (Félre) Megőrülök!... Azt kérdem, hogy nem terjeszted-e véletlenül, puszta rosszindulatból, hogy van pénzem.

LA FLECHE      Eh, mit számít nekünk, hogy van pénze vagy nincs pénze, mi így se, úgy se látunk belőle.

HARPAGON     Okoskodsz, mi? Majd én megtanítalak okoskodni. (Emeli a kezét, hogy képen törölje) Utoljára mondom: takarodj!

LA FLECHE      Jól van, megyek.

HARPAGON     Megállj! Nem viszel el valamit?

LA FLECHE      Ugyan mit vinnék?

HARPAGON     Ide gyere, hadd nézzem! Mutasd a kezed!

LA FLECHE      Tessék.

HARPAGON     A többit is!

LA FLECHE      A többit?

HARPAGON     Igen.

LA FLECHE      Tessék a többi!

HARPAGON     És ide nem tettél valamit?

LA FLECHE      Nézze meg!

HARPAGON     (megtapogatja a térdnadrág buggyát) Ezek a bugyogók pont úgy vannak megcsinálva, hogy el lehessen dugni bennük a lopott holmit, föl is kéne akasztani az ilyeneket.

LA FLECHE      De megérdemelné az ilyen alak, hogy megkapja, amitől fél! Hú de boldogan meglopnám!

HARPAGON     Hé!

LA FLECHE      Mi van?

HARPAGON     Miket beszélsz itt lopásról?

LA FLECHE      Csak azt mondom, hogy maga jó alaposan átkutat, hogy nem loptam-e meg.

HARPAGON     De milyen alaposan! (Átkutatja La Fleche zsebeit.)

LA FLECHE      A fene egye ki a fösvénységet meg a fösvényeket!

HARPAGON     Mit beszélsz, te?!

LA FLECHE      Én?

HARPAGON     Te, te! Mit mondtál a fösvénységről meg a fösvényekről?

LA FLECHE      Azt mondtam, hogy a fene egye ki a fösvénységet meg a fösvényeket!

HARPAGON     Kire gondoltál?

LA FLECHE      Hát a fösvényekre.

HARPAGON     Milyen fösvényekre?

LA FLECHE      A faszari és zsugori fösvényekre.

HARPAGON     Jó, jó, de kire mondod ezt?

LA FLECHE      Most mit izgatja magát?

HARPAGON     Azon izgatom magam, amin akarom.

LA FLECHE      Csak nem hiszi, hogy magára gondoltam?

HARPAGON     Hiszem, amit hiszek; de most azonnal mondd meg, hogy kihez beszéltél, amikor azt mondtad!

LA FLECHE      Hát a... a sityakommal!

HARPAGON     Igen? Akkor én meg beszélek a fejeddel!

LA FLECHE      Megakarja tiltani, hogy szidjam a zsugorikat?

HARPAGON     Nem, de azt nem hagyom, hogy pimaszkodj és rágalmazzál. Csönd!

LA FLECHE      Nem mondtam nevet.

HARPAGON     Hallgass, mert eltángállak!

LA FLECHE      Akinek nem inge, ne vegye magára!

HARPAGON     Elhallgatsz végre?

LA FLECHE      Igen, de nem szívesen.

HARPAGON     Na! Naa!

LA FLECHE      (mutatja zekéje egyik zsebét) Még itt is van egy zseb. Na, most boldog?

HARPAGON     Rajta! Add vissza motozás nélkül!

LA FLECHE      Micsodát?

HARPAGON     Amit elloptál tőlem.

LA FLECHE      Semmit se loptam el magától.

HARPAGON     Biztos?

LA FLECHE      Biztos.

HARPAGON     Akkor isten veled, takarodj a pokolba!

LA FLECHE      Szép búcsú, nem mondom.

HARPAGON     És sose legyen nyugtod miatta!... Borsódzik a hátam ettől a gazember inastól, látni se bírom ezt a sánta kutyát.

Negyedik jelenet -

ÉLISE, CLÉANTE, HARPAGON

HARPAGON     Hát igen, jó nagy gondot vesz a nyakába az ember, ha ekkora summát tart a háznál, okosabb dolog jól befektetni a pénzt és csak annyit megtartani, amennyi a kiadásokra kell. Nem könnyű feladat valami jó rejtekhelyet találni a házban, mert a pénzesládákban én egy csöppet se bízok, de mennyire hogy nem, szerintem, úgy vonzzák a rablókat, mint a mágnes, mindig a pénzesláda a legelső célpont. De abban sem vagyok biztos, hogy jól tettem, hogy elástam a kertben tízezer tallért, amit tegnap kaptam vissza. Tízezer aranytallér az már szép kis... (Cléante és Élise halkan beszélgetve be) Szent Isten! Csak nem árultam el saját magamat! Amilyen izgatott vagyok, azt hiszem, hangosan beszéltem magamban... Na, mi van?

CLÉANTE          Semmi, apám.

HARPAGON     Régóta itt vannak?

ÉLISE                 Most jöttünk.

HARPAGON     Hallották, hogy...?

CLÉANTE          Mit, apám?

HARPAGON     Na?!

ÉLISE                 De micsodát?

HARPAGON     Amit mondtam.

CLÉANTE          Nem.

HARPAGON     Dehogyisnem.

ÉLISE                 Már megbocsásson...

HARPAGON     Látom én, hogy hallottátok az utolsó szavakat. Azon tűnődtem itt magamban, hogy milyen nehéz manapság pénzt találni, és hogy milyen boldog lehet, akinek tízezer tallérja van a háznál.

CLÉANTE          Láttuk, hogy nagyon töpreng valamin, és nem akartuk megzavarni.

HARPAGON     Csak azért mondom, nehogy félreértsétek a dolgot, és még azt higgyék, hogy nekem van tízezer tallérom.

CLÉANTE          Soha nem foglalkoztunk a pénzügyeivel, apám.

HARPAGON     Bárcsak volna tízezer tallérom!

CLÉANTE          Nem hinném, hogy...

HARPAGON     De szép is volna!

ÉLISE                 Az efféle dolgok...

HARPAGON     Tudnám, hogy mit csináljak vele.

CLÉANTE          Úgy vélem...

HARPAGON     Jó helyen volna nálam.

ÉLISE                 De hát...

HARPAGON     Akkor nem kellene panaszkodnom, hogy milyen rossz idők járnak.

CLÉANTE          Ugyan már, apám! Igazán nincs oka panaszra, tudjuk, hogy nem kell szűkölködnie.

HARPAGON     Mi? Még, hogy nem kell szűkölködnöm? Akik ezt mondják, azok hazudnak. Szemenszedett hazugság, és mindenki aljas csirkefogó, aki ezt terjeszti.

ÉLISE                 Ne lovallja bele magát, apám!

HARPAGON     Borzasztó, hogy a saját gyerekeim árulnak el, és ők a legádázabb ellenségeim!

CLÉANTE          Miért volnék ellensége azzal, hogy azt mondom: nem kell szűkölködnie?

HARPAGON     Azért, mert az efféle beszéd meg a maga hivalkodó pazarlása miatt az lesz a vége, hogy idejön valaki és elvágja a torkomat, mert azt hiszi, hogy nekem a bőröm alatt is pénz van.

CLÉANTE          Még hogy én pazarlom a pénzt!

HARPAGON     De még mennyire! Egyenesen botrányos, hogy maga milyen fényűzően kicicomázva sétafikál a városban. Tegnap már megmondtam a magamét a nővérének, de maga még nála is rosszabb. Ez már tényleg égbekiáltó: amit uraságod magára aggat, abból egész kis vagyon kitelne. Ezerszer megmondtam magának, hogy egy csöppet sem tetszik, ahogy viselkedik, úgy kicsiccsenti magát, mint valami márki. És hogy engedheti ezt meg magának? Hát nyilván úgy, hogy engem kifosztott.

CLÉANTE          Már hogy fosztottam volna ki?

HARPAGON     Mit tudom én? De különben honnan vette volna a pénzt erre a cifra gúnyára?

CLÉANTE          Én, apám? Hát onnan, hogy játszom, és mivel szerencsés kezem van, amit nyerek, abból ruhát vásárolok.

HARPAGON     Nagyon rosszul teszi. Ha szerencséje van a játékban, ki kellene használni a dolgot, és jó kamatra kiadni a nyereményt, hadd fiadzzon. Nagyon kíváncsi volnék - most az egyebekről nem beszélve -, hogy minek ez a rengeteg masni, amivel tetőtől talpig fel van lobogózva, és mért nem elég egy fél tucat kapocs, hogy megtartsa a bugyogóját. Minek parókára pénzt kiadni, ha egyszer ott az embernek a saját természetadta haja, ami ingyen van? Bármibe fogadok, hogy legalább húsz arany ára szalag meg paróka van magán, márpedig húsz arany nyolc és fél százalékos kamatra kiadva, az évi tizennyolc frank - hat garas - nyolc fillért hoz a konyhára.

CLÉANTE          Úgy van.

HARPAGON     Na jó, hagyjuk ezt, beszéljünk másról!... Hohó! Mit mutogatnak ezek egymásnak, csak nem azt, hogy el kéne lopni az erszényemet?... Mi ez a mutogatás?

ÉLISE                 Azon tanakodunk, a fivérem meg én, hogy melyikünk beszéljen elsőnek. Merthogy mindkettőnknek van valami mondanivalónk.

HARPAGON     És nekem is van hozzátok mondanivalóm.

CLÉANTE          Házasságról kívánunk beszélni magával, apám.

HARPAGON     És én is házasságról akarok beszélni magukkal.

ÉLISE                 Jaj istenem!

HARPAGON     Mi ez a jaj istenem? A szótól rémült így meg vagy magától a dologtól?

CLÉANTE          Mindkettőnk számára ijesztő lehet a házasság, olyan módon, ahogy hihetőleg maga elképzeli, és félünk, hogy érzelmeink és apánk választása nem férnek össze.

HARPAGON     Türelem! Nem kell rögtön riadót fújni. Tudom én, mi válik mindkettejük javára, és egyiküknek se lesz oka panaszra amiatt, amit elhatároztam. Na de ne szaladjunk előre! Először is mondják meg, hogy ismernek-e egy Mariane nevezetű fiatal hölgyet, aki itt lakik a közelünkben.

CLÉANTE          Én ismerem.

HARPAGON     És maga?

ÉLISE                 Én csak hallottam róla.

HARPAGON     Milyennek találja azt a lányt, fiam?

CLÉANTE          Bűbájos teremtés.

HARPAGON     A külleme?

ÉLISE                 Elragadó.

HARPAGON     A viselkedése?

CLÉANTE          Józan és illedelmes.

HARPAGON     Nem gondolja, hogy egy ilyen lány megérdemli, hogy komolyan foglalkozzon vele az ember?

CLÉANTE          De igen, apám.

HARPAGON     Feleségnek való?

CLÉANTE          Nagyon is.

HARPAGON     Ugye, hogy minden jel szerint jó gazdasszony lesz belőle?

CLÉANTE          Kiváló.

HARPAGON     És hogy boldoggá teszi majd a férjét?

CLÉANTE          Ez kétségtelen.

HARPAGON     Hanem van azért egy kis baj: félek nincs akkora hozománya, amekkora kívánatos lenne.

CLÉANTE          Ó, mit számít a hozomány, ha ilyen csodálatos a mennyasszony!

HARPAGON     Nana, nana! Én inkább úgy mondanám, hogy lehet, hogy nem olyan nagy a hozomány, amilyennek lennie kéne, de ami elvész a réven, megtérülhet a vámon.

CLÉANTE          De mennyire.

HARPAGON     Örülök fiam, hogy egyetért velem, merthogy, egy szó, mint száz, illedelmes viselkedése és kedvessége meghódította a szívemet, és úgy döntöttem, hogy ha nem egészen nincstelen, én bizony elveszem feleségül.

CLÉANTE          Micsoda?

HARPAGON     Mi az, hogy micsoda?

CLÉANTE          Hogy maga... őt...

HARPAGON     Elveszem feleségül.

CLÉANTE          Maga?

HARPAGON     Igen, én. Én hát. Mi baja van?

CLÉANTE          Hirtelen elszédültem. Azt hiszem, jobb, ha távozom.

HARPAGON     Á, semmiség. Menjen gyorsan, igyon egy pohár friss vizet a konyhában. Ilyenek ezek az anyámasszony katonái, annyi erő sincs bennük, mint egy kiscsirkében... Nos tehát, lányom, így döntöttem a magam dolga felől. Ami a fivéredet illeti, őneki egy bizonyos özvegyasszonyt szánok, akit ma reggel ajánlottak a figyelmembe, magát pedig Anselme úrhoz adom feleségül.

ÉLISE                 Anselme úrhoz?

HARPAGON     Igen. Érett, megfontolt, bölcs férfiú, legfeljebb ötvenéves, és azt mondják vagyonos ember.

ÉLISE                 (bókol) Már megbocsát, de nem kívánok férjhez menni, apám.

HARPAGON     (utánozza a bókot) Én pedig kislányom, kis barátnőm, már bocsánat, de azt kívánom, hogy férjhez menj.

ÉLISE                 Engedelmet, apám.

HARPAGON     Engedelmet, leányom.

ÉLISE                 Alázatos szolgája vagyok Anselme úrnak, de ha nem haragszik, nem megyek nőül hozzá.

HARPAGON     Alázatos szolgája a hölgynek, de ha nem haragszik, igenis hozzá megy nőül, mégpedig ma este.

ÉLISE                 Ma este?

HARPAGON     Igen, ma este.

ÉLISE                 Nem lesz esküvő, apám.

HARPAGON     De lesz, lányom.

ÉLISE                 Nem lesz.

HARPAGON     De lesz.

ÉLISE                 Nem, ha mondom.

HARPAGON     De, ha mondom.

ÉLISE                 Ebben az egy dologban nem fogja rám kényszeríteni az akaratát.

HARPAGON     De rád fogom.

ÉLISE                 Inkább megölöm magam, de nem leszek a felesége.

HARPAGON     Nem ölöd meg magad, és a felesége leszel. És különben is: mi ez a hang? Hogy beszélhet így egy lány a saját apjával?

ÉLISE                 És hogy adhatja így férjhez a saját lányát egy apa?

HARPAGON     Ebben a házasságban nincs semmi kivetnivaló, és fogadok, hogy mindenki jónak fogja találni választásomat.

ÉLISE                 Én pedig fogadok, hogy nincs az az épeszű ember, aki jónak tartaná.

HARPAGON     Itt jön Valere; elfogadod, hogy döntőbíró legyen?

ÉLISE                 Elfogadom.

HARPAGON     Belenyugszol az ítéletébe?

ÉLISE                 Igen, legyen úgy, ahogy ő mondja.

HARPAGON     Megegyeztünk.

Ötödik jelenet -

VALERE, HARPAGON, ÉLISE

HARPAGON     Gyere csak ide, Valere! Téged választottunk, te fogod megmondani, hogy melyikünknek van igaza, a lányomnak vagy nekem.

VALERE            Magának, uram, efelől semmi kétség.

HARPAGON     Tudod egyáltalán, hogy miről van szó?

VALERE            Nem, de biztosan magának van igaza, maga a testet öltött józan bölcsesség.

HARPAGON     Férjhez akarom adni ma este egy gazdag és megfontolt férfihoz, ez a kis szemtelen meg a képembe vágja, hogy esze ágába sincs hozzámenni. Na, mit szólsz?

VALERE            Hogy mit?

HARPAGON     Na?

VALERE            Hát szóval...

HARPAGON     Ki vele!

VALERE            Hát szóval, szerintem, alapjában véve igaza van, és tulajdonképpen olyan nincs, hogy magának ne volna igaza. De azért őneki is van némi igazsága, és...

HARPAGON     Hogyhogy? Anselme úr igen tehetős férfiú, nemesember, akinek még levele is van róla, kedves, megállapodott, okos és igen módos ember, akinek nem maradt gyermeke az első házasságából. Kívánni se lehetne jobbat.

VALERE            Ez mind igaz. De a lánya erre azt mondhatja, hogy kár lenne elsietni a dolgot, és kéne hagyni egy kis időt, hogy kiderüljön, csakugyan összeillenek-e egymás...

HARPAGON     Ez olyan alkalom, amit üstökön kell ragadni. Van egy páratlan előnye, mégpedig az, hogy hozomány nélkül is elveszi.

VALERE            Hozomány nélkül?

HARPAGON     Úgy.

VALERE            Akkor nincs mit mondanom. Meg kell hajolni az érv súlya alatt, nincs mese.

HARPAGON     Ez nekem rendkívül takarékos megoldás.

VALERE            Minden vitán felül. Igaz, a lánya úgy gondolhatja, hogy a házasság még ennél is nagyobb horderejű dolog, ettől függ, hogy boldog lesz-e vagy egész életére boldogtalan, és hogy egy sírig tartó kötelék igen alapos előkészületeket igényel.

HARPAGON     Nem kér hozományt.

VALERE            Igaza van, ez természetesen mindent eldönt. Mindazonáltal azt is mondhatná valaki, hogy az efféle esetekben a lány hajlandóságára is érdemes tekintettel lenni, és hogy a nagy korkülönbség, meg aztán a két természet és az érzelmek különbözősége igen kellemetlen következményekhez is vezethet.

HARPAGON     Nem kér hozományt.

VALERE            Igaz, igaz, nincs több szavam: nem kér hozományt. Lehet ez ellen felhozni valamit?

HARPAGON     (a kert felé figyel) Hé! Ez nem kutyaugatás? Csak nem a pénzemet akarják kikapartatni. Maradjatok itt, mindjárt visszajövök.

ÉLISE                 Mi ez a rossz tréfa, Valere, miért beszélt így vele?

VALERE            Azért, hogy ne ingereljem, s elérjem, amit akarok. Ha nyíltan szembeszállok vele, azzal mindent elrontanék, mert vannak olyan természetű emberek, akiket csak oldalazva lehet megközelíteni; született gyanakvók és megátalkodottan csökönyösek, megbokrosodnak az igazságtól, irtóznak az ész egyenes útjától, és csak kerülő úton lehet odavezetni őket, ahová vezetni akarjuk. Egyezzen bele színleg az akaratába, és meglátja, könnyebben boldogul vele.

ÉLISE                 Na és az esküvő, Valere?

VALERE            Majd csak szerét ejtjük valami turpissággal, hogy elmaradjon.

ÉLISE                 Hogyan? Ma estére van kitűzve.

VALERE            Haladékot kell kérni, betegséget színlelni.

ÉLISE                 De ha orvost hívnak, rögtön kiderül a turpisság.

VALERE            Ugyan már! Azok nem értenek hozzá. Válasszon magának bármilyen betegséget, és ők majd kiderítik, hogy hol fészkel a kór.

HARPAGON     Vaklárma volt, hála Istennek.

VALERE            És ha nincs más megoldás, még mindig ott a szökés, csak az kell hozzá, hogy elég szilárd legyen a szerelme, drága Élise... (észreveszi Harpagont) Igen, minden leánynak szent kötelessége, hogy engedelmeskedjék az atyjának. Ne nézze, hogy milyen a vőlegény, ha pedig ott a nagy érv: “nem kér hozományt”, el kell fogadnia a férjet olyannak, amilyen.

HARPAGON     Helyes. Ez a beszéd!

VALERE            Ne haragudjon, uram, amiért elragadott a hév, és vettem magamnak a bátorságot, hogy ilyen keményen beszéljek vele.

HARPAGON     Dehogy haragszom, sőt! El vagyok ragadtatva, és teljhatalmat adok neked... Nem, nem: nem szökhetsz el a kötelességed elől. Felruházom őt istenadta atyai hatalmammal és megkövetelem, hogy mindenben engedelmeskedj neki.

VALERE            Most már kénytelen lesz meghallgatni az intelmeimet. Uram! Követem a kisasszonyt és folytatom a leckéztetést.

HARPAGON     Nagyon lekötelezel. Az biztos, hogy...

VALERE            Egy kicsit rövidebbre kell fogni a gyeplőt.

HARPAGON     Úgy van. És biztos, hogy...

VALERE            Rám bízhatja, uram. Én majd elintézem a dolgot.

HARPAGON     Intézd csak, intézd! Én megyek körülnézek egy kicsit a városban, nemsokára visszajövök.

VALERE            (Élise-nek) Bizony, bizony. A pénz, az a legeslegfontosabb az életben, és hálát adhat az Úrnak, kisasszony, hogy ilyen derék apát adott magának. Ő aztán tudja, hogyan kell élni. Ha egyszer olyan alkalom kínálkozik, hogy “kérő nem kér hozományt” akkor semmi másra nem kell tekintettel lenni. Ebben minden benne van, és az, hogy “nem kér hozományt” többet ér, mint a szépség, fiatalság, rang, tisztesség, ész és jellem.

HARPAGON     Hahaj! Micsoda remek ember! Úgy beszél, mint egy orákulum. Boldog lehet, akinek ilyen szolgálója van.

MÁSODIK FELVONÁS

Első jelenet -

CLÉANTE, LA FLECHE

CLÉANTE          Hol a fenébe tekeregtél, te piszok? Én azt parancsoltam neked, hogy itt...

LA FLECHE      Igen, uram, és én itt is vártam magát, egy tapodtat el nem mozdultam volna, de a maga apja, aki a legundokabb ember a világon, fogta magát és úgy elzavart kifelé való irányba, mint a pinty, és meg is vert volna, ha el nem futok.

CLÉANTE          Hogy áll az ügyünk? Rettenetesen sürget az idő, mert közben kiderült, hogy az apám a riválisom.

LA FLECHE      Szerelmes? Az apja?

CLÉANTE          Igen. Alig tudtam leplezni előtte, hogy micsoda állapotba kerültem a hír hallatán.

LA FLECHE      Még hogy ő szeret valakit! Á, ez valami huncutság lesz. Csúfot űz az egész világból. Különben is: a szerelem nem az ilyen rozoga vénségnek való.

CLÉANTE          Biztos a vétkeimért büntet azzal az Úr, hogy ő a fejébe vette ezt a szenvedélyt.

LA FLECHE      Jó, de miért nem mondta nyíltan neki, hogy maga is szerelmes?

CLÉANTE          Azért, hogy ne ébresszek gyanút, és alkalomadtán ügyesen meg tudjam akadályozni az esküvőt... Na, azt mondd, hogy mit válaszoltak!

LA FLECHE      Hát, uram, csúnya világ jár azokra, akik pénzt kérnek kölcsön, és ha egyszer valaki a faszari uzsorások karmai közé kerül - mint most maga -, számíthat rá, hogy jó sok békát kell lenyelnie.

CLÉANTE          Nem adnak?

LA FLECHE      Nem olyan egyszerű. Simon Úr, tudja a közvetítő, akit ajánlottak nekünk, és aki igen ügybuzgó ember, szóval ő azt mondja, hogy minden követ megmozgatott magáért, merthogy olyan nagyon rokonszenves volt neki az úr ábrázata.

CLÉANTE          Megkapom azt a tizenötezer frankot vagy nem kapom meg.

LA FLECHE      Megkapja, de el kell fogadnia néhány aprócska feltételt, ha csakugyan nyélbe akarja ütni az üzletet.

CLÉANTE          Összehozott azzal az emberrel, aki a pénzt kölcsönzi?

LA FLECHE      Á, dehogy! Nem így mennek a dolgok. Az illető még magánál is jobban titkolja, hogy kicsoda valójában, és olyan rejtélyes az egész, hogy azt el sem tudja képzelni. Nem árulták el a nevét, de még ma összehozzák magával egy bérelt házban, mert a saját fülével akarja hallani, hogy mekkora vagyona van az úrnak, és kik a szülei. De szerintem, ha meghallja az apja nevét, rögtön hajlandó lesz kölcsönadni pénzt.

CLÉANTE          Főleg, hogy anyánk meghalt, és az ő örökségét nem lehet elvenni tőlem.

LA FLECHE      Az illető lediktálta a közvetítőnek a szerződés néhány pontját, és kérte, hogy mutassák meg magának, mielőtt bármi történne. Na szóval: “Feltéve, hogy a kölcsönadónak megfelelő biztosíték adatik, és hogy a kölcsönvevő nagykorú, és a családja megfelelő, tehermentes, biztos, megalapozott átlátható, tekintélyes vagyonnal rendelkezik, pontos és hibátlan jogügylet köttetik közjegyző jelenlétében, kinek minden gyanú felett álló, fedhetetlen személyiségnek kell lennie, s kit evégből a kölcsönadó jelöl meg, lévén, hogy kizárólag az ő érdekeibe vág, hogy a szerződésben hiba ne találtassék.”

CLÉANTE          Ez idáig rendben van.

LA FLECHE      “A kölcsönadó, lelkiismeretét semmi aggályos dologgal nem terhelendő, vállalja, hogy öt és fél százalékos kamatra adja a pénzt.”

CLÉANTE          Öt és fél százalékra? Nahát, ez nagyon rendes dolog! Nagyszerű.

LA FLECHE      Nagyszerű. “Tekintve azonban, hogy nevezett kölcsönadó nem rendelkezik a szóban forgó összeggel, és hogy kielégítendő a kölcsönvevő kívánságát, kénytelen ő maga is kölcsönt felvenni egy harmadik személytől, mégpedig húsz százalékos kamatra, úgy kívántatik, hogy a nevezett végfelhasználó kölcsönvevő megtérítse a mondott kamatot, amivel egyébiránt nem szenved anyagi hátrányt, tekintve, hogy nevezett kölcsönadó az ő kérelmét teljesítendő folyamodott kölcsönért harmadik személyhez.”

CLÉANTE          Micsoda? Hát én ilyen zsidót, ilyen arabot még nem láttam! Ez több, mint huszonöt százalék!

LA FLECHE      Mondom én! Meg kell gondolni a dolgot.

CLÉANTE          Mi a fenét gondoljak meg rajta? Kell a pénz; kénytelen vagyok mindenbe bele menni.

LA FLECHE      Én is ezt mondtam.

CLÉANTE          Van még valami?

LA FLECHE      Már csak egyetlen cikkelyecske: “A kívánt tizenötezer frankból kölcsönadó csak tizenkétezret tud készpénzben folyósítani, a fennmaradó háromezer frank értékében kölcsönvevő kötelezi magát, hogy átveszi a cikkjegyzékben alább részletezendő elegyes ingóságokat, melyeket a kölcsönadó jóhiszeműen és szívességi alapon a lehető legméltányosabb árértékben vett lajstromba.”

CLÉANTE          Nem értem.

LA FLECHE      Hallgassa csak meg a lajstromot: Először: egy négy lábú ágy a hozzávaló magyaros hímzésű szegéllyel díszített olajzöld ágytakaróval, valamint hat, hasonló huzattal ellátott székkel, igen jó állapotban és kivitelben, piros és kék színben játszó tafota béléssel. Továbbá: egy halványrózsaszín aumale-i selyem ágysátor valódi selyem rojtozattal és bojtozattal.”

CLÉANTE          Mit csináljak vele?

LA FLECHE      Várjon még, nincs vége. “Továbbá: szövet falikárpit, melyen Gombaut és Macée pásztorórája van ábrázolva. Továbbá mindkét végén kihúzható, nagyméretű diófa asztal tizenkét esztergált megmunkálású oszlopból (más néven pillérből) álló lábazattal, az alá csúsztatható hat ülőkével.”

CLÉANTE          Mi a fenének az nekem?

LA FLECHE      Türelem! “Továbbá három, gyöngyház-berakással gazdagon díszített nagyöblű elöltöltős muskéta és három hozzávaló kovácsolt tartóvilla. Továbbá: egy téglából rakott lepárlókemence két üsttel és három görebbel, mely igen alkalmatos készség, ha valaki párlatot akar készíteni.”

CLÉANTE          Megpukkadok.

LA FLECHE      Nyugalom. “Továbbá: egy elefántcsontgolyós asztali likkerező, egy ostábla és egy Ne nevess korán, amit már a görögök is játszottak, valamennyi kiváló időtöltés, ha van ráérő időnk. Továbbá egy negyed-fél láb hosszú gyíkbőr, szénával kitömve, igen különleges és szemrevaló darab, kiváltképp hálószoba mennyezetéről lelógatva. A fent megnevezett ingóságok tényleges értéke meghaladja a négyezer-ötszáz frankot, de a kölcsönadó mértéktartása folytán csökkentett értékben vétetik figyelembe.”

CLÉANTE          Dögöljön meg a mértéktartásával egyetemben! Hát ez egy gazember, ez egy gyilkos! Ilyen uzsorára még nem volt példa a világtörténelemben. És legalább érné be a busás kamattal, de nem ő még háromezer frankért a nyakamba sózza ezeket a szemétdombról összeszedett vacakokat is. Örülhetek, ha öt-hatszáz frankot kapok az egész rakásért, és mégis kénytelen vagyok belemenni, mert minden adu az ő kezében van, és tudja a rohadt csirkefogó, hogy a nyakamon a kés.

LA FLECHE      Bizony, uram, már ne is haragudjon, de a legjobb úton van a tönk felé: hitelt vesz fel, drágán vásárol és olcsón ad el, megsüti kalácsnak a vetőmagot.

CLÉANTE          És mit csináljak? Ide jutnak a fiatalok apáik istenverte zsugorisága miatt. Hát csoda, hogy alig várjuk, hogy meghaljanak.

LA FLECHE      Hát igen, a maga apja tényleg olyan fukar, hogy az még a világ jámborabb emberét is kihozná a sodrából. Nekem aztán igazán nem viszket a nyakam a kötél után, és látom, hogy a magamfajták csip-csup ügyek miatt is könnyen csávába kerülnek, úgyhogy ha mégis csak megpróbálok halászni egy kicsikét a zavarosban, rögtön abbahagyom, ha megorrintom a bitószagot, de ahogy elnézem az apja viselt dolgait, bizonyisten kedvem támad, hogy meglopjam, és ha tényleg meg találnám lopni, biztos úgy érezném, hogy jótettet hajtok végre.

CLÉANTE          Mutasd azt a szerződést! Még egyszer áttanulmányozom!

Második jelenet -

SIMON, HARPAGON, CLÉANTE, LA FLECHE

SIMON               Igen, uram, egy fiatalember, akinek pénzre van szüksége. Nagyon sürgős neki, úgyhogy bármibe belemegy.

HARPAGON     És maga szerint, Simon úr, nem vállalok túl nagy kockázatot? Tudja a nevét és a vagyoni helyzetét a védencének? Tudja, hogy kik a szülei?

SIMON               Nem, nem tudok alapos felvilágosítást adni, engem is csak úgy véletlenül irányítottak hozzá, de hamarosan mindent megtudhat személyesen őtőle, és az embere azt állítja, hogy meg lesz elégedve, ha megismeri. Én csupán annyit tudok mondani, hogy igen gazdag család, az anya már nem él, és ha óhajtja, uram, akár írásba is hajlandó adni, hogy nyolc hónapon belül meghal a papa is.

HARPAGON     Na ez már valami. A könyörületesség erénye arra kényszerít bennünket, tisztelt Simon úr, hogy segítsünk felebarátunkon, ha megtehetjük.

SIMON               Úgy van, uram.

LA FLECHE      Hát ez meg mi? Simon úr a maga apjával beszélget.

CLÉANTE          Honnan tudta meg, hogy ki vagyok? Csak nem te árultál el, te?!

SIMON               Nahát! Hova rohannak? És miért jöttek ide?... Én egy szóval sem mondtam nekik, uram, fogalmam sincs honnan tudták meg a nevét és a címét, de ha már így történt, semmi vész. Ők is tudnak titkot tartani, és legalább most rögtön megbeszélhetik a dolgot.

HARPAGON     Kivel?

SIMON               Ő az a fiatalember, aki tizenötezer frank kölcsönt szeretne felvenni.

HARPAGON     Micsoda? Te gazember! Te vered ilyen bűnös adósságba magad?

CLÉANTE          Mi?! Maga foglalkozik ilyen szégyenteljes dologgal?

HARPAGON     Te akarod tönkretenni magad ilyen gyalázatos kölcsönkéréssel?

CLÉANTE          Maga akar ilyen gyilkos uzsorával meggazdagodni?

HARPAGON     Hogy mersz a szemem elé kerülni?

CLÉANTE          És maga? Hogy mer az emberek szeme elé kerülni?

HARPAGON     Nem szégyelled magad, hogy így szórod a pénzt? Hogy borzalmas kölcsönt veszel fel? Hogy szégyenletesen eltékozlod a vagyont, amit a szüleid vérük verejtékével szedtek össze?

CLÉANTE          Nem szégyelli magát, hogy ilyen piszkos üzelmekkel becsteleníti meg a nevét? Hogy feláldozza becsületét és tisztességét, a csillapíthatatlan pénzsóvárság oltárán és túltéve a leghírhedtebb uzsorásokon, szemérmetlen kamatot sajtol ki az áldozatából, csakhogy egymásra rakhassa a tallérokat.

HARPAGON     Pusztulj a szemem elől, te nyikhaj! Pusztulj innen!

CLÉANTE          Ki a nagyobb bűnös maga szerint, az, aki pénzt kér kölcsön, mert szüksége van rá, vagy az, aki elrabolja más pénzét, amivel nem is tud mit kezdeni.

HARPAGON     Távozz, ha mondom, és ne bosszants tovább! Egy csöppet sem bánom, hogy így történt a dolog, mert legalább tudom, hogy hányadán állunk, és ezután még jobban rajtad tartom a szemem.

Harmadik jelenet -

FROSINE, HARPAGON

FROSINE           Uram...

HARPAGON     Várjon egy percet, mindjárt visszajövök... Ideje, hogy megvizitáljam a pénzemet.

Negyedik jelenet -

LA FLECHE, FROSINE

LA FLECHE      Furcsa, nagyon furcsa. Nyilván van neki valahol egy jó nagy raktárja, ahol azokat az ócskaságokat tartja. Igen, a jegyzék egyetlen darabja sem volt ismerős.

FROSINE           Nicsak, kedves La Fleche! Hova, hova?

LA FLECHE      Á, Frosine! Mit keresel itt?

FROSINE           Amit mindenhol: igyekszem hasznosítani magam, közbenjárok ezért, amazért, és mellékesen összeszedegetem a morzsákat. Mit csináljak, muszáj megélnem valahogy, és nem tehetek róla, hogy nincs más vagyonom csak az ügyességem, nincs más jövedelmem, csak amit egy kis intrikával kiügyeskedek.

LA FLECHE      Csak nincs valami ügyed a ház urával is?

FROSINE           De igen, közben járok az érdekében valakinél, és remélem, ad majd egy kis jutalmat érte.

LA FLECHE      Ő? Dehogy ad! Az talán tényleg nagy művészet lenne, ha kipréselnél belőle valamit. Itt aztán tényleg nem adják ingyen a pénzt.

FROSINE           Vannak bizonyos szolgálatok, amiket mindig megfizetnek.

LA FLECHE      Minden tiszteletem az öné, drága hölgyem... Á, nem, te még nem ismered Harpagon uraságot. Harpagon uraság a világ összes embere közül a legkevésbé emberi ember, minden halandók közül a legmogorvább és legfaszaribb halandó. Nincs olyan szolgálat, amiért olyan hálás volna, hogy kinyissa azt a szűk markát. A dicséretet, magasztalást, a jóindulatot - szavakban! -, azt bőven méri, és persze barátságot is, de a pénzt - na nem, arról szó sem lehet. A szíveskedésből meg a bájolgásból nem jön ki semmi kézzel fogható, azt a szót meg, hogy adni, annyira utálja, hogy sose mondja: “szavamat adom”, hanem azt mondja: “kölcsönadom a szavamat”.

FROSINE           Ne félts te engem, tudom, hogy kell megfejni a férfiakat, és mivel lehet vajjá puhítani a szívüket.

LA FLECHE      Ezzel itt semmire sem mész. A mi emberünket sose fogod annyira megpuhítani, hogy pénzt is lássál. Mert ez olyan átkozottul fukar, hogy olyat még eleven ember nem látott, és ha ott dögölnél éhen a szeme láttára, akkor se adna egy fityinget se. Egy szó, mint száz, imádja a pénzt, jobban szereti, mint a tisztességet, a becsületet, a háza jó hírét, és ha csak meglát egy kérelmezőt, rögtön hascsikarása támad. Ha pénzt kell kiadnia, az halálos csapás neki, az olyan, mintha átdöfnék a szívét, kitépnék a beleit, és ha... Na de jön... Én megyek.

Ötödik jelenet -

HARPAGON, FROSINE

HARPAGON     Minden rendben. Na, mi újság, Frosine?

FROSINE           Hogy maga milyen jól néz ki! Majd kicsattan az egészségtől.

HARPAGON     Én?

FROSINE           Üdébb és fickósabb, mint valaha.

HARPAGON     Komolyan mondod?

FROSINE           De mennyire, hogy komolyan! Soha életében nem volt ilyen fiatal, és nincs az a huszonöt éves, aki ilyen fiatal volna.

HARPAGON     Pedig már túl vagyok a hatvanon, Frosine.

FROSINE           Mi az a hatvan év! Most van élete virágában, és csak eztán lép a legszebb férfikorba.

HARPAGON     Hát igaz, ami igaz... De azért nem bánnám, ha húsz évet levonhatnék.

FROSINE           Ezt nem mondhatja komolyan! Maga olyan anyagból van gyúrva, hogy száz évig is elél.

HARPAGON     Gondolod?

FROSINE           Nem hogy gondolom, tudom. Ennek megvannak a csalhatatlan jelei. Mutassa csak magát! Itt van, tessék: a két szeme között ez itt a hosszú élet jele.

HARPAGON     Ehhez is értesz?

FROSINE           Értek bizony. Mutassa a kezét! Jézusmária, micsoda életvonal!

HARPAGON     Hol?

FROSINE           Itt, ni. Nem látja, milyen hosszú ez a vonal?

HARPAGON     És az mit jelent?

FROSINE           Azt jelenti, hogy nem is száz évet fog élni, hanem legalább százhúszat.

HARPAGON     Nem túlzás ez egy kicsit?

FROSINE           Úgy kell majd agyonütni magát, és el fogja temetni a gyerekeit meg a gyerekeinek a gyerekeit is.

HARPAGON     Adja Isten! Na és hogy áll az ügyünk?

FROSINE           Ezt kérdezni se kell. Amit én kézbe veszek, az meg lesz csinálva. Főleg a házasságokhoz van csudálatos tehetségem, nincs az a pár, amelyet össze ne hoznék a lehető legrövidebb időn alatt; azt hiszem ha neki durálnám magam, még a török szultánt, meg a Velencei Köztársaságot is összeboronálnám. Na, a maga ügyében persze nem voltak ekkora nehézségek. Tekintve, hogy bejáratos vagyok hozzájuk, mindkettejükkel sokat beszéltem magáról, és megmondtam az anyának, hogy magának mi a szándéka Mariane-nal, amióta meglátta egyszer, ahogy kihajol az ablakon.

HARPAGON     Mire ő?

FROSINE           Mire ő szíves-örömest vette az ajánlatot, és amikor közöltem vele, hogy maga igen szeretné, ha a lánya részt venne a ma este tartandó és megkötendő eljegyzésen, habozás nélkül beleegyezett és a gondjaimra bízta Mariane-t.

HARPAGON     Ma este úgyis vacsorát adok Anselme úr tiszteletére, úgyhogy tiszta haszon, ha Mariane is itt lesz a lakomán.

FROSINE           Nagyon igaz. Úgy tervezi, hogy ebéd után meglátogatja Élise kisasszonyt, utána elmegy körülnézni a vásárban, onnan pedig visszajön a vacsorára.

HARPAGON     Tudod mit? Menjenek ki együtt a vásárba az én hintómon, kölcsönadom nekik.

FROSINE           Nagyszerű ötlet.

HARPAGON     Hanem mondd csak, Frosine, beszéltél az anyával a hozományról? Megmondtad nekik, hogy őneki is tennie kell egy kis erőfeszítést, hoznia kell egy kis áldozatot, hullatnia kell egy kis vért, meg verítéket, ha nem akarja elszalasztani ezt a ragyogó alkalmat? Megmondtad, hogy nem szokás hozomány nélkül elvenni a lányt?

FROSINE           Hogyhogy hozomány nélkül? Az a lány tizenkétezer frankos életjáradékot hoz a házasságba.

HARPAGON     Tizenkétezer frankos életjáradék?

FROSINE           Úgy bizony. Először is igen takarékos neveltetést és kosztot kapott. Az a lány megszokta, hogy salátán, tejen, sajton, almán éljen, következésképp nem igényli a dús étkezést, a különleges fogásokat, a fehér kalácsot és a többi ínyencséget, amit bármely más asszony megkívánna, és nehogy azt higgye, hogy ez holmi csekélység, mert legalább háromezer frankkal csökkenti a kiadásokat. Továbbá nem vágyik semmi, különös fényűzésre, cifra ruhára drága ékszerre, divatos bútorra, ami igazán nem mondható el a mai lányokról, és ez a tétel is megér vagy négyezer frankot évente. Ráadásul szívből utálja a szerencsejátékokat, ami szintén nagy ritkaság manapság, hogy mást ne mondjak, van egy nő, itt lakik a környékünkön, aki csak az idén húszezer frankot elhuszonegyezett. De jó, vegyük csak az összeg negyedét. Ötezer frank kártyapénz, négyezer frank ruhára és ékszerre, az már kilencezer, és ha hozzávesszük azt a háromezret, amit az étkezésre számítottunk, máris kijön a tizenkétezer.

HARPAGON     Mindez nagyon szép, csak az baj, hogy ennek a számításnak semmi köze a valósághoz.

FROSINE           Már megbocsásson, de hogyne volna nagyon is valóságos számítás, ha valaki nagy mértékletességet hoz a házasságba, és örökség gyanánt megveti a fényűzést és a szerencsejátékokat?

HARPAGON     Ugyan már! Nevetséges azokból a kiadásokból összeállítani a hozományt, amiktől meg fog kímélni. Nem adhatok nyugtát valamiről, amit nem kapok meg, márpedig én igenis kapni akarok valami kézzel foghatót.

FROSINE           Nyugalom, az is meglesz... Elmondásuk szerint birtokuk van egy bizonyos országban, és azt a maga nevére fogják íratni.

HARPAGON     Hát, nem tudom... És itt van még valami, Frosine, amin sokat gondolkozom. A leányzó fiatalka ugyebár, és a fiatalok általában a hasonszőrűeket kedvelik, velük érzik jól magukat. Félek, hogy öregnek talál, és nem fogok tetszeni neki, az pedig olyan kavarodást okozhat a háznál, aminek nem örülnék.

FROSINE           Hát nagyon rosszul ismeri őt, uram! Különben mondani is akartam, mert ez megint csak egy érdekes jellemvonás nála: az a lány valósággal irtózik a fiatalemberektől, csakis az öregekre bír jó szemmel nézni.

HARPAGON     Ne mondd!

FROSINE           De igen. Sajnálom, hogy nem hallotta, miket mondott. Ha meglát egy fiatal férfit, kirázza tőle a hideg, de nincsen számára nagyobb gyönyörűség - ezt ő mondja -, mint egy méltóságteljes szakállt viselő szép aggastyán. És minél öregebb valaki, annál vonzóbb a szemében, úgyhogy nehogy véletlenül megpróbáljon fiatalabbnak látszani! Neki a férfi legyen legalább hatvanéves, és képzelje, négy hónappal ezelőtt már úgy volt, hogy férjhez megy, de az utolsó pillanatban kikosarazta a kérőt, mert kiderült, hogy csak ötvenhat éves és szemüveg nélkül írja alá a szerződést.

HARPAGON     És emiatt kikosarazta?

FROSINE           De ki ám! Azt mondja, hogy neki ötvenhat év, az kevés, és főleg: amelyik orron nincs szemüveg, az nem is orr.

HARPAGON     Hát ezt tényleg nem gondoltam volna.

FROSINE           És ez mind semmi. Van a hálószobájában néhány festmény és metszet, és mit gondol, kit ábrázolnak. Adóniszt? Kephaloszt? Páriszt? Apollót? Nem! Szaturnuszt, Priamosz királyt, az öreg Nesztort, meg a derék Ankhiszészt a fia nyakában.

HARPAGON     Csodálatos. Nagyon örülök, hogy így gondolkozik. Nem mondom, ha én nő volnék, én is utálnám a fiatal ficsurokat.

FROSINE           Hát persze. El nem tudom képzelni, hogy szeretheti valaki azt a hitvány fajzatot. Most mondja meg, mi vonzó van egy tejfeles szájú, taknyos piperkőcben?

HARPAGON     Semmi az ég egy adta világon. Nem is értem, hogy vannak nők, akik mégis odavannak értük.

FROSINE           Minden épeszű nő undorodik tőlük. Csak a kerge tyúkok bolondulnak azokért a takonypócokért.

HARPAGON     Ezt mondom én is. Pfúj! Még elképzelni is rossz azt a bágyadt csücsöri pofájukat és rajta azt a három hitvány szőrszálat, amit szakállnak csúfolnak, a kibodorított kese parókájukat meg a lompos ingüket, buggyos bugyogójukat.

FROSINE           És milyen satnya nyomorékok magához képest! Ez igen, ez férfi! Az ilyenen van mit nézni; az ilyen öltözék, az ilyen termet, rögtön látni, hogy szerelemre termett.

HARPAGON     Azt mondod, elfogadható az alakom?

FROSINE           Elfogadható? Elragadó! Az arca egyenesen festeni való. Forduljon meg, legyen szíves. Tökéletes. Tegyen egypár lépést. Igen arányos test, ruganyos járás, fesztelen tartás: minden hibátlan.

HARPAGON     Nem panaszkodom... habár azért időnként elővesz a köhögés.

FROSINE           Eh, semmiség. Az a kis kehesség egész jól áll magának, és rendkívül ízlésesen köhécsel.

HARPAGON     Mondd csak: Mariane még sose látott engem? Nem figyelt fel rám, ahogy elmentem a házuk előtt?

FROSINE           Nem, de sokat beszélgettem vele magáról. Lefestettem neki a portréját, ecseteltem az erényeit, és hogy mekkora szerencse ilyen férjet találni.

HARPAGON     Jól tetted. Köszönöm.

FROSINE           Volna egy aprócska kis kérésem, uram. (Harpagon elkomorul) Most folyik a perem, és el fogom veszíteni, ha nem jutok némi pénzhez, és maga igazán könnyedén kisegíthetne, ha volna irántam egy kis jóindulata. (Harpagonnak felvidul a képe) El sem tudja képzelni, mennyire várja, hogy végre találkozhasson magával. Nagyon fog tetszeni neki. Ettől a görögös spanyolgallértól el lesz ragadtatva. Hát még ettől a kapcsos, paszományos bugyogótól, ez egyenesen el fogja venni az eszét, nincs delejesebb, mint egy paszományos vőlegény.

HARPAGON     Nagyon örülök, hogy ezt mondod.

FROSINE           (Harpagon megint elkomorul) Meg kell mondanom őszintén, uram, hogy az a per végzetes lehet számomra, ha elvesztem, tönkre megyek, de egy egészen szerény kis segítség rendbe hozhatná a dolgokat. (Harpagon felvidul) Bárcsak látta volna, hogy itta minden szavamat, amikor magáról beszéltem! Csak úgy csillogott a szeme, amikor soroltam a jó tulajdonságait, és a végére már valósággal remegett a vágytól, hogy minél előbb meglegyen az esküvő.

HARPAGON     Nagy örömet szereztél nekem, Frosine, és őszintén mondom, rendkívüli hálára kötelezel.

FROSINE           (Harpagon elkomorul) Kérem, uram, ne tagadja meg tőlem azt a kis segítséget, amelyért folyamodom. Kihúzna vele a bajból és örök hálára kötelezne.

HARPAGON     Isten veled. Mennem kell intézkedni.

FROSINE           Higgye el, uram, életem legválságosabb helyzetében segítene.

HARPAGON     Intézkednem kell, hogy a hintóm készen álljon, mire a vásárba mentek.

FROSINE           Nem alkalmatlankodnék, ha nem vinne rá a szükség.

HARPAGON     És gondom lesz rá, hogy korán vacsorázzunk, nehogy megfeküdje a gyomrotokat.

FROSINE           Könyörgök, ne utasítsa el szerény kérésemet. Higgye el, uram, hogy óriási szívességet...

HARPAGON     Mennem kell, szólítanak. Nemsokára találkozunk.

FROSINE           (egyedül maradva) A rosseb egye meg, te fösvény disznó! Nem bírtam megpuhítani a gazembert, de nem adom fel, és különben is, a másik féltől megkapom a jutalmamat, az biztos.

HARMADIK FELVONÁS

Első jelenet -

HARPAGON, CLÉANTE, ÉLISE, VALERE

HARPAGON     Ide, mindenki, parancsot akarok osztani, hogy ne legyen semmi fennakadás. Jöjjön csak, Claude asszonyság! Kezdjük csak magával! (Claude asszonyságnak seprű van a kezében) Helyes, látom, máris teljes fegyverzetben. A maga dolga, hogy kitakarítson az egész házban, de vigyázzon! Vigyázzon, ne dörgölje agyon a bútorokat, mert elkopnak. Ezenkívül magára bízom, hogy felügyeljen a boros flaskákra, mert ha lába kél valamelyiknek, vagy eltörik az üveg, maga lesz a felelős és lefogom vonni a béréből.

JACQUES          Méltó büntetés.

HARPAGON     Paszuly! Csuka! Maguknak az lesz a hivataluk, hogy elmossák a poharakat és inni adjanak a vendégeknek, de nem úgy ám, ahogy azok a pimasz inasok szokták, akik folyton mindenkire rátukmálják a bort, még akkor is ha különben eszükbe se jutna, hogy igyanak. Várják meg, míg kétszer, háromszor szól a vendég, arról pedig soha ne feledkezzenek meg, hogy mindig legyen a kezükben egy kancsó tele vízzel.

JACQUES          Na, igen, a tiszta bor, az könnyen az ember fejébe száll.

CSUKA              Levegyük a köpenyünket, uram?

HARPAGON     Igen, de csak ha már jönnek a vendégek, és nagyon vigyázzanak a ruhájukra.

PASZULY          Már többször mondtam magának, uram, hogy az ingem elejire ráömlött a lámpaolaj.

CSUKA              Nekem tiszta lik itt hátul a bugyogóm, és tisztesség ne essék szólván kilátszik az egész...

HARPAGON     Csönd! Helyezkedjen mindig úgy, hogy háttal legyen a falnak, és mindig csak a szebbik fele legyen látható. (A melle elé tartja a kalapját, mutatva Paszulynak, hogy takarja el az olajfoltot.) Maga meg tartsa így a kalapját, amikor felszolgál... Maga lányom, maga azon tartsa a szemét, amit leszednek az asztalról, és vigyázzon semmi se menjen pocsékba. Ez nagyon szép feladat, lánynak való. Addig is készüljön fel, hogy illendően fogadja választottamat, mert meg fogja látogatni magát, és aztán együtt mennek ki a vásárba. Hallja, hogy mit beszélek?

ÉLISE                 Igen, apám.

HARPAGON     Cléante fiam, maga anyámasszony katonája, hajlandó vagyok megbocsátani a ma délelőtti históriát, de figyelmeztetem: legyen kedves a hölgyhöz!

CLÉANTE          Miért ne lennék kedves hozzá?

HARPAGON     Nana! Tudjuk, hogy viselkednek a gyerekek, ha az apjuk újra nősül, tudjuk, milyen mostohán bánnak a mostohájukkal. De ha azt akarja, hogy elfelejtsem legutóbbi csínyét, ajánlom, hogy fogadja szívesen a hölgyet és legyen olyan kedves hozzá, amennyire csak kitelik magától.

CLÉANTE          Őszintén szólva, azt nem ígérhetem meg, hogy repesni fogok a boldogságtól, amiért ő lesz a mostohám, hazudnék, ha ezt állítanám, de azt megígérhetem, hogy híven teljesíteni fogom apám kívánságát: szívesen fogadom és nagyon kedves leszek hozzá.

HARPAGON     Ígéret szép szó.

CLÉANTE          Nem lesz oka panaszra, apám.

HARPAGON     Helyes. Valere, segíts nekem, hogy úgy is legyen... Jacques! Jöjjön csak ide, barátom, magát hagytam utoljára.

JACQUES          A kocsisával óhajt beszélni, uram, vagy a szakácsával? Merthogy mindkettő én lennék.

HARPAGON     Mind a kettővel.

JACQUES          Melyikkel előbb?

HARPAGON     A szakáccsal.

JACQUES          Egy pillanat! (Leveszi kocsissapkáját és máris szakácsként áll Harpagon előtt.)

HARPAGON     Mi a nyavalya ez a színjáték?

JACQUES          Parancsoljon, uram!

HARPAGON     Nos, Jacques úr, vendégeket hívtam vacsorára.

JACQUES          Hihetetlen!

HARPAGON     Mondd csak, barátom, főzöl nekünk valami jót?

JACQUES          Hogyne! Csak pénzt is adjon hozzá.

HARPAGON     Pénz, pénz, mindig az a pénz! Mást se tudnak mondani: “Pénzt, pénzt, pénzt!” Folyton ezt hajtogatják: “Pénzt” Csak a pénzről tudnak beszélni. Ez a vesszőparipájuk, a pénz.

VALERE            Ritka pimasz egy válasz volt. Sok pénzzel nem nagy művészet jót főzni, azt még a legbárgyúbb ember is könnyen megtudja csinálni, de kevés pénzből jót főzni, az már valami.

JACQUES          Kevés pénzből jót főzni, mi?

VALERE            Úgy van.

JACQUES          Tudja mit mondok én magának, titkár úr? Legyen olyan kedves fedje fel előttünk ezt a nagy titkot és vegye át tőlem a szakácsi hivatalt; úgyis mindig azt képzeli magáról, hogy maga a tótur faktur.

HARPAGON     Elég! Mi kell a vacsorához?

JACQUES          Majd maga a titkár úr megmutatja, hogy hogy kell kevés pénzből jót főzni.

HARPAGON     Téged kérdeztelek.

JACQUES          Hányan lesznek az asztalnál?

HARPAGON     Nyolcan-tízen, de elég, ha nyolcat számítsz; ahol nyolc emberre főznek, ott tíz is jóllakik.

VALERE            Ez kétségtelen.

JACQUES          Na kérem, akkor kell négyféle leves, ötféle hideg előétel, a leves meg a hideg előétel után...

HARPAGON     Hé! Ez a fél városnak elég lenne.

JACQUES          Akkor hideg pecse...

HARPAGON     (befogja Jacques száját) Te ki akarsz engem zabálni a vagyonomból, te gazember!

JACQUES          Meleg előételek...

HARPAGON     Abbahagyni.

VALERE            Azt akarja, hogy mindenkinek kipukkadjon a hasa? Mit képzel? Harpagon úr azért hívott vendégeket, hogy halálra etesse őket? Olvassa csak el, hogy mit írnak az egészségtan alapelvei, vagy kérdezze meg az orvosokat, hogy van-e emberre ártalmasabb dolog, mint a túlhajtott táplálkozás!

HARPAGON     Igaza van.

VALERE            Egyszer s mindenkorra jegyezze meg, barátom, hogy nincs halálosabb veszedelem, mint az étellel megrakott asztal; és hogyha baráti érzülettel vagyunk vendégeink iránt, akkor a mértékletesség legyen az úr az étkezések során, ahogyan azt egy régi római bölcs mondta: “azért kell enni, hogy éljünk, és nem azért élni, hogy együnk”.

HARPAGON     Hó, de gyönyörű mondás! Gyere ide, hadd csókoljalak meg ezért a mondásért. Ez a legcsodálatosabb szentencia, amit életemben hallottam. “Azért kell élni, hogy együnk, és nem azért enni, hogy é...” Nem, ez nem jó. Hogy is van? Mondd csak még egyszer.

VALERE            “Azért eszünk, hogy éljünk, és nem azért élünk, hogy együnk.”

HARPAGON     Ez az. Hallottad? Ki volt az a nagy ember, aki ezt kitalálta?

VALERE            Most éppen nem jut eszembe a neve.

HARPAGON     Ne felejts el leírni nekem e bölcs szavakat: aranybetűkkel akarom rávésetni a kandallómra.

VALERE            Meglesz, uram. A vacsorát pedig csak bízza rám, mindent elintézek.

HARPAGON     Köszönöm.

JACQUES          Hála Istennek, legalább nem nekem kell bajlódnom.

HARPAGON     Olyasmi kéne, amit ritkán eszik az ember és főleg ami jó laktató; teszem azt, jó kövér birkabecsinált saját zsírjában eltett pástétommal és főtt gesztenyével körítve.

VALERE            Bízza rám!

HARPAGON     Ezenkívül pedig meg kell pucolni a hintómat, kedves Jacques.

JACQUES          Egy pillanat. Ez már a kocsisra vonatkozik. (visszateszi a sapkát) Szóval?

HARPAGON     Szóval meg kell pucolni a hintómat és felkészíteni a lovaimat, hogy délután...

JACQUES          A lovait, uram? De hisz azok lépni se bírnak. Nem mondom, hogy jártányi erejük is alig van, merthogy egyáltalában nincs erejük, és maga annyira kikoplaltatta szegény párákat, uram, hogy nem is lovak már azok, hanem lószellemek, lólidércek, gebefantomok.

HARPAGON     Persze, hogy gyengélkednek! Mert nem csinálnak semmit.

JACQUES          És ha nem csinálnak semmit, akkor már enniük sem kell? Jobban járnának a szerencsétlenek, ha sokat kéne dolgozniuk, de enni is kapnának. Meghasad a szívem, ahogy elnézem szegény lovacskákat, mert én úgy szeretem őket, hogy velük szenvedek, és a számtól vonom meg a falatot, hogy fel ne forduljanak, és igazán kemény természete van az úrnak, hogy nem esik meg a szíve a felebarátain.

HARPAGON     Nincs messze a vásár, csak odáig kell elmenni.

JACQUES          Nem, uram, nem visz rá a lélek, hogy hajtsam őket, mert amilyen állapotban vannak, oda kéne sózni az ostorral, és az nekem jobban fájna, mint nekik. Hogy gondolja egyáltalán, hogy el tudják húzni a hintót, ha egyszer a saját belüket is alig húzzák.

VALERE            Uram! Én majd elintézem Picard szomszéddal, hogy hajtsa a lovakat; erre itt ugyanis szükségem lesz, hogy elkészítse a vacsorát.

JACQUES          Én nem bánom. Így legalább nem az én kezem alatt fognak fölfordulni szegénykéim.

VALERE            Jacques úr folyton okoskodik.

JACQUES          A titkár úr meg folyton okvetetlenkedik.

HARPAGON     Csönd!

JACQUES          Uram, én nem bírom elviselni a hízelgőket, és napnál világosabb, hogy ez itt csak azért ellenőrzi olyan nagy ügybuzgalommal a kenyeret meg a bort, a tűzifát, sót, viaszgyertyát, hogy dörgölőzzön magához és jól behálózza. Ez engem éktelenül dühít, és rossz hallani, hogy miket beszélnek magáról az emberek, mert hát végső soron kedvelem magát, bármennyire haragszom is, sőt maga az a személy, akit a legjobban szeretek a lovaim után.

HARPAGON     Elárulná nekem, barátom, hogy miket beszélnek rólam az emberek?

JACQUES          Igen, uram, de csak akkor ha megígéri, hogy nem fog dühbe gurulni.

HARPAGON     Ugyan, hova gondolsz?

JACQUES          Tudom, hogy dühöngeni fog.

HARPAGON     Dehogy, ellenkezőleg, örülni fogok. Nagy szívességet teszel nekem, ha elmondod, hogyan vélekednek rólam.

JACQUES          Hát jó, nem bánom, megmondom kerek perec, hogy mindenki magán köszörüli a nyelvét, gúnyolják és gyalázzák, lerántják a ganajba és csudákat mesélnek róla, hogy milyen piszok zsugori. Az egyik azt beszéli, hogy külön kalendáriumot nyomtat magának, amiben dupla annyi kántorböjt meg vigília van, hadd koplaljon a háza népe. A másik azt beszéli, hogy minden cselédjével gondosan összevész újév előtt, amikor letelik idejük, hogy legyen ürügye rá, mért nem ad semmit sem nekik. Emez azt meséli, hogy perbe fogta a szomszédja macskáját, mert ellopott egy darabka ürühúst a maradékból. Amaz azt meséli, hogy egy éjjel rajtakapták, amint lopja a zabot a lovai elől, és hogy a kocsisa - nem én, hanem az elődöm - jó alaposan eltángálta magát a sötétben, de persze maga soha többé nem hozta szóba a dolgot. Egy szó mint száz, akárhová megy az ember, mindenhol röhögnek, magát csepülik, és soha más néven nem emlegetik, csak hogy az a fösvény, az a fukar, az a zsugori, az a szarevő.

HARPAGON     (üti-veri) Te ostoba pimasz csirkefogó gazember.

JACQUES          Nem megmondtam? Tudtam én, hogy dühöngeni fog, ha szemébe mondom az igazat.

HARPAGON     Tanulj meg beszélni.

Második jelenet -

JACQUES, VALERE

VALERE            Ha jól látom, tisztelt uram, nem nagyon méltányolják az őszinteséget.

JACQUES          Ha megkérhetem, tisztelt fontoskodó sehonnai úr, ne üsse bele az orrát a más dolgába. Majd akkor nevessen, ha magát püfölik, és ne az én rovásomra élcelődjön.

VALERE            Ejnye, kedves Jacques, igazán nem akartam megsérteni.

JACQUES          (magában) Rögtön alább adta. Megpróbálok hősködni egy kicsit, és ha van olyan ostoba és megijed tőlem, akkor jól elpáholom... Vigyázzon, tréfás uraság, mert én nem tréfálok ám! Ne féljen, megtanítom és kesztyűbe dudálni! (Jacques fenyegetően a színfalig lökdösi Valere-t.)

VALERE            Hé, hé! Hagyja abba!

JACQUES          Hé! Hé! Majd akkor hagyom abban, ha nekem jólesik.

VALERE            Nagyon kérem...

JACQUES          Maga egy pimasz alak.

VALERE            Kedves Jacques úr...

JACQUES          Magának én nem vagyok “kedves Jacques úr”, maga kétszínű. Mindjárt fogok egy botot, és úgy elverem, hogy ihaj!

VALERE            Egy bottal, mi? (Visszataszigálja Jacques-et.)

JACQUES          Nem úgy gondoltam.

VALERE            Hát én meg úgy gondolom, hogy úgy elverem magát, mint a kétfenekű dobot.

JACQUES          Nagyon kérem...

VALERE            Azt akarja, hogy pástétomot csináljak magából, maga rossz kukta?

JACQUES          Jaj, dehogy akarom.

VALERE            Maga még nem ismer engem.

JACQUES          Bocsásson meg!

VALERE            Azt mondta megtanít kesztyűbe dudálni?

JACQUES          Csak tréfáltam.

VALERE            Hát énnekem tetszik a maga tréfája. (Botot ragad, püföli.) Jegyezze meg, hogy maga egy rossz tréfamester.

JACQUES          A rosseb egye meg az őszinteséget! Mindig csak a baj van belőle. Soha többé nem mondok igazat. Az még csak hagyján, hogy a gazdám elpáhol, de hogy az a titkár úr is... ezt még megkeserüli.

Harmadik  jelenet -

FROSINE, MARIANE, JACQUES

FROSINE           Itthon van a gazda, Jacques úr?

JACQUES          Hogy itthon van-e? Hajjaj, de mennyire!

FROSINE           Mondja meg neki, hogy megjöttünk.

Negyedik jelenet -

MARIANE, FROSINE

MARIANE         Jaj, Frosine, én olyan furcsán érzem magam! Nem is tudom, mit mondjak... Félek ettől a találkozástól.

FROSINE           Ugyan mitől fél?

MARIANE         Még kérdi? Hiszen maga is tudja: olyan érzések gyötörnek, mint akit hamarosan kínpadra vonnak.

FROSINE           Hát azt tényleg látom, hogy ha halálnemet kéne választania, nem Harpagont választaná, és látom a képén, hogy azon a kis ficsúron jár az esze, akit folyton emleget.

MARIANE         Igen, Frosine, nem is tagadom: az otthonunkban tett tisztelettudó látogatásai hagytak némi nyomot a lelkemben.

FROSINE           És megtudta már, hogy kicsoda az a fiatalember?

MARIANE         Nem tudom, hogy kik a szülei, de azt tudom, hogy mennyire szeretetre méltó, és ha megadatna nekem, hogy én választhassak, sokkal inkább őt választanám, mint bárki mást. Azzal is tisztában vagyok, hogy nem kis része van benne, hogy ismeretlenül is ilyen irtózattal tölt el az a férfi, akit férjemül szántak.

FROSINE           Eh, az ilyen kis ficsúrok mind gyönyörűen tudják cifrázni a szót, de a legtöbbjük olyan szegény, mint a pocok, és higgye el, jobban jár, ha egy öreghez megy feleségül, aki elhalmozza minden földi jóval. Nem mondom, az érzékek tiltakoznak egy kicsikét az öreg férj ellen, és le kell gyűrni némi kis undort, de ki lehet bírni arra a rövidke időre, és mihelyt meghal, választhat magának egy jobban tetsző férjet, aki kárpótolja majd mindenért.

MARIANE         Jaj, Frosine, olyan borzasztó, ha a boldogságunkért valakinek a halálát kell várnunk és remélnünk, és különben is: a halál nem a mi terveinket, hanem a maga útját követi.

FROSINE           Ne beszéljen szamárságokat! Azzal a feltétellel megy feleségül hozzá, ha hamarosan özvegyen hagyja: ezt a szerződésbe is belevesszük. Nagy pimaszság lenne tőle, ha nem halna meg negyedéven belül... De íme, ez ő személyesen.

MARIANE         Jézusom, Frosine, micsoda alak!

Ötödik jelenet -

HARPAGON, FROSINE, MARIANE

HARPAGON     Ne haragudjon meg rám, angyalom, amiért szemüveggel közelítek kegyed felé. Tudom, hogy csáberői puszta szemmel is jól láthatók, mondhatni, szembeötlők, és nem kell okuláré, hogy meglássa őket az ember, de hát ugyebár, okulárral szemléljük a csillagokat is, és én váltig állítom és kezeskedem érte, hogy kegyed egy csillag, amely a legszebb csillag a csillagok birodalmában... Te Frosine, ez egy szót se szól hozzám, és úgy látom, nem repes a boldogságtól, hogy találkozhat velem.

FROSINE           Csak azért, mert még elfogódott a kicsike, és a lányok különben is szégyellik első látásra kimutatni az érzelmeiket.

HARPAGON     Ez igaz. Nos, tündérvirágom, ímhol jő leányom, hogy köszöntse kegyedet.

Hatodik jelenet -

ÉLISE, HARPAGON, MARIANE, FROSINE

MARIANE         Elnézést kisasszony, hogy csak most teszek látogatást önöknél.

ÉLISE                 Én kérek elnézést, kisasszony, úgy lett volna illendő, hogy megelőzöm önt.

HARPAGON     Ugye, milyen nagy lány? Úgy nő, mint a dudva.

MARIANE         (Frosine-nak.) Huh, de utálatos ember!

HARPAGON     Mit mond?

FROSINE           Hogy el van bűvölve magától.

HARPAGON     Kegyed túlontúl jó hozzám, imádnivaló gyöngyvirágszál.

MARIANE         (Félre.) Ez egy ökör.

HARPAGON     Háládatos szívvel viszonzom az érzeményeit.

MARIANE         (Félre.) Nem bírom tovább.

HARPAGON     Ímhol jön a fiam, hogy köszöntse kegyedet.

MARIANE         (Félre Frosine-nak.) Ó, Frosine, micsoda találkozás! Ő az, akiről beszéltem.

FROSINE           (Mariane-nak.) Jó kis meglepetés!

HARPAGON     Látom, csodálkozik, hogy milyen nagy gyerekeim vannak, de ne féljen, hamarosan megszabadulok tőlük.

Hetedik jelenet -

CLÉANTE, HARPAGON, ÉLISE, MARIANE, FROSINE

CLÉANTE          Őszintén meg kell mondanom, kisasszony, hogy erre az eseményre nem számítottam, és igencsak meglepett, amidőn apám a mai nap folyamán közölte velem eltökélt szándékát.

MARIANE         Magam is így vagyok vele. E váratlan találkozás engem szintúgy meglepett, mint önt, számomra is váratlan ez a fejlemény.

CLÉANTE          Az is igaz viszont, hogy apám választása olyan hölgyre esett, akinél méltóbbat keresve se találhatni, és mérhetetlen öröm és tisztesség számomra, hogy láthatom önt, kisasszony, mindazonáltal nem állíthatom, hogy hasonlóképpen megörvendeztetne az eshetőség, mely szerint a leendő mostohaanyám áll előttem. Bevallom, meghaladja erőm, hogy gratuláljak, mivel a mostoha címet a legkevésbé sem kívánom önnek. Lehet, hogy a szavaimat gorombának találják némelyek, de biztos vagyok benne, hogy ön nem érti félre őket, elvégre tudnia kell, kisasszony, hogy ez a házasság nem kedvem szerint való, és tekintve helyzetemet, ellentétes az érdekeimmel, és végezetül - apám engedelmével - hadd jelentsem ki, hogy ha rajtam múlna, soha nem jönne létre ez a frigy.

HARPAGON     Ez aztán tényleg pimaszság! Szép kis bókolás, nem mondom.

MARIANE         Én pedig feleletképpen hadd mondjam meg önnek, hogy magam is szakasztott így ítélem meg a dolgokat, és ha önnek nem kedve szerint való, hogy a mostohaanyja legyek, én se kívánom a mostohafiamnak önt. Kérem, egy percig se higgye, hogy én szeretném ilyen helyzetbe hozni. Rendkívül bántana, ha kellemetlenséget okoznék önnek, és hacsak nem valami felsőbb hatalom kényszerít reá, szavamat adom, hogy nem egyezem bele az önnek fájó házasságba.

HARPAGON     Igaza van: az ostoba bók ugyanolyan választ kíván. Bocsánatot kérek, szépségem, a fiam szemtelensége miatt. Ostoba ifjonc, még nem ismeri a szavai súlyát és következményeit.

MARIANE         Biztosíthatom, uram, hogy egyáltalán nem bántott meg avval, amit mondott, ellenkezőleg, örülök, hogy értésemre adta valódi érzéseit. Tetszik a vallomása, és sokkal kevésbé becsülném, ha másképpen beszélt volna.

HARPAGON     Nemes lélekre vall, hogy ilyen könnyen megbocsátja a hibáit. Idővel majd megjön az esze, és megváltoznak érzelmei.

CLÉANTE          Nem, apám, soha nem fognak megváltozni érzéseim, kérve kérem, kisasszony, higgye ezt el nekem.

HARPAGON     Az lesz a vége, hogy túlfeszíti a húrt. Még neki áll feljebb!

CLÉANTE          Csak nem azt kívánja, hogy eláruljam a szívemet?

HARPAGON     Elárulni? Hogyan? Talán megváltoztatná vallomását?

CLÉANTE          Nos, ha mindenáron azt akarja, hogy máshogyan beszéljek, viselje el, kisasszony, hogy ideálljak apám helyébe és bevalljam, hogy soha nem láttam önhöz fogható bájos teremtést, hogy szívem leghőbb vágya elnyerni kegyeit, és hogy olyan mámorító boldogság lenne számomra oltár elé vezetni önt, hogy ha az megadatna nekem, a világ leghatalmasabb fejedelmeivel se cserélnék. Igen, kisasszony, ha önt a karjaimban tarthatnám, az nekem a világ minden kincsénél többet érne, ez minden vágyam, és hogy beteljesüljön, képes volnék bármi akadályt leküzdeni.

HARPAGON     Hé, hé! Ne olyan hevesen!

CLÉANTE          A maga nevében teszem ezt a vallomást a kisasszonynak.

HARPAGON     Van nekem nyelvem, ha beszélni akarok, nem kell a magafajta prókátor... Székeket ide!

FROSINE           Talán jobb volna, most azonnal elmennénk a vásárba, úgy hamarabb visszajövünk, és kedvükre kibeszélgethetik magukat.

HARPAGON     Fogják be a lovakat! Ne haragudjon, szépségem, nem jutott eszembe, hogy egy kis uzsonnát adjak magának, mielőtt mennének.

CLÉANTE          Én gondoskodtam róla, apám, hozattam a maga nevében néhány tál kínai narancsot, édes citromot, cukrozott gyümölcsöt.

HARPAGON     (halkan Valere-nek) Valere!

VALERE            (Harpagonnak) Elment a józan esze?

CLÉANTE          Jaj, kevésnek találja, apám? Kérem, kisasszony bocsásson meg nekem.

MARIANE         Igazán nem kellett volna.

CLÉANTE          Látott már ilyen mély tüzű gyémántot, amilyet az apám visel az ujján?

MARIANE         Csakugyan nagyon fényes.

CLÉANTE          (lehúzza az apja ujjáról a gyűrűt, és odaadja Mariane-nak) Nézze csak meg közelebbről is.

MARIANE         Nagyon szép, valósággal szikrát hány. (Vissza akarja adni a gyűrűt Harpagonnak, Cléante közéjük áll.)

CLÉANTE          Nem, nem, tartsa meg, kisasszony, ez a maga gyönyörű kezére való. Apám önnek ajándékozza a gyűrűt.

HARPAGON     Én?

CLÉANTE          Mondja csak hangosan, apám, hogy azt szeretné, ha a kisasszony szeretete jeléül elfogadná.

HARPAGON     (halkan a fiának) Mit művelsz?

CLÉANTE          Szép kis kérdés!... Azt mutatja, hogy fogadja csak el.

MARIANE         De én...

CLÉANTE          Ugyan! Nem hajlandó visszavenni.

HARPAGON     (félre) Megőrülök.

MARIANE         De az olyan volna, mintha...

CLÉANTE          (továbbra sem engedi, hogy visszaadja a gyűrűt) Vérig sértené.

MARIANE         Nagyon kérem...

CLÉANTE          Szó se lehet róla.

HARPAGON     (félre) A fene vigye el ezt a...

CLÉANTE          Látja? Nagyon a szívére venné, ha nem fogadná el.

HARPAGON     (halkan a fiának) Gazember!

CLÉANTE          Mindjárt sírva fakad.

HARPAGON     (megfenyegeti a fiát, halkan) Te gyilkos!

CLÉANTE          Én nem tehetek róla, apám. Mindent elkövetek, hogy megtartsa azt a gyűrűt, de ő nem akar szót fogadni.

HARPAGON     (őrjöngve, halkan a fiának) Akasztófára kerülsz!

CLÉANTE          Látja, kisasszony, most maga miatt veszekedik velem.

HARPAGON     (eltorzult arccal, a fiának) Te vipera!

CLÉANTE          A végén megüti a guta. Nagyon kérem, kisasszony, ne húzódozzon tovább!

FROSINE           Eh, minek ez a sok teketória. Fogadja el, ha annyira akarja az úr!

MARIANE         Nem szeretném, ha mérges lenne rám, uram, ezért egyelőre megtartom a gyűrűt és majd alkalmas időben visszaadom.

Nyolcadik jelenet -

HARPAGON, MARIANE, FROSINE, CLÉANTE, PASZULY, ÉLISE

PASZULY          Van itt egy ember, uram, és magával szeretne beszélni.

HARPAGON     Mondd meg neki, hogy most akadályoztatva vagyok, jöjjön vissza máskor.

PASZULY          Azt mondja, pénzt hozott.

HARPAGON     Bocsánat. Mindjárt jövök.

Kilencedik jelenet -

HARPAGON, MARIANE, CLÉANTE, ÉLISE, FROSINE, CSUKA, VALERE

CSUKA              (rohanva jön, fellöki Harpagont) Uram!

HARPAGON     Kész! Meghaltam.

CLÉANTE          Mi történt? Megütötte magát?

HARPAGON     Biztos az adósaim fizették le a gazembert, hogy kitörjem a nyakamat.

VALERE            Nincs semmi baj.

CSUKA              Bocsánat, uram, de azért rohantam, mert sürgős a dolog.

HARPAGON     Mit akartál mondani, te gyilkos?

CSUKA              Azt, hogy nincsen patkó a lovakon.

HARPAGON     Menjetek, gyorsan patkoltassátok meg őket.

CLÉANTE          Ameddig pedig odavannak a patkolókovácsnál, átveszem magától, apám, a házigazda szerepét, és a kertbe kísérem a hölgyet. Az lesz a legjobb, ha ott költjük el a szerény uzsonnát.

HARPAGON     Valere! Tartsd rajtuk a szemed, és vigyázz, hogy minél több megmaradjon, majd visszavitetem a kereskedőnek.

VALERE            Értettem.

HARPAGON     Tönkre akar tenni az a pimasz fiam.

NEGYEDIK FELVONÁS

Első jelenet -

CLÉANTE, MARIANE, ÉLISE, FROSINE

CLÉANTE          Tessék, tessék, itt sokkal jobb lesz. Itt senki sem ólálkodik körülöttünk, nyugodtan beszélhetünk.

ÉLISE                 Nos, kisasszony, fivérem a bizalmába avatott az ön iránt való érzelmei felől. Tudom, hogy a feltornyosuló akadályok mily nagy fájdalmat és bút képesek okozni, és biztosíthatom: rendkívüli együttérzéssel követem a fejleményeket.

MARIANE         Vigasz és gyógyír szívemnek, hogy egy önhöz fogható személyt ügyünk mellett tudhatunk, és könyörögve kérem, kisasszony, tartson meg nagylelkű pártfogásában, mely oly igen megédesíti a balvégzet megpróbáltatásait.

FROSINE           Hogy maguk micsoda szerencsétlenek mind a ketten! Hát miért nem szóltak nekem, hogy így állnak a dolgok? Az biztos, hogy én meg tudtam volna nyugtatni magukat, és máshogy irányítottam volna az eseményeket.

CLÉANTE          Ugyan, hagyd el! Balsorsom akarta, hogy így legyen... De édes Mariane, árulja el, miként határozott!

MARIANE         Ó, hát nincs nekem módom rá, hogy bármi felől is határozzak. Oly nagy az én kiszolgáltatottságom, hogy legfeljebb ha óhajaim lehetnek.

CLÉANTE          Hát szívében nincs más támasz számomra, csak holmi óhaj? Nincs benne irgalmas szánalom? Könyörületes jóság? Cselekvő szeretet?

MARIANE         Mit is mondhatnék erre? Képzelje magát a helyembe, és gondolja végig, mit tehetek. Mérlegeljen és döntsön, én önre bízom magam, hiszen tudom, hogy van olyan józan és belátó, hogysem affélét kívánjon tőlem, ami túlmegy a női tisztesség és illendőség határán.

CLÉANTE          Ó, hát arra kárhoztatna, hogy beérjem annyival, amennyit a zord erkölcs és az aggályos illem engedélyez?

MARIANE         Mi mást tehetnénk? Még ha nem tekinteném is ama kötelmek sokaságát, amely megbéklyózza a női nemet, semmiképpen nem mellőzhetem el a tiszteletet anyám iránt. Mindig is rendkívüli szeretettel volt irántam, és nem venném a lelkemre, hogy fájdalmat okozzak neki. De rajta, menjen el hozzá, győzze meg, kápráztassa el, mondjon és tegyen, amit jónak lát, én szabad kezet adok önnek, és ha immár csak azon múlik, hogy én miként nyilatkozom, készséggel vállalom, hogy megvalljam neki mindazt, amit érzek ön iránt.

CLÉANTE          Mondd, kedves Frosine, nem segítenél nekünk?

FROSINE           Micsoda kérdés! Nagyon is szívesen segítenék. Tudhatjátok, hogy a természetem szerint igencsak emberséges vagyok, a Teremtő nem kőszívet adott nekem, és a legeslegszívesebben akkor teszek apróbb szolgálatokat, ha egy olyan párt látok, amelyet szeretet és erény kovácsol össze. Lássuk, mit tehetnék!

CLÉANTE          Gondolkozz egy kicsit!

MARIANE         Világíts meg minket!

ÉLISE                 Találj ki valamit, hogy összedőljön, amit te építettél.

FROSINE           Nem könnyű feladat. (Mariane-nak.) A maga édesanyjába még csak-csak szorult némi józan ész, őt talán megnyerhetnénk ügyünknek, és rávehetnénk, hogy adja a fiúnak, amit az apának szánt. (Cléante-nak) Ott a baj, hogy az apja az apja.

CLÉANTE          Na igen.

FROSINE           Úgy értem, hogy az apja dühöngeni fog, hogy kikosarazták, és esze ágába se lesz áldást adni a maguk házasságára. Az lenne a jó, ha ő szakítana, úgyhogy valamiképpen el kéne érni, hogy (Mariane-hoz fordul) elmenjen a kedve magától.

CLÉANTE          Igazad van.

FROSINE           Hát persze, hogy igazam van. Tudom én, hogy mi lenne a jó, csak azt nem tudom, hogy hogy a patvarba lehetne elérni... Nem mondom, ha találnánk egy kicsit már korosodó nőszemélyt, akibe megvolna az én tehetségem, hogy eljátssza az előkelő hölgy szerepét, akkor már csak egy kíséretet kellene rittyentenünk neki és kieszelni valami ismeretlen és kacifántos nemesi nevet, és akkor én ügyesen elhinteném az apjukkal, hogy ez egy dúsgazdag márkinő Alsó-Bregtane-ból, akinek nemcsak házai vannak, hanem százezer tallér készpénze is, és annyira szerelmes belé, hogy szeretne feleségül menni hozzá, és hajlandó lenne minden vagyonát ráíratni, és én szerintem ez az ajánlat nem hagyná hidegen, mert tudom én, hogy magukat is nagyon szereti, de a pénzt, azt még jobban szereti, és ha beveszi ezt a maszlagot és beleegyezik abba, amire maguk kérik, akkor már nem számít, hogy csalódni fog, amikor utánanéz a mi kis márkinőnk vagyonának.

CLÉANTE          Ezt remekül kifundáltad.

FROSINE           Bízzák csak rám a dolgot! Most jut eszembe, hogy van egy barátném, aki pont nekünk való.

CLÉANTE          Biztosíthatlak, Frosine, hogy roppant hálás leszek, ha megoldod a dolgot. De arra kell kérnem, drága Mariane, hogy legelőször is nyerje meg az anyját: az már önmagában is nagy lépés lenne, ha meg tudnánk akadályozni az esküvőt. Kérve kérem, tegyen meg mindent, ami kitelik öntől, használja ki az anyja ön iránt való szeretetét, vesse latba azt az ellenállhatatlan bájt és kellemet, amellyel az Úr megajándékozta varázsos tekintetét és ajakát, és könyörgök, ne fukarkodjék mindama édes, gyöngéd, szívbe markoló szavakkal, amelyeknek - ha ön hallatja őket - nem lehet ellenállni.

MARIANE         Megteszem, ami tőlem telik, semmiről meg nem feledkezem.

Második jelenet -

HARPAGON, CLÉANTE, MARIANE, ÉLISE, FROSINE

HARPAGON     Hohó! A fiam leendő mostohája kezét csókolgatja, és a leendő mostoha nemigen tiltakozik. Itt valami titok lappang.

ÉLISE                 Itt van apánk.

HARPAGON     A hintó előállt. Indulhatnak, ha tetszik.

CLÉANTE          Tekintve, hogy maga nem akar menni, apám, én majd elkísérem a hölgyeket.

HARPAGON     Nem, maga maradjon. Egyedül is elboldogulnak, magával dolgom van.

Harmadik jelenet -

HARPAGON, CLÉANTE

HARPAGON     Na, szóval... ha nem nézed, hogy a mostohád lesz, mi a véleményed a nőről?

CLÉANTE          Hogy mi a véleményem?

HARPAGON     Igen. A viselkedéséről, az alakjáról, az arcáról, a gondolkodásáról.

CLÉANTE          Tűrhetős.

HARPAGON     Bővebben?

CLÉANTE          Őszintén szólva nem olyan, amilyennek gondoltam volna. A viselkedése kacér, az alakja esetlen, az arcvonásai közönségesek, a gondolkodása csupa közhely. Nehogy azt higgye, apám, hogy csak a kedvét akarom elvenni tőle; nekem aztán édesmindegy, hogy ki lesz a mostohám.

HARPAGON     Na de azt mondtad neki, hogy...

CLÉANTE          Én csak a maga nevében mondtam neki egypár kis bókot, és csak azért, hogy örömet szerezzek magának.

HARPAGON     Szóval semmi huzalmat nem érzel iránta?

CLÉANTE          Én? Ugyan, dehogy!

HARPAGON     Hát ez nagy kár, ezek szerint nem megy, amit kigondoltam. Az jutott eszembe ugyanis, ahogy itt megláttam, hogy talán öreg vagyok hozzá, és ki fog beszélni a világ, ha egy ilyen fiatal leányzót veszek feleségül. El is határoztam, hogy lemondok róla, de mivel már megkértem a kezét, és köt a szavam, gondoltam, legjobb lesz, ha hozzád adom. Persze csak ha nem idegenkednél tőle.

CLÉANTE          Hozzám adná?

HARPAGON     Hozzád.

CLÉANTE          Feleségül?

HARPAGON     Feleségül.

CLÉANTE          Nézze, apám! Igaz, hogy nem az én ízlésem, de hogy a maga kedvébe járjak, hajlandó vagyok feleségül venni, ha nagyon akarja.

HARPAGON     Ha én nagyon akarom? Nem, nem. Nem vagyok én olyan megátalkodott, mint gondolnád, nem akarlak olyanhoz kényszeríteni, akihez nincs huzalmad.

CLÉANTE          Köszönöm, de én úgy érzem meg kell tennem a maga kedvéért.

HARPAGON     Szó sincs róla. Nem lesz boldog házasság, ha nincs meg a huzalom.

CLÉANTE          Az még megjöhet idő jártával, nem véletlenül szokás mondani, hogy a szerelem gyakran a házasság gyümölcse.

HARPAGON     Nem, a férfi részéről nem szabad kockáztatni a dolgot, az olyan kínos következményekkel járhat, melyektől igencsak őrizkednék. Persze ha lett volna némi huzalmad a leányzó iránt, más volna a helyzet, akkor nem venném el, hanem hozzád adnám, de mivelhogy nincs huzalmad iránta, maradok az eredeti tervnél és én veszem feleségül.

CLÉANTE          Nos, ha így áll a dolog, fel kell tárnom a szívemet, elárulom magának a titkunkat, apám. Az az igazság, hogy szeretem őt, amióta csak megláttam az utcán, épp ma akartam apám engedélyét kérni az esküvőhöz, és csak az tartott vissza, hogy maga nyilatkozott az érzései felől, és féltem, hogy megharagszik.

HARPAGON     Volt nála látogatóban?

CLÉANTE          Igen.

HARPAGON     Sokszor.

CLÉANTE          Elég sokszor ahhoz képest, hogy csak kis ideje ismerem.

HARPAGON     Szívesen fogadták?

CLÉANTE          Nagyon szívesen, de nem tudták, hogy ki vagyok, ezért is lepődött meg Mariane, amikor itt meglátott.

HARPAGON     Szerelmet vallott neki? Megmondta, hogy feleségül akarja venni?

CLÉANTE          Hogyne, sőt az anyjának is meglehetősen nyíltan céloztam rá.

HARPAGON     Hogy fogadta nyilatkozatát?

CLÉANTE          Igen kedvezően.

HARPAGON     És a lány viszonozza a maga érzéseit?

CLÉANTE          Minden jel arra vall, hogy nem utasítja el a közeledésemet.

HARPAGON     Nagyon örülök, hogy megtudtam ezt a titkot, sejtettem, hogy valami ilyesmi lehet. Nahát, fiam, tudja, mi a helyzet? Az a helyzet, hogy meg kell kérnem magát, hogy mondjon le a szerelméről, de azonnal, ne járkáljon egy olyan leányzó után, akit magamnak szánok, és majd én hamarosan megmondom, hogy kit kell feleségül vennie.

CLÉANTE          Aha, szóval erre ment ki a játék! Nos, ha így alakult, nyíltan kijelentem, hogy nem mondok le a Mariane iránti szerelemről, semmitől sem riadok vissza, hogy elhódítsam a lányt, és lehet, hogy az anyja magának ígérte őt, de talán nekem is lesznek ütőkártyáim a játszmában.

HARPAGON     Csak nem akarsz az utamba állni, te csirkefogó?

CLÉANTE          Maga áll az én utamba; én kértem meg előbb.

HARPAGON     Én az apád vagyok, te! Tisztelettel tartozol nekem.

CLÉANTE          Ez nem olyasmi, amiben a fiúnak meg kell hajolni az apai tekintély előtt; a szerelem nem néz se istent, se embert.

HARPAGON     Majd én megtanítalak téged, hogy hol lakik az Úristen! Úgy elverlek, hogy megemlegeted.

CLÉANTE          Hiába fenyegetőzik.

HARPAGON     Lemondsz Mariane-ról.

CLÉANTE          Nem!

HARPAGON     Hol egy bot? Botot ide, de azonnal!

Negyedik jelenet -

JACQUES, HARPAGON, CLÉANTE

JACQUES          Hé, hé! Mit művelnek uraim?

CLÉANTE          Azt hiszi, hogy megijedek tőle.

JACQUES          Ne olyan hevesen, uram!

HARPAGON     Mit merészel ez a pimasz?

JACQUES          Ne izgassa fel magát!

CLÉANTE          Nem fogja elvenni tőlem.

JACQUES          Micsodát?

HARPAGON     Agyonütöm!

JACQUES          Kicsodát? A saját fiát? Az még csak hagyján, hogy engem elpüfölt, de...

HARPAGON     Na jó! Azt akarom, hogy te légy a döntőbíró, Jacques, csak hogy lásd, hogy mennyire igazam van.

JACQUES          Rendben. Húzódjanak félre az urak!

HARPAGON     Szeretek egy lányt, feleségül akarom venni, és ez a gazember van olyan pimasz, és ő is szereti, sőt nem hajlandó lemondani róla, hiába parancsoltam meg neki.

JACQUES          Hát ez tényleg helytelen.

HARPAGON     Most mondd meg! Hát nem rettenetes, ha egy fiú vetélkedni akar a saját apjával? Nem volna-e helyén való, ha tisztelné a huzalmat?

JACQUES          De igen. Igaza van, uram. Engedje meg, hogy beszéljek vele. Maradjon itt. (Odamegy Cléante-hoz a színpad legtávolabbi végébe.)

CLÉANTE          Hát jó, ha már téged választott döntőbírónak, én nem bánom. Felőlem ugyan bárki lehet a bíró, én neked is szívesen elmondom, hogy mi köztünk a vita.

JACQUES          Köszönöm a megtisztelő bizalmat.

CLÉANTE          Szerelmes vagyok egy ifjú hölgybe, aki minden ízlésem szerint való, s aki jószívvel fogadja közeledésemet, az apám pedig nem átallja megzavarni szerelmünket és feleségül kéreti a lányt.

JACQUES          Hát ez tényleg helytelen.

CLÉANTE          Nem szégyelli magát, hogy az ő korában nősülni akar? Micsoda dolog szerelmesnek lenni ilyen öregen? Miért nem hagyja a fiatalokra ezt a foglalatosságot.

JACQUES          Igaza van, uram, ez fütyül a világra. Na de majd én beszélek a fejével. (Visszamegy Harpagonhoz.) Nahát kérem, a fia nem is olyan megátalkodott, és hajlik a jó szóra. Azt mondja, tisztában van vele, hogy tisztelettel tartozik magának, és csak elragadta a hév, és engedelmeskedni fog minden óhajának, ha maga nem bánik vele ilyen gorombán, és olyan feleséget választ neki, aki megfelel az ízlésének.

HARPAGON     Nahát, ha így van, akkor mondd meg neki, Jacques, hogy nem lesz oka panaszra, és hogy nem szólok bele: Mariane-on kívül azt választja feleségül, akit akar.

JACQUES          (odamegy Cléante-hoz) Mondtam, hogy csak rám kell bízni a dolgot. Na szóval az apja nem is olyan fafejű, amilyennek maga képzeli; azt mondja, hogy ő csak a maga heveskedése miatt gerjedt haragra, és nem tűri ezt a viselkedést, viszont nagyon is hajlamos teljesíteni kívánságát, ha nem ajtóstul ront a házba, és megadja neki az apának járó tiszteletet és hódolatot.

CLÉANTE          Mondd meg neki, Jacques, hogyha hozzám adja Mariane-t, örök életemre alázatos szolgája leszek és mindenben követni fogom az akaratát.

JACQUES          (vissza Harpagonhoz) Megmondtam neki. Beleegyezett.

HARPAGON     Nagyszerű.

JACQUES          (vissza Cléante-hoz) Minden rendben. Ezt az ígéretet várta magától.

CLÉANTE          Hála Égnek!

JACQUES          Uraim! Mindenben egyezségre jutottak, most már csak az van hátra, hogy személyesen megbeszéljék. Az imént pedig egyetlen oka volt, hogy majdnem egymásnak estek: az, hogy nem értettek szót.

CLÉANTE          Örök életemben hálás leszek neked, Jacques.

JACQUES          Ó, igazán semmiség, uram.

HARPAGON     Örömet szereztél nekem, Jacques, ezért jutalmat érdemelsz. Ne félj, nem fogom elfelejteni. (A zsebébe nyúl - Jacques azt hiszi, hogy kap valamit -, de csak a zsebkendőjét húzza elő.)

JACQUES          Alázatos szolgája az úrnak.

Ötödik jelenet -

CLÉANTE, HARPAGON

CLÉANTE          Bocsánatot kérek, amiért olyan csúnyán elragadtatott a hév.

HARPAGON     Á, semmiség.

CLÉANTE          Higgye el, rendkívül sajnálom a dolgot.

HARPAGON     Én pedig rendkívül örvendek, hogy észre tértél.

CLÉANTE          Igazán nagylelkű velem, hogy ilyen könnyen megbocsátja a hibámat.

HARPAGON     Az apák könnyen megbocsátják a fiúk hibáit, ha a fiúk jó útra térnek.

CLÉANTE          De hogy lehet, hogy még csak nem is neheztel a szertelen viselkedésemért?

HARPAGON     Illő tiszteletet tanúsítsz: ennyi a magyarázat.

CLÉANTE          Ígérem, apám, hogy mind a sírig háládatos szívvel fogok gondolni az irántam való jóságára.

HARPAGON     Én pedig ígérem, hogy bármit kérsz tőlem, megkapod.

CLÉANTE          Ó, apám, én soha semmit nem kérek többé magától, már azzal is éppen eleget adott, hogy nekem adta Mariane-t.

HARPAGON     Tessék?

CLÉANTE          Csak azt mondom, apám, hogy nagyon hálás vagyok magának, és hogy szívbéli jóságát mi sem bizonyítja jobban, mint az, hogy hozzám adja Mariane-t.

HARPAGON     Ki mondta, hogy hozzád adom Mariane-t?

CLÉANTE          Maga, apám.

HARPAGON     Én?

CLÉANTE          Igen, igen.

HARPAGON     Miii? Te ígérted meg, hogy lemondasz róla.

CLÉANTE          Én? Hogy lemondok róla?

HARPAGON     Igen.

CLÉANTE          Szó sincs róla.

HARPAGON     Nem tettél le róla, hogy elvedd?

CLÉANTE          Nem én, sőt jobban ragaszkodom hozzá, mint valaha.

HARPAGON     Megint kezded, te gazember?

CLÉANTE          Mindenre elszántam magam.

HARPAGON     Majd én megmutatom neked!

CLÉANTE          Mutasson, amit akar.

HARPAGON     Megtiltom, hogy a szemem elé kerülj.

CLÉANTE          Nagyszerű.

HARPAGON     Nem ismerlek többé.

CLÉANTE          Ne ismerjen!

HARPAGON     Megtagadlak.

CLÉANTE          Tagadjon!

HARPAGON     Kitagadlak.

CLÉANTE          Na és!

HARPAGON     Megátkozlak.

CLÉANTE          Átkozódjon csak!

Hatodik jelenet -

LA FLECHE, CLÉANTE

LA FLECHE      (jön a kert felől egy ládikával) De jó, hogy itt találom, uram. Jöjjön gyorsan!

CLÉANTE          Mi van?

LA FLECHE      Jöjjön, ha mondom, megfogtuk az isten lábát.

CLÉANTE          Hogyhogy?

LA FLECHE      Most már minden rendben lesz.

CLÉANTE          De hogyan?

LA FLECHE      Egész nap ezt lestem.

CLÉANTE          Mi ez?

LA FLECHE      Az apja pénzesládája, amit megszereztem.

CLÉANTE          Hogy csináltad?

LA FLECHE      Majd mindent elmondok, de most fussunk, már hallom, hogy kiabál.

Hetedik jelenet -

HARPAGON

HARPAGON     (Tolvajt kiabálva hajadonfőtt jön a kert felől.) Fogják el! Tolvaj! Rabló! Gyilkos! Gyilkos! Igazságot nekem, igazságos ég! Elvesztem, meggyilkoltak, elvágták a torkomat, elrabolták a pénzem. Ki volt az? Hova lett? Hol van? Hol bujkál? Hol keressem? Merre fussak? Merre ne fussak? Nincs ott? Hát amott? Hé, hé! Megállj, gazember! Vissza a pénzemet! (Megragadja a saját karját.) Ááá! Nem, ez én vagyok. Megháborodtam, nem tudom, hol vagyok, mit csinálok. Jaj, édes pénzem, édes pénzem, drága barátom, megfosztottak tőled, és hogy te nem vagy nekem, oda a támaszom, a vigaszom, oda a boldogságom: végem van, nincs mit keresnem ezen a földön, én nem tudok élni nélküled. Kész, nem bírom tovább: meghalok, meghaltam, eltemettek. Nem akar valaki feltámasztani? Csak adja vissza az én kedves pénzecskémet, vagy mondja meg, hogy ki vitte el. Tessék? Mondott valamit? Senki!... Bárki követte is el a gaztettet, jól kileste az alkalmat: pont azt az időt választotta ki, amikor azzal a gazember fiammal beszéltem. Megyek hívom a rendőrséget, kínvallatás alá fogatom az egész házat: a cselédeket, inasokat, fiamat, lányomat, saját magamat. Mennyi sok ember körös-körül! És bárkire nézek mindenki gyanús, és mindenről azt hiszem, hogy a tolvajom. Hé! Maguk ott! Miről beszélnek? Csak nem a tolvajról? Mi az a zaj odafönt? Nem a tolvajom van ott? Könyörgök: ha tud valaki valamit a tolvajról, szóljon nekem, jó? Nem maguk közt rejtőzködik? Csak bámulnak rám és kinevetnek. Ki fog derülni, hogy ők is benne voltak a rablásban. Rajta, gyorsan! Rendbiztost, poroszlókat, bírókat ide! Kínzóeszközöket, bitófát, hóhérokat! Azt akarom, hogy mindenkit akasszanak fel, és ha nem találom meg a pénzem, a végén én magam fogom felakasztani magamat.

ÖTÖDIK FELVONÁS

Első jelenet -

HARPAGON, RENDBIZTOS, ÍRNOK

RENDBIZTOS   Bízza csak rám a dolgot, tudom én a mesterségemet, hál Istennek. Rengeteg sok rablást kinyomoztam már a pályafutásom során, és nem bánnám, ha annyiszor ezer frankom volna, ahány személyt akasztófára juttattam.

HARPAGON     Az egész bírói meg tisztviselői karnak érdeke, hogy fény derüljön erre az ügyre, és ha nem találják meg nekem a pénzemet, a bíróságot is a bíróság elé idézem.

RENDBIZTOS   Okvetlenül meg kell ejteni a megfelelő törvényes eljárást. Azt mondja tehát, hogy ebben a ládában volt összesen...

HARPAGON     Tízezer aranytallér.

RENDBIZTOS   Tízezer tallér!

HARPAGON     Tízezer.

RENDBIZTOS   Jelentékeny lopás.

HARPAGON     Nincs olyan büntetés, mely arányban állna ezzel a szörnyűséges bűnténnyel, és ha büntetlenül marad, akkor a legszentebb dolgok sincsenek már biztonságban.

RENDBIZTOS   Milyen pénzben volt az összeg?

HARPAGON     Jól megmért arany tíz- és húszfrankosokban.

RENDBIZTOS   Kit gyanúsít a lopással?

HARPAGON     Mindenkit. Tartóztassa le az egész várost a külvárosokkal egyetemben.

RENDBIZTOS   Higgye el nekem: senkire sem szabad ráijeszteni, hanem szép finoman össze kell szedni néhány bizonyítékot, és csak utána lecsapni a törvény szigorával és visszaszerezni az eltulajdonított pénzmagot.

Második jelenet -

JACQUES, HARPAGON, RENDBIZTOS, ÍRNOK

JACQUES          (hátulról jön, visszafordul) Mindjárt megyek. Addig is tessék leszúrni, perzselni, leforrázni, felakasztani.

HARPAGON     Kit? A tolvajomat?

JACQUES          Nem, én a malacról beszélek, amit a titkár úr küldetett. Abból csinálom a vacsorát.

HARPAGON     Hagyjuk a vacsorát, ez az úr másról akar beszélni veled.

RENDBIZTOS   Nem kell megijedni. Én olyan ember vagyok, aki szereti, ha szép finoman mennek a dolgok, nem lesz semmi baj.

JACQUES          (Harpagonnak.) Az úr is vacsora vendég?

RENDBIZTOS   Lássuk, mit tud kedves barátom!

JACQUES          Na, majd meglátja, mit tudok; annál jobb vacsorát, amilyet én csinálok maguknak, senki se tudna készíteni.

HARPAGON     Nem ez a kérdés.

JACQUES          Hát nem is, merthogy hiába szeretnék én még finomabb ételeket főzni, ha az a maga zsugori titkára lenyesi a szárnyaimat.

HARPAGON     Nem a vacsoráról van szó, te csirkefogó, arról beszélj, hogy mi van az ellopott pénzemmel?

JACQUES          Ellopták a pénzét?

HARPAGON     El, te gazember, és magam foglak fellógatni, ha vissza nem adod.

RENDBIZTOS   Ne bántsa uram, az isten szerelmére! Látom rajta, hogy becsületes ember, és még csak börtönbe se kell csukni, anélkül is elárulja magának, amit tudni szeretne. Igen, barátom, ha szépen kivallja a dolgot, semmi bántódása nem esik, sőt a gazdája illő jutalomban fogja részesíteni. Ma lopták el a pénzét, és az nem lehet, hogy maga ne tudna valamit a dologról.

JACQUES          (félre) Na, ez pont kapóra jön, hogy bosszút álljak a titkár úron; ő a kedvenc, amióta betette a lábát, egyedül őneki van szava a házban... és persze azt se bocsátom meg neki, hogy úgy eltángált az imént.

HARPAGON     Te! Te! Te kérődzöl valamin.

RENDBIZTOS   Hagyja csak! Hadd gondolja át a dolgokat, mindjárt megteszi a vallomást. Mondtam én, hogy böcsületes ember.

JACQUES          Hát jó, nem bánom, uram, megmondom: szerintem a maga nagyrabecsült titkára a tettes.

HARPAGON     Valere?

JACQUES          Az.

HARPAGON     Még hogy ő ilyet csinált velem?

JACQUES          Igen, azt hiszem, ő fosztotta ki magát.

HARPAGON     Miből gondolod?

JACQUES          Hogy miből?

HARPAGON     Miből, miből?

JACQUES          Abból gondolom, hogy... ez a véleményem.

RENDBIZTOS   Jó, de azt is meg kell mondania, hogy milyen gyanújelek alapján.

HARPAGON     Láttad, hogy ott ólálkodott, ahová a pénzt rejtettem?

JACQUES          Igen, pontosan... Hol is volt a pénz?

HARPAGON     A kertben.

JACQUES          Ez az! Ott ólálkodott a kertben. És miben is volt az a pénz?

HARPAGON     Egy pénzesládában.

JACQUES          Úgy van: egy pénzesláda volt a kezében.

HARPAGON     Na, most megtudom, hogy az enyém volt-e. Milyen volt az a pénzesláda?

JACQUES          Hogy milyen volt?

HARPAGON     Na?!

JACQUES          Hát, olyan volt... pont olyan volt, mint egy pénzesláda.

RENDBIZTOS   Jó, de írja le egy kicsit részletesebben!

JACQUES          Jó nagy pénzesláda.

HARPAGON     Amit elloptak tőlem, az kicsi volt.

JACQUES          Hát, ha úgy vesszük, persze hogy kicsi, én csak amiatt mondtam nagynak, ami benne volt.

RENDBIZTOS   És milyen színű volt?

JACQUES          Hogy milyen színű?

RENDBIZTOS   Úgy van.

JACQUES          A színe, az... az egy bizonyos szín... nem tudna egy kicsit segíteni?

HARPAGON     Na?

JACQUES          Nem piros?

HARPAGON     Nem. Szürke.

JACQUES          Az az! Pirosas szürke. Pont azt akartam mondani.

HARPAGON     Semmi kétség: ez nyilvánvalóan az én ládikám. Írja jegyzőkönyvbe a vallomását, uram!... Kiben bízhat ezek után az ember? Senkiben és semmiben nem lehet megbízni, és most már azt is elbírom képzelni, hogy én magam lopom meg saját magamat.

JACQUES          Uram! Pont jön is az embere. Azért ne mondja meg neki, hogy éntőlem tudta meg a dolgot.

Harmadik jelenet -

VALERE, HARPAGON, RENDBIZTOS, ÍRNOK, JACQUES

HARPAGON     Gyere! Valld meg a leggyalázatosabb gaztettet, a legszörnyűségesebb merényletet, amelyet ember valaha is elkövetet.

VALERE            Parancsol, uram?

HARPAGON     Hát még csak nem is szégyelled a bűnödet, te alávaló?

VALERE            Miféle bűnömet?

HARPAGON     Hogy miféle bűnödet, te hálátlan kutya? Mintha nem tudnád! Ne is próbáld rejtegetni: minden kiderült, mindent tudok. Csak azért jöttél a házamba, hogy a bizalmamba férkőzzél, visszaéltél a jóságommal, rászedtél, elárultál.

VALERE            Nos, uram, ha már úgyis kiderült, nem fogok kertelni: kár is volna tagadnom a dolgot.

JACQUES          Mi a fene! Úgy látszik, ráhibáztam.

VALERE            Mentségemre szóljon, hogy meg akartam mondani magának, csak vártam a kedvező pillanatot, de ha már így fordult, kérem, ne haragudjon rám, és hallgassa meg az indokaimat.

HARPAGON     Szép kis indokaid lehetnek, te gyalázatos tolvaj.

VALERE            Oktalanul szidalmaz, uram. Való igaz, hogy vétkeztem maga ellen, de hát voltaképpen bocsánatos a bűnöm.

HARPAGON     Bocsánatos? Az útonállás? A gyilkosság?

VALERE            Könyörgök, ne lovallja bele magát. Hallgasson meg, és meglátja, hogy nem olyan nagy a baj, mint képzeli.

HARPAGON     Nem olyan nagy a baj, mint képzelem! A véremet vetted, te gazember, kitépted a szívemet.

VALERE            Nyugodjon meg, uram, a vére jó kezekbe kerül. Származásom révén nagyon is méltó vagyok hozzá, és semmi olyan nem történt, amit ne tudnék jóvá tenni.

HARPAGON     Követelem, hogy add vissza, amit elraboltál.

VALERE            Nem lesz semmi híja a becsületének, uram.

HARPAGON     Becsület! Becsület! Nem arról van itt szó. Hanem mondd csak ki vett rá a dologra?

VALERE            Még kérdi, uram?

HARPAGON     Igen, igen, kérdem.

VALERE            Az az istenség, aki ártatlan bűnökbe hajszolja az embert: Ámor.

HARPAGON     Ámor?

VALERE            Igen, a szerelem istene.

HARPAGON     Szép kis szerelem, nem mondom! Szerelmes az aranytallérjaimba.

VALERE            Nem, uram, engem nem a maga gazdagsága vonzott, nem a vagyona kápráztatott el, és ezennel kijelentem, hogy semmire nem tartok igényt, ha meghagyja nekem azt az egyetlent, amit megtaláltam itt.

HARPAGON     Dehogy hagyom meg! Még mit ne! Ez aztán már tényleg a pimaszság teteje: meg akarja tartani, amit elrabolt tőlem.

VALERE            Ezt még nem lehet rablásnak nevezni.

HARPAGON     Már hogyne lehetne? Egy ekkora kincset!

VALERE            Elismerem, hogy valóságos kincs, sőt a ház legdrágább kincse, de higgye el: nem veszíti el, ha rám bízza. Térden állva kérem, adja nekem ezt a tündökletes kincset, és lássa be, hogy így lesz a legjobb mindenkinek.

HARPAGON     Egy nyavalyát!... Mit jelentsen ez az egész?

VALERE            Örök hűséget fogadtunk, megesküdtünk, hogy soha el nem hagyjuk egymást.

HARPAGON     Gyönyörű eskü, bámulatos egy fogadalom!

VALERE            Igen, eltökéltük, hogy örökre egymáséi leszünk.

HARPAGON     Ahhoz még nekem is lesz egypár szavam.

VALERE            Csak a halál szakíthat el tőle.

HARPAGON     Eszi a fene a pénzem után.

VALERE            Mondtam már, uram, hogy nem érdekből tettem, amit tettem. Szívemnek egészen mások a mozgató rugói, mint képzeli, tiszta és nemes érzelmek irányítanak.

HARPAGON     Az lesz a vége, hogy keresztényi könyörületességből akar kifosztani, de én nem hagyom annyiban: ne félj, te elvetemült haramia, lesújt rád a jog s az igazságszolgáltatás.

VALERE            Tegyen, amit akar, s én elfogok viselni minden megpróbáltatást, csak arra kérem, higgye el: ha egyáltalán vád érhet valakit, az csak én lehetek, a lánya ártatlan, őt nem terheli felelősség.

HARPAGON     Még jó, hogy ártatlan! Az volna csak a furcsa, ha a lányom is benne volna a gaztettben. Azt akarom, hogy add vissza, ami az enyém, és valld be honnan raboltad el.

VALERE            Nem raboltam én el sehonnan, itt van a házban.

HARPAGON     (félre) Édes ládikám!... Itt van a házban?

VALERE            Itt, uram.

HARPAGON     És mondd csak: nem nyúltál hozzá?

VALERE            Én? Hozzányúlni? Hogy képzelhet ilyet rólunk? Én tiszta és salaktalan szerelemmel lángolok érte.

HARPAGON     Lángol a ládikámért!

VALERE            Inkább a halál, mintsem hogy alantas gondolattal közeledjem hozzá, és azt nem is tűrte volna az ő szemérmes erénye.

HARPAGON     A ládikám szemérmes?

VALERE            Vágyam csak addig terjedt, hogy gyönyörködtem a látásában, és semmi bűn nem szentségtelenítette meg a szenvedélyt, melyet szépséges tekintete lobbantott fel a szívemben.

HARPAGON     A ládikám szépséges tekintete! Úgy beszél róla, mint szerelmes ember az imádott nőről.

VALERE            Claude asszonyság mindent tud a dologról, és ő tanúsíthatja, hogy...

HARPAGON     Micsoda? A cselédem segített neked?

VALERE            Igen, uram, tanúja volt fogadalmunknak, sőt megbizonyosodva szenvedelmem erényes voltáról, ő maga segített rábeszélni a lányát, hogy ünnepélyesen elígérkezzen nekem.

HARPAGON     Ez úgy megijedt a büntetéstől, hogy félrebeszél. Mit hordasz össze itt a lányomról?

VALERE            Én csak azt mondom, uram, hogy sokáig hiába ostromoltam, szűzies szemérme gátat vetett leghőbb vágyamnak.

HARPAGON     Kicsodának a szűzies szemérme?

VALERE            A maga lányának uram. Csak tegnap szánta rá magát, hogy eljegyezze magát velem.

HARPAGON     A lányom eljegyezte magát veled?

VALERE            Igen, kölcsönösen írásbeli fogadalmat tettünk.

HARPAGON     Jóságos Isten! Mért hagytál el engem?

JACQUES          Írja, uram, írja, írja!

HARPAGON     Nem érhet több csapás, nincs már vigasz, remény... Rajta, uram, teljesítse kötelességét, fogja nekem perbe ezt az embert, mint rablót és gaz csábítót.

VALERE            Én nem szolgáltam rá ezekre a vádakra, és ha majd megtudják, ki vagyok...

Negyedik jelenet -

ÉLISE, MARIANE, FROSINE, HARPAGON, VALERE, JACQUES, RENDŐRBIZTOS, ÍRNOK

HARPAGON     Hah, elfajzott leányzó! Így hálálod meg apád minden jóságát? Erre tanítottalak? Belebolondulsz egy aljas gonosztevőbe és hozzájárulásom nélkül eljegyzed magad vele? Na de keservesen csalódni fogtok mind a ketten. Téged zárdába csukatlak, hogy veszteg maradj, te meg arcátlan gazember, lógni fogsz az elvetemültséged miatt.

VALERE            Nem szab törvényt uraságod indulata, és nekem is lesz szavam az ítélet előtt.

HARPAGON     Rosszul mondtam: nem is akasztófára kerülsz, hanem elevenen kerékbe törnek.

ÉLISE                 (letérdel apja elé) Ó, apám, könyörgök, ne ragadtassa ilyen embertelen érzelmekre magát, ne feszítse túl az atyai hatalom húrját. Ne engedje eluralkodni magán felkorbácsolt indulatait, és gondolja nyugodtan végig, hogy mit óhajt csinálni. Vegye a fáradságot hozzá, és nézze meg alaposabban azt az embert, aki ellen felingerült, merthogy rosszul látja őt, és kevésbé fogja furcsállani, hogy elígérkeztem neki, ha megtudja, hogy nélküle már rég nem volnék. Igen, apám, ő mentett ki a vízből, amikor olyan halálos veszedelemben forogtam, neki köszönheti hát a lánya életét, aki...

HARPAGON     Nem érdekel. Nekem jobb lett volna, ha hagyja, hogy megfulladjál, mint az, amit most elkövetett.

ÉLISE                 Apai szeretetére kérem, apám, engedje, hogy...

HARPAGON     Nem egy szót se többet! Tegye kötelességét az igazságszolgáltatás!

JACQUES          (félre) Megfizetsz, amiért megbotoztál.

FROSINE           (félre) Jó kis zűrzavar!

Ötödik jelenet -

ANSELME, HARPAGON, ÉLISE, MARIANE, FROSINE, VALERE, JACQUES,

RENDBIZTOS, ÍRNOK

ANSELME         Mi lelte, Harpagon úr? Miért van így feldúlva?

HARPAGON     Ne is kérdje, Anselme úr, én vagyok a legszerencsétlenebb ember a világon, és a maga házassági szerződésével is borzasztó és nagy bajok vannak. Megfosztottak a vagyonomtól, megfosztottak a becsületemtől, és ez az alávaló gyilkos gazember lábbal tiporta a legszentebb jogokat, beférkőzött a házamba, mint szolga, de csak azért, hogy ellopja a pénzemet és elcsábítsa a lányomat.

VALERE            Kit érdekel a maga pénze? Folyton arról zagyvál.

HARPAGON     Igen, és eljegyezték egymást. Ezzel magának is a becsületébe gázoltak, Anselme úr, úgyhogy indítson is magánvádat ellene, sújtasson le rá a törvény teljes szigorával, hogy megbosszulja a pimaszságát.

ANSELME         Távol áll tőlem, hogy bárkit magamhoz kényszerítsek, és hogy olyan szívre áhítozzam, aki már másnak elígérkezett; de hogy végképp megnyugodjon, hajlandó vagyok megölelni őket, mintha a tulajdon gyermekeim volnának.

HARPAGON     Ez a derék uraság mindent el fog követni, amit hivatali tiszte megkövetel... Járjon el példás szigorral, uram, tegye jó alapos bűnüggyé ezt az ügyet!

VALERE            Elképzelni se tudom, miféle törvénybe ütközik, hogy szerelemre lobbantam a leánya iránt, és hogy ugyan miért ítélnének kínhalálra az eljegyzésünk miatt. Egyébiránt pedig, ha tudják, ki vagyok...

HARPAGON     Nem érdekelnek a dajkamesék; manapság csak úgy hemzsegnek az ilyen címbitorló szédelgők, akik kihasználják, hogy a kutya sem ismeri őket, és galádul felveszik az első nemesi nevet, ami eszükbe jut.

VALERE            Jegyezze meg magának, hogy bennem sokkal büszkébb szív dobog, hogysem olyasmivel ékeskedjen, ami nem az enyém, és hogy egész Nápoly tanúsíthatja származásomat.

ANSELME         Hohó! Vigyázzon, mit mond, mert nagyon ráfizethet ám. Olyan ember előtt beszél, aki igen jól ismeri a nápolyi arisztokráciát, úgyhogy könnyűszerrel átlát a szitán.

VALERE            (nagy fittyel felteszi a kalapját) Én nem olyan ember vagyok, akinek féltenivalója volna, és ha ön ismeri Nápolyt, nyilván azt is tudja, hogy ki volt Dom Thomas d’Alburcy.

ANSELME         Hogyne tudnám! Kevesen ismerték olyan jól, mint én.

HARPAGON     Mit érdekel engem, Dom Thomas vagy Dom Martin!

ANSELME         Várjon! Hadd mondja tovább, kíváncsi vagyok, hová akar kilyukadni.

VALERE            “Oda akarok kilyukadni”, hogy ő az én szülőapám.

ANSELME         Mije?

VALERE            A szülőapám.

ANSELME         Maga tréfál velem. Találjon ki valami hihetőbb mesét, mert ezzel a hazugsággal nem sokra megy.

VALERE            Válogassa meg a szavait! Ez nem hazugság, hanem a színtiszta valóság, és minden szavamat bizonyítani tudom.

ANSELME         Szóval azt merészeli mondani, hogy maga Dom Thomas d’Alburcy fia?

VALERE            Igenis ezt mondom, és bárkivel szemben fenntartom az állításomat.

ANSELME         Vakmerő állítás. Nos, tudja meg és vésse eszébe, hogy az az ember, akiről maga beszél, több, mint 16 évvel ezelőtt a tengerbe veszett hitvesével és gyermekeivel egyetemben, amidőn más előkelő családokhoz hasonlóan életüket mentve menekültek a nápolyi zavargásokat kísérő kegyetlen üldöztetések elől.

VALERE            Igen. Nos, tudja meg és vésse eszébe, uram, hogy Dom Thomas fiát, aki akkoriban hétesztendős volt, valamint egy szolgát egy spanyol hajó kimentett a tengerből a hajótörés után, és a kimentett fiú itt áll ön előtt; tudja meg, hogy a sorsomon megrendült hajóskapitány megszeretett, saját fiaként nevelt, és mihelyt elbírtam a kardot, kitanított a fegyverforgatás mesterségére; tudja meg továbbá, hogy nemrég hírét vettem, hogy apám mégse halt meg, ezért keresésére indultam, és a Gondviselés ide vezényelvén, jó sorsomnak hála megpillantottam az elragadó Élise-t, és tüstént rabul ejtett szépségének varázsa; tudja meg végezetül, hogy lángoló szerelmem és Élise apjának szigorúsága vett rá, hogy beférkőzzem e házba, és mással kerestessem a szüleimet.

ANSELME         Szavain kívül van valami, ami bizonyítaná, hogy nem egy szép kis mesét kerekített a valóság magja köré.

VALERE            A spanyol hajóskapitány, az apám pecsétgyűrűje, egy achát karperec, amelyet anyám tett a karomra, az öreg Pedro szolga, aki velem együtt menekült a hajótörésből.

MARIANE         Tanúsíthatom, hogy minden szava színtiszta valóság, semmi kétség nem lehet felőle, hogy ön az én testvérbátyám.

VALERE            Ön az én testvérhúgom?

MARIANE         Igen. Elszorult a szívem, mihelyt beszélni kezdett, hiszen anyánk - ó, milyen boldog lesz a drága lélek! - százszor elbeszélte nekem a családunkat sújtó sorscsapásokat. A Gondviselés mi kettőnket is kimentett ama gyászos hajótörésből, de életünkért szabadságunkkal kellett fizetnünk, merthogy kalózok találtak ránk, amint egy hitvány deszkába kapaszkodva hánykolódtunk a tengeren. Tíz évi raboskodás után egy szerencsés véletlen folytán visszanyertük szabadságunkat és hazatértünk Nápolyba, de ott azt kellett megtudnunk, hogy minden vagyonunkat eladták, s apámról semmi hír. Genovába mentünk, anyám összeszedte azt a kevéskét, amit széthordott örökségből megmaradt, de ott sem volt maradásunk a rokonság undok ármánykodása miatt, ide költöztünk hát, ebbe a városba, de anyám élete itt már puszta senyvedés.

ANSELME         Uram, Teremtőm! Milyen végtelen nagy a Te hatalmad! Ímé, bizonyosság a Te csodatévő erődről. Öleljetek meg, gyermekeim, örvendjetek együtt apátokkal.

VALERE            Ön a mi apánk?

MARIANE         Ön az, kit anyám annyiszor elsiratott?

ANSELME         Igen, leányom, igen fiam, én vagyok Dom Thomas d’Alburcy, akit a Mindenható kimentett a habokból a nála lévő minden pénzzel egyetemben, és aki minekutána mindnyájatokat halottnak hitt több, mint tizenhat éven át, egy kedves és erényes hölggyel új családot készülvén alapítani, remélt vigaszt találni a hosszú-hosszú bolyongás után. Lemondtam róla, hogy valaha is visszatérjek a vajmi kevéssé biztonságos Nápoly városába, ezért pénzzé tettem minden vagyonomat, és itt telepedtem le, felvéve az Anselme nevet, elűzendő a gyászos emlékét ama másik névnek, amelyhez annyi sok szenvedés tapadt.

HARPAGON     Ez itt a maga fia?

ANSELME         Igen.

HARPAGON     Akkor beperelem magát: fizesse ki azt a tízezer tallért, amit ő ellopott tőlem.

ANSELME         Méghogy ő meglopta magát!

HARPAGON     Igenis ő!

ANSELME         Ki mondja ezt magának?

HARPAGON     Jacques.

VALERE            Te mondod?

JACQUES          Láthatja, én semmit se mondok.

HARPAGON     Ő mondja hát! Itt a rendbiztos úr, őnála megvan a vallomása.

VALERE            Azt gondolja rólam, hogy képes volnék elkövetni egy ilyen gyáva aljasságot?

HARPAGON     Képes, nem képes, a pénzemet akarom.

Hatodik jelenet -

CLÉANTE, VALERE, MARIANE, ÉLISE, FROSINE, HARPAGON, ANSELME,

JACQUES, LA FLECHE, RENDBIZTOS, ÍRNOK

CLÉANTE          Ne gyötrődjön, apám, és senkit se vádoljon. Megtudtam egyet-mást az ügyről, és azért jöttem, hogy megmondjam: ha hajlandó beleegyezni hogy feleségül vegyem Mariane-t, vissza fogja kapni a pénzét.

HARPAGON     Hol van?

CLÉANTE          Nyugodjon meg! Kezeskedem róla, hogy jó helyen van, minden egyedül tőlem függ. Mondja meg, mit határozott; választhat vagy hozzám adja Mariane-t vagy oda a pénzesládája.

HARPAGON     Semmi se hiányzik belőle?

CLÉANTE          Semmi az ég világon. Gondolja meg, hajlandó-e aláírni a házassági szerződést és csatlakozni Mariane anyjához, ő már szabad kezet adott a lányának, hogy válasszon kettőnk közül.

MARIANE         Ön még nem is tudja, hogy anyám beleegyezése már nem is elegendő; az Úr visszaadta a bátyámat, aki itt áll ön előtt, de sőt, apámat is: tőle is meg kell kérnie a kezemet.

ANSELME         A Gondviselés nem azért vezetett vissza hozzátok, gyermekeim, hogy most vágyaitok útjába álljak. Maga is gondolhatja, Harpagon úr, hogy egy ilyen fiatal teremtés nem az apát fogja választani, hanem a fiút. Ne mondasson olyat magának, amit fölösleges hallania, kövesse példámat és egyezzen bele a kettős esküvőbe.

HARPAGON     Akkor kell a legfőbb tanácsadóm: lássam a pénzesládámat!

CLÉANTE          Megkapja hiánytalanul és sértetlenül.

HARPAGON     Nincs pénzem hozományra.

ANSELME         Emiatt ne fájjon a feje: én majd mindkettejükről gondoskodom.

HARPAGON     Vállalja a lakodalom költségeit is?

ANSELME         Vállalom, ha ez kell magának.

HARPAGON     Hát jó, de csináltasson nekem egy díszruhát az esküvőre!

ANSELME         Meglesz. És most vigadjunk e szép nap örömére!

RENDBIZTOS   Hohó, uraim, hohó! Ne olyan hevesen! Ki fizet nekem az írásért?

HARPAGON     Csináljon az írásával azt amit akar.

RENDBIZTOS   Nana! Nem úgy van az, kérem! Nekem ezért fizetség jár.

HARPAGON     (Jacques-ra mutat) Magának adom ezt az ember fizetség gyanánt; akassza fel.

JACQUES          Na most aztán hogy legyen okos az ember? Ha igazat mondok, megbotoznak, ha hazudok, fel akarnak akasztani.

ANSELME         Eh, bocsásson meg annak a kópénak, Harpagon uram!

HARPAGON     Jó, de akkor maga fizet a rendbiztosnak.

ANSELME         Nem bánom. És most vigyük meg anyátoknak is az örömhírt!

HARPAGON     És ide nekem az én édes ládikámat!

Table of Contents

KEZDŐOLDAL

A MEK EGYESÜLET TÁMOGATÁSA

SZEREPLŐK

JÁTSZÓDIK PÁRIZSBAN

ELSŐ FELVONÁS

Első jelenet - VALERE, ÉLISE

Második jelenet - CLÉANTE, ÉLISE

Harmadik jelenet - HARPAGON, LA FLECHE

Negyedik jelenet - ÉLISE, CLÉANTE, HARPAGON

Ötödik jelenet - VALERE, HARPAGON, ÉLISE

MÁSODIK FELVONÁS

Első jelenet - CLÉANTE, LA FLECHE

Második jelenet - SIMON, HARPAGON, CLÉANTE, LA FLECHE

Harmadik jelenet - FROSINE, HARPAGON

Negyedik jelenet - LA FLECHE, FROSINE

Ötödik jelenet - HARPAGON, FROSINE

HARMADIK FELVONÁS

Első jelenet - HARPAGON, CLÉANTE, ÉLISE, VALERE

Második jelenet - JACQUES, VALERE

Harmadik  jelenet - FROSINE, MARIANE, JACQUES

Negyedik jelenet - MARIANE, FROSINE

Ötödik jelenet - HARPAGON, FROSINE, MARIANE

Hatodik jelenet - ÉLISE, HARPAGON, MARIANE, FROSINE

Hetedik jelenet - CLÉANTE, HARPAGON, ÉLISE, MARIANE, FROSINE

Nyolcadik jelenet - HARPAGON, MARIANE, FROSINE, CLÉANTE, PASZULY, ÉLISE

Kilencedik jelenet - HARPAGON, MARIANE, CLÉANTE, ÉLISE, FROSINE, CSUKA, VALERE

NEGYEDIK FELVONÁS

Első jelenet - CLÉANTE, MARIANE, ÉLISE, FROSINE

Második jelenet - HARPAGON, CLÉANTE, MARIANE, ÉLISE, FROSINE

Harmadik jelenet - HARPAGON, CLÉANTE

Negyedik jelenet - JACQUES, HARPAGON, CLÉANTE

Ötödik jelenet - CLÉANTE, HARPAGON

Hatodik jelenet - LA FLECHE, CLÉANTE

Hetedik jelenet - HARPAGON

ÖTÖDIK FELVONÁS

Első jelenet - HARPAGON, RENDBIZTOS, ÍRNOK

Második jelenet - JACQUES, HARPAGON, RENDBIZTOS, ÍRNOK

Harmadik jelenet - VALERE, HARPAGON, RENDBIZTOS, ÍRNOK, JACQUES

Negyedik jelenet - ÉLISE, MARIANE, FROSINE, HARPAGON, VALERE, JACQUES, RENDŐRBIZTOS, ÍRNOK

Ötödik jelenet - ANSELME, HARPAGON, ÉLISE, MARIANE, FROSINE, VALERE, JACQUES, RENDBIZTOS, ÍRNOK

Hatodik jelenet - CLÉANTE, VALERE, MARIANE, ÉLISE, FROSINE, HARPAGON, ANSELME, JACQUES, LA FLECHE, RENDBIZTOS, ÍRNOK