A. N. Osztrovszkij
A forró szív

Komédia öt felvonásban

Oroszból fordította:
Háy Gyula

Szereplők:
Kuroszlepov Pavlin Pavlinics, jónevű kereskedő
Matrjona Haritonova, a felesége
Parasa, Kuroszlepov lánya, első feleségétől
Gradobojev Szerapion Mardarics, városi rendőrfőnök
Narkisz, Kuroszlepov segédje a háznál
Gavrilo, segéd a boltban
Susztrij Vaszja, nemrég tönkrement kereskedő fia
Szilan, szögrül-végrül Kuroszlepov rokona, udvaros, szolgál nála
Szirdorenko, rendőraltiszt, egyben a rendőrfőnök írnoka
Zsigunov, rendőrőrszem
Arisztarh, kispolgár
Hlinov Tarah Taraszics, gazdag vállalkozó
Uraság nagy bajusszal
Első kispolgár
Második kispolgár
Harmadik kispolgár
Lány
Evezősök, énekesek, rokkant katonák, foglyok, járókelők, Hlinov emberei, cselédség, munkások, rendőrök, különféle emberek.

A cselekmény mintegy harminc évvel ezelőtt* játszódik Kalinov járási székhelyen.

Első felvonás
Udvar: a nézőtől jobbra a gazda házának födött bejárata, kis tornáccal; 
innen nyílik az a szoba, ahol a segédek laknak; balra kis melléképület, 
előtte a léckerítés egy része. A melléképület előtt bokrok, nagy fa, 
asztal és pad, a háttérben kapu. Nyári est, nyolc óra felé.
Első jelenet
Gavrilo a padon ül gitárral, Szilan seprűvel áll mellette.
Szilan	Hallottad, hogy hiány van a háznál?
Gavrilo	Hallottam.
Szilan	Idáig vagyok az ilyen eltűnésekkel. És éppen ez okból, barátaim, segéd urak, nálam bizony rend legyen: kilenc órára itthon lenni - és kapuzárás. Ami pedig az éjszakai átmászogatást a kerítésen illeti, - erről a divatról egészen le kell tenni; mert aki folytatja, azt galléron fogom, aztán gyerünk a gazdához.
Gavrilo	Csudálatos alak vagy te, de ha egyszer így kell lenni.
Szilan	Az én dolgom az, hogy meg lett légyen mondva; a többi meg a ti dolgotok! De én most különösképpen dühös vagyok. Olyan dühös vagyok, hogy no! (Gavrilo pötyögteti a gitárt. Szilan csendben nézi a kezét.)
Szilan	No, összehozod?
Gavrilo	Összehozom, lassankint. (Énekel és kíséri magát)

Se papuska, se mamuska
Nincsen itthon senki sem,
Nincsen itthon senki sem,
Ott az ablak, mássz be hozzám, kedvesem.
Szilan	Talpraesett nóta.
Gavrilo	Csuda remek nóta, elénekelheted akármilyen társaságban; csak ez a fogás itt... figyeld csak jól meg! Látod? Ez nem jön ki nekem.
Szilan	Úgy vélném, szeretett barátom, neked jobb lenne ezt a foglalatosságot abbahagyni.
Gavrilo	Miért hagynám abba, Szilan bácsi? Gondold csak meg, hogy mit fektettem már bele.
Szilan	Sok kínlódásod-bosszúságod van vele.
Gavrilo	A kínlódás, az nem számít, de a veszteség sok bizony; mivelhogy a gitár törékeny instrumentum.
Szilan	Ha nagyot lódítanak rajta, aztán neki a kályhának, akkor bizony vége.
Gavrilo	Vége, barátocskám, vége, sírhatja a pénzecske.
Szilan	Neki a kályhának! He? Jól kigondolta a gazda; hacsak meglátja ezt a gitárt, azon nyomban neki a kályhának! Csuda egy história!
Gavrilo	(sóhajt) Nem mindig a kályhának, Szilan bácsi. Kettőt a fejemen vert szét.
Szilan	Biz ez elég mulatságos lehet; zeng bele az egész ház.
Gavrilo	Van, akinek mulatságos, de nekem...
Szilan	Fájdalmas? Világos, ha úgy az éle...
Gavrilo	És ha nem is az éle... De hisz erre nem is sok a gondom, a fej az enyém, nem boltban vettem; de a gitárért pénzt fizetek.
Szilan	Ez is igaz. A fejed fáj, fáj, aztán abbahagyja; de a gitárt hiába borogatod.
Gavrilo	Nem volna jobb eltakarodnom innen? Nehogy a gazda meglásson.
Szilan	Nem! Ugyan! Szokásaképpen aluszik. Aluszik éjjel, aluszik nappal; tisztára agyonalussza magát, már fogalma sincsen semmiről. Nem lát tovább az orránál. Álmos fejjel összezagyválja, mi történt ébren, mit látott álmában; még a beszéde is olyan homályos lesz, csak dörmög; aztán valahogy csak alakul mindig, semmi baj.
Gavrilo 	(hangosan énekel)
Se papuska, se mamuska,
Nincs itthon senki sem...
	Kuroszlepov kijön a tornácra.
Szilan	Ácsi! Valahogy kibújt! Még ilyet! Tágulj a tetthelyről! Azaz várj csak! Bújj el ott, a tornácnál tovább nem megy, lusta ez ahhoz.
	(Gavrilo elbújik)

Második jelenet
Kuroszlepov és Szilan
Kuroszlepov	(leül a tornácon és egy ideig ásít) És mitől szakadt le az ég? Csak leszakad, fogja magát és leszakad. Vagy csak álmodtam, mit? Azt próbálja most valaki kitalálni, hogy mi van ilyenkor a világon: reggel vagy este? És nincs itt senki, hogy az ördög... Matrjona! Se a házban, se az udvaron, hogy ezt a...! Matrjona! Huj, de félelmetes, amikor az ember nem tudja, mi van a világon... Hátborzongató. És álmodtam én, vagy mi? Mintha rengeteg sok fát aprítottak volna. Minek az a fa, mondok. Aszongyák, a bűnösöket sütögetni. Csak nem a pokolban volnék? És hová süllyedt mindenki? És miféle rémület szállt meg engem máma? Mintha megint szakadna lefele az ég. Szakad biz az... Uramisten! Már meg szikrák! És hátha egyszercsak itt az utolsó ítélet? Nem is volna olyan nagy meglepetés. Biz ez mind nagyon könnyen megtörténhet, mivelhogy... szurokszagot éreztem, valaki vadállati hangon énekelt, aztán húrok, vagy trombiták hangja, tudom is én... Nem lehet rájönni.
	A toronyóra üt
	Egy, kettő, három, négy, öt (oda sem hallgatva tovább számol), hat, hét, nyolc, kilenc, tíz, tizenegy, tizenkettő, tizenhárom, tizennégy, tizenöt.
	Az óra, amint elütötte a nyolcat, elhallgatott.
	Csak? Tizenöt?... Istenem, istenem! Ezt is megértük. Tizenöt. Mit meg nem értünk. Tizenöt. És ez még mind kevés a bűneinkhez képest! Még lesz itt valami! Mi volna, ha bemennék és innék egyet minden eshetőségre? Igen, azt mondják, ilyenkor még rosszabb, mert az embernek tiszta lelkiismerettel kell... (Kiált.) Szilantij! Hé!...
Szilan	Ne ordíts, hallom.
Kuroszlepov	Hol kószálsz? Olyan dolog kezdődik...
Szilan	Sehol se kószálok, itt állok, itt, tégedet őrizlek.
Kuroszlepov	Hallottad az órát?
Szilan	Mi van vele?
Kuroszlepov	Hisz ez az éppen! Élnek még mind valamennyien?
Szilan	Kik?
Kuroszlepov	Kik? Hát a házam népe meg minden igazhitű keresztény.
Szilan	Ébredj már fel! Eridj, mosakodj meg!
Kuroszlepov	A források nem apadtak még el?
Szilan	Nem. Mitől apadtak volna?
Kuroszlepov	És hol van most a feleségem?
Szilan	Vendégségbe ment.
Kuroszlepov	Amikor ilyesmi történik, itt a helye az ura mellett.
Szilan	No, ez már az ő dolga.
Kuroszlepov	Hogyhogy vendégségbe? Jól megválasztotta az időt! A borzalom óráját.
Szilan	Micsodát?
Kuroszlepov	Akinek füle van hallhatta, hogy most ütötte el a tizenötöt.
Szilan	Akár tizenötöt, akár nem tizenötöt, de most múlt nyolc óra, annyi biztos... Most ideje lenne megvacsorázni, aztán tovább aludni.
Kuroszlepov	Azt mondod, vacsorázni?
Szilan	Okvetetlen. Ha valaminek az a rendje, akkor nem lehet másképp.
Kuroszlepov	Akkor hát most este van?
Szilan	Este.
Kuroszlepov	És minden úgy van, ahogy szokott? Semmi olyasmi nincs?
Szilan	Mi volna?
Kuroszlepov	Én meg hogy megijedtem! Mit el nem gondoltam itt ültömben! Úgy rémlett, hogy kezdődik a világ vége. De ki tudja, messze-e még?
Szilan	Minek arról morfondérozni?
Kuroszlepov	A templomból már kijött a nép?
Szilan	Épp az előbb.
Kuroszlepov	(dúdol) De, hát hogyha mégis... A kaput bezártad? 
Szilan	Be.
Kuroszlepov	Oda kéne menni, megnézni utánad.
Szilan	Csak menj egy kicsikét. Jót tesz neked...
Kuroszlepov	Az, “menj egy kicsikét”! Ez mind csak a te hanyagságod. Mindenütt ott kéne tartanom a szemem. Kétezer rubelem veszett el! Gyerekjáték! Eridj és keress annyit!
Szilan	Te meg aludj csak még többet, akkor majd mindenedet ellopják.
Kuroszlepov	Sajnáljátok is ti a gazda pénzét! Majd én még teveled... Megállj csak.
Szilan	Az ám! Megijedtem! Tőlem ugyan el nem visz senki semmit. Én a magam dolgát elvégzem, járok egész éjszaka, meg vannak kutyák is... Én akár meg is esküszöm: nemcsak tolvaj, de még légy se repül itt be, úgy gondolom. Hol tartottad azt a pénzt?
Kuroszlepov	Nem volt időm betenni a ládába, a párnám alatt volt, harisnyába dugva.
Szilan	Ki férhetett hozzá? Magad is megítélheted! Harisnyába dugtad, - vallasd ki jól a harisnyáidat!
Kuroszlepov	Csak járjon a szád. Meg kéne téged fogni a hajadnál fogva és amikor az asszonyok a ruhát öblögetik...
Szilan	Rövid neked ahhoz a karod!
Kuroszlepov	Bor is annyi kell, hogy nem lehet győzni. Üvegszám tűnik el.
Szilan	Annál keresd, aki iszik, hozzám könyörületes volt a jóisten.
Kuroszlepov	Ki lophatta el?
Szilan	Fura dolog!
Kuroszlepov	Szinte úgy tűnik, mintha...
Szilan	Akkor még én a helyedben...
Kuroszlepov	(dúdol) De hát hogyha mégis... Azt mondod, vacsorázni?
Szilan	Csakis.
Kuroszlepov	Be kéne menni, megrendelni.
Szilan	Hát a kapu?
Kuroszlepov	Aztán. Hallod-e... (Megfenyegeti) Szót fogadj ám! Én, testvér, nem sokat törődöm azzal, hogy a bácsikám vagy. Nálam minden, ajtó, lakat, minden rendben legyen. Úgy őrizd mint a szemed világát. Nincs kedvem miattatok tönkre menni. 
Szilan	No, elég lesz. Megmondtad, meglesz. 
Kuroszlepov	Hol vannak a segédek?
Szilan	Ki tudja?
Kuroszlepov	Ha valamelyik még nem volna itt, ki ne nyiss neki, hadd éjszakázzon a kapu előtt: csak a feleségemet engedd be. Ha pedig idegenek akarnának a segédekhez jönni, még ha a legeslegjobb ismerőseid is, be ne engedd őket. Nekem eladó lányom is van. (Bemegy a házba.)

Harmadik jelenet
Szilan, Gavrilo, majd Susztrij Vaszja
Szilan	(odamegy Gavrilohoz) Előmászhatsz, nincs baj.
Gavrilo	Elment?
Szilan	El. Most megvacsorázik, aztán megint huny egyet. És mitől alszik annyit? Attól, hogy pénze van. A magamfajta meg törheti magát egész éjszaka. Összerabolta a sok pénzt, én meg őrizem neki. Kétezer rubel! Könnyű azt mondani! Aszongya: a te gondatlanságodból! Ilyen szemrehányásokat kell hallgatnom vénségemre! Hej, ha én ezt a tolvajt...! Na, majd megmutatnám neki...! Azt hiszem, a fogammal tépném szét. Ha most meglátnám, hát evvel a seprővel egyenesen neki... (Észreveszi Vaszját, aki megjelent a kerítés tetején.) Megállj! Megállj! Itt is van! Várj csak, hadd másszon le a kerítésnél. (Nekiront a seprővel.) Őrség!
Vaszja	Mi van veled, hé, mi van veled? Ne ordíts, idevaló vagyok!
Szilan	(gallérjánál fogja) Hogy is ne, még hogy idevaló vagy! Hij, azt a...! Megijedtem. Mit mászkálsz a kerítésen? Őrs...!
Vaszja	Ne kiabálj, legyen már eszed. Ide akarok ülni hozzátok, esz az unalom otthon.
Szilan	Ha tisztességes szándékkal vagy, ott a kapu.
Vaszja	A kapu zárva van, kopogni meg - hátha meghallaná a gazda.
Szilan	(fogja a gallérját) És hol van olyan szabály, hogy a kerítésen szabad átmászni? Őrs...! Őr...!
Vaszja	Legyél már olyan szíves! Hisz ismersz; tán először vagyok itt?
Szilan	Ismerlek, azelőtt is a kerítésen szoktál bemászni, de most egyszerre nem megy; azelőtt sokminden másképp volt, de most eltűnt kétezer rubelünk. Ez a vége annak, ha elkapatunk benneteket.
Vaszja	De hisz nem én loptam el, azt magad is tudod, hát mi közöm az egészhez!
Szilan	(megrázza a gallérjánál fogva) Nincs hozzá közöd? Nincs hozzá közöd? Hát egyedül én feleljek mindenki helyett? Nektek semmihez semmi közötök? Mindig csak én? Most majd elfújjuk a nótádat! Őrség!
Gavrilo	No, eleget nyaggattad.
Szilan	(Vaszjához) Hajolj előttem a földig! 
	Vaszja meghajol. 
	Úgy ni! (Galléron ragadja)
Vaszja	Minek fogtál megint galléron?
Szilan	Elővigyázatosság okából. No, apád jól van?
Vaszja	Hálaistennek!
Szilan	Tudom én, miért jöttél: nincs itthon, vendégségbe ment.
Vaszja	Engedj már el.
Szilan	(fogja a gallérját) Vendégségbe ment, drága barátom. Várj, majd megjön. Ha megjön, találkozol vele. Tehát!
Vaszja	Na, eleget okoskodtál már velem. Minek fogod a galléromat?
Szilan	Ne vigyelek-e be addig is a gazdához?
Vaszja	Szilantij Ivánics, keresztény lélek van tebenned?
Szilan	(elengedi) Na, Isten nevében. Ülj le itt! De csak tisztességesen és úri módon. Mert akármi előfordul, rögtön kezeket hátra és be a gazdához. Értetted?
Vaszja	Mi van ezen értenivaló?
Szilan	Nohát, azért. Az én dolgom az volt, hogy megmondjam. (Odébb megy és kopog a deszkán.)
Gavrilo	Hogyhogy olyan rég nem mutatkoztál?
Vaszja	Nem volt nekem arra időm. Haj, Gavrik, milyen csudákat láttam én. Olyat, gondolom egész életedben nem látsz.
Gavrilo	Hol?
Vaszja	Hlinovnál voltam.
Gavrilo	A vállalkozónál?
Vaszja	Annál. De már nem vállalkozó, abbahagyta.
Gavrilo	Neked tán mostanság semmi dolgod?
Vaszja	Mi dolgom lenne? Minden lehető legrosszabban megy, tehetetlen vagyok, szinte béna a kezem. Emberek közé se akaródzik menni ilyen pénztelenül, elkényeztetett ember is vagyok...
Gavrilo	Majd mégy akarva-akaratlan, ha nem lesz mit enned.
Vaszja	No, akkor majd legyen isten szándéka szerint, de eddig csak sétálgatok.
Gavrilo	Aztán miféle csudadolgokat láttál Hlinovnál?
Vaszja	Csuda! Most a nyári házában lakik a kis erdejében. És hogy mi minden van ott őnála! Lugasok a kertben, szökőkutakat csinált; saját énekesei vannak, minden ünnepnap katonabanda játszik: különféle csónakokat szerzett, az evezősöket meg bársonykaftánba bújtatta. Egyre csak ott ül az erkélyen ingujjban, de a kitüntetéseit mind kitűzi, és reggeltől fogva pezsgőt iszik. A ház körül összeverődik a nép, mindenki őt bámulja. Amikor pedig beengedi az embereket a kertbe, bámulnák meg e sok csodát, akkor még a kerti utakat is pezsgővel locsolják. Úgy él, akár a paradicsomban.
Gavrilo	Pedig, ugye, nemrég még paraszt volt?
Vaszja	Micsoda ész! Nincs olyan szeszélye, amit valóra ne váltana. Ágyút vett! Hát még mit nem! Ehhez szólj! He? Ágyút! Mi kívánsága lehet az embernek még ezen a világon? Mije nincs még? Mindene van.
Gavrilo	Mire való neki az ágyú?
Vaszja	Hogyhogy mire való? Akinek ennyi a tőkéje, annak kell. Amint iszik egy pohárral, lőnek; felhajt még eggyel: lőnek, hadd tudja meg mindenki, milyen megbecsülés jár neki, mindenek fölött. Más ember meghal, mégsem éri ekkora tisztesség. Ha én csak egy napig így élhetnék!
Gavrilo	Kell is az a magunkfajtának! Imádkozz Istenhez, hogy mindig legyen munkánk, jóllakhassunk.
Vaszja	Van nála egy uraság is. Moszkvából hozta magával, mert olyan komoly ember, és most mindenütt magával hurcolja a nagyobb nyomaték végett. Ez az uraság semmit sem csinál, leginkább hallgat is, csak issza a pezsgőt. És nagy fizetést is húz nála, csak amiért olyan nem mindennapi bajusza van neki. Lám, még ennek az uraságnak is megvan a megélhetése, nem kell neki meghalnia.
Gavrilo	Hej, testvér, Vaszja! Kire irigykedsz te? Máma pezsgővel itatja azt az uraságot, holnap talán leszidja és elzavarja. Még jó, ha van valami pénzecskéje, másképp mehet Moszkvába az apostolok lován. De te, hacsak egy garas is van a zsebedben, a magad ura vagy.
Vaszja	De van ám neki másik szárnysegédje is, idevalósi polgárember, Arisztarh.
Gavrilo	Ismerem.
Vaszja	Az csak a kiagyalások végett van ott: hogy lehet mindent még csudálatosabbra csinálni, hogy lehet még vígabban inni, hogy ne legyen mindig egyforma. Masinákat szerkeszt Hlinovnak, zászlókat pingál, szökőkutat vezet be a kertbe, tarka lampionokat ragaszt, hattyút csinált neki a csónak orrára, akár az eleven; órát szerelt a lóistálló tornyára, zenével. Ez nem iszik és kevés pénzt vesz el, azért aztán kevésbé is becsülik. “Neked, aszongya, aranyból van a kezed, gyűjts magadnak tőkét nálam”. - “Nem akarok, szongya Arisztarh, hisz a te tőkédnek sincs meg az igazsága”. - “Hogy mersz, aszongya, gorombáskodni, elzavarlak.” Arisztarh meg egyenest a szemébe mondja: “Hát zavarj el, aszongya, nem sírok. Olyan bolondot, mint te vagy, annyit találok, hogy futja egész életemre.” Így, mintha összekapnának. De Arisztarh egy mákszemnyit sem fél tőle, gorombáskodik vele, leszidja szemtől-szembe. Hlinov meg épp ezért szereti őtet; meg azt is meg kell mondani, hogy Hlinovnak sok a pénze, az élete meg unalmas, mert nem tudja, hogy hágjon a nyakára a pénzének, hogy mentül vidámabb legyen. “Ha Arisztarh nálam nem volna, aszongya, csak úgy marékszám szórnám ki a pénzt.” Hát ezért kell neki Arisztarh, hogy gondolkodjon helyette. Mert ha valamit ő maga eszel ki, az valahogy mindig rosszul sül el. Nemrégiben például kigondolta, hogy nyáron szánkázni akar a mezőn. Van ott nem messze egy falu, abban összeszedtek tizenkét lányt, azokat fogták a szánkók elébe. No, mi abban a mulatság? Adott minden lánynak egy aranyat. Egyszercsak megszállta a csömör. “Nem akarok, aszongya, részegeskedni, vezekelni akarok a bűneimért.” Összehívja a lelkészi kart, leülteti őket rang szerint a fogadószobában, körbe-körbe karosszékekbe, kezdi őket etetni-itatni, mindegyik előtt a földig hajol. Aztán énekelteti őket, őmaga meg ott ül egyedül a szoba közepén és keserű könnyeket sír.
Gavrilo	És te mit csináltál nála?
Vaszja	Arisztarh hivatott. Most ők azt a csónak-játékot a maguk módján átalakították. Igazi csónak járja körül a szigetet, a tavon. A szigeten enni-innivaló, Arisztarh meg töröknek öltözve a házigazdát játssza. Három napig egyfolytában ezt játszották aztán beteltek vele.
	Jön Narkisz.

Negyedik jelenet
Voltak és Narkisz, majd Kuroszlepov
Narkisz	Bánom is én, odaülök tán közétek, nem számít, hogy nem vagytok hozzám illő társaság. (Leül.)
Vaszja	(Ügyet sem vet rá) Hát ahogy a rablók kétszer megkerülik a szigetet, a kapitányuk meg egyre csak a messzelátón kukucskál, egyszer csak elrikkantja magát embertelen hangon, mire rögtön kikötnek, kezdik a fosztogatást, a házigazda meg hajlong előttük és eteti, itatja mindvalamennyit.
Narkisz	Miféle rablók azok és honnan kerültek elő? Ezt nekem ezen nyomban megmondjátok!
Vaszja	(elengedi a füle mellett) A házigazda pedig törökül beszél, úgy hogy olyan az egész, ahogy lenni kell.
Narkisz	Vannak, akik nem akarnak beszélgetni, de ezért aztán alaposan el is páholják őket.
Vaszja	A ruhájuk meg mind csupa bársony, valódi, velencei.
Narkisz	(előveszi illatos piros selyemzsebkendőjét, lobogtatja) Lehet ám, hogy más is ért az öltözködéshez, de úgy, hogy olyik kereskedőfélének az orrát facsarja a jó illat.
Gavrilo	Eriggy már innen a parfimoddal.
Narkisz	(gyűrűt mutat) Meg az is előfordul, hogy zefírköves gyűrűnk van, olyan, hogy némelyik kereskedő-csemete olyat még nem is látott. Ami pedig a ti rablóitokat illeti, azokról majd minden kitudódik, mivelhogy rejtegetni tilos.
Vaszja	Az is lehet, hogy te magad is rabló vagy: ki ismer téged? 
Narkisz	Az ilyen szavakért se sokat teketóriázik a törvény a magadfajtával.
Vaszja	Amikor Moszkvában voltam, láttam a “Kétférjű asszony”-t. Abban egyenesen a csónakról lőnek puskával. Annál jobb már nincs is.
Narkisz	No, majd elmegyek én Moszkvába, megnézem, megnézem én, igazat beszélsz-e?
Vaszja	Hogy ennek a színésznek mennyit tapsikoltak; tapsikoltak a tenyerükkel, mint a bolondok.
Narkisz	Lassan a lódításokkal, mert utánanézek, aztán hátha kiderül, hol nem stimmel a beszéded.
Vaszja	Csakhogy ez kereskedő, nem színész, mégis jobban hasonlít a rablóhoz.
Narkisz	(feláll) Veletek, látom már, nem lehet okosan beszélgetni, hallgatni benneteket meg nem érdemes. Mellékesen még csak annyit kell mondanom, hogy nemsokára magam is kereskedő leszek. (Bemegy a melléképületbe)
Gavrilo	Hallgass ide, milyen nótát szerkesztettem.
Vaszja	Fújd fel!
Gavrilo	(énekel, gitárral kíséri magát)
	[Vers - 4 sor]
Szilan	(messziről) Csend legyen, hé, mintha a gazda...
	(Kuroszlepov kilép a tornácra.)
Gavrilo	(Nem hallja, nagy tűzzel)
	[Vers - 6 sor]
Kuroszlepov	(lemegy a tornácról) Gavruska! Megvan már, hogy ki vonít. Micsoda bábeli zűrzavart csinálsz te itt az udvarban?
Gavrilo	(Vaszjához) Uramisten! Fogd hamar a gitárt, bújj vele a bokorba.
	(Vaszja átveszi a gitárt és a bokrok közé mászik.)
Kuroszlepov	Kihez szóltam? Siket vagy, mi? Rögtön ide gyere, a szemem elé, a tamburáddal! 
Gavrilo	Nincs nekem gitárom, Pavlin Pavlinics, itt süllyedjek el, nincs; én csak úgy...
Kuroszlepov	Hogyhogy csak úgy? Hogy úgy? Te csaló!
Gavrilo	Pavlin Pavlinics, én azt csak úgy a szájamnál csinálom, az ajkammal, igaz is...
Kuroszlepov	Ide gyere, gyere ide, ha mondom.
	Vaszja a gitárral beszalad a melléképületbe.
Szilan	Te csak eridj oda, barátocskám, ha parancsolják; ez ellen nincs apelláta.
Gavrilo	Miért ne mennék? Megyek én!
Szilan	No, egy kicsit megtépáz, ezt már meg nem úszod, azért ő a gazda.
Gavrilo egyik lábát lassan a másik elé rakva odamegy. Kuroszlepov körüljárja és oda akar lépni hozzá. Gavrilo kitér előle, aztán felszalad a tornácra. Kuroszlepov utána, be a házba. Kopogtatnak a kertkapun. Szilan kinyitja a kaput. Belép Matrjona és Parasa. Szilan beengedi őket, aztán kimegy a kapu elé.

Ötödik jelenet
Matrjona, Parasa, majd Gavrilo
Matrjona	(a tornác felé megy, a házból kiszalad a zilált Gavrilo és összeütköznek) Jaj! Akkurát! A bordám közé! Egyenesen ide... a szívem gödrébe! Majd ellátom a bajodat! (Elkapja a kezét.)
	Parasa nevet.
	Te meg mit nevetsz? Mit nevetsz?
Parasa	Nevethetnékem van, hát nevetek.
Matrjona	Ezt a mérges kígyót! Ezt az áspis kígyót! (Parasa felé megy, maga után vonszolva az ellenszegülő Gavrilót.)
Parasa	Inkább ne gyere ide, mert rosszul jársz.
Matrjona	Bezárlak! Bezárlak a kamrába, aztán vége a beszélgetésnek.
Parasa	Nincs vége, mert nekünk még sok szavunk lesz egymáshoz. (El.)
Matrjona	Született áspis kígyó! (Gavrilóhoz.) Hát te honnan kerültél elő? Mióta ugrasz te csak úgy neki az embereknek? Tyű, de kócos vagy! Úgy látszik, megtépáztak, csak nem eléggé.
Gavrilo	Miért? Az tán rendjén való, hogy az embert megtépázzák? Ezzel ugyan eldicsekedhet. Mert mitől tépázzák meg az embert?
Matrjona	Mitől? No mondd meg, mitől?
Gavrilo	A műveletlenségtől.
Matrjona	A műveletlenségtől? Neked, úgy látszik, nem volt elég. Gyerünk csak, még beviszlek a gazda elé.
Gavrilo	No, igazán, hát minek! Tessék elengedni! (Kitépi magát.) Már úgyis vízbe akarom magamat ölni, maga miatt.
Matrjona	Remek! Lám, Parasa is épp vízbe akarja ölni magát, csináljátok együtt, megszabadulok tőletek.
Gavrilo	No, hát én vagyok, amilyen vagyok, de mit vétett magának az a lány? Élni se hagyja már. Elég hitvány dolog ám ez magától.
Matrjona	Ejnye, te féreg! Így mersz beszélni a gazdasszonyoddal?
Gavrilo	Hisz magában csak a bárdolatlanság tombolja ki magát.
Matrjona	Befogd a szád! Egy-kettőre megfosztalak minden jogodtól.
Gavrilo	Miféle jogomtól? Nincs énnekem jogom. Én minek fogjam be a szám? Szét fogom kürtölni az egész városban, hogy zsarnokoskodik a mostohalányán. Csak hogy tudja. (El.)
	Jön Narkisz.

Hatodik jelenet
Matrjona és Narkisz
Matrjona	Te vagy az, Narkisz?
Narkisz	(durván) Nem, nem én vagyok.
Matrjona	Hogy beszélhetsz velem ilyen udvariatlanul? A háziasszony gyöngéden akar veled csevegni. Most ez a kívánsága...
Narkisz	Tessék elképzelni! És mi lesz még?
Matrjona	Faragatlan paraszt vagy, annyi igaz.
Narkisz	Akkor paraszt vagyok. Nem is adom a nagyságos urat. Amiért kocsisból segéddé léptettél elő, ispánná, azt hiszed mindjárt uraság is lettem a kedvedért, mi? Előbb szerezz nekem olyan írást, hogy én valóságos, vérbeli nemesember legyek, aztán követelhetsz tőlem udvariasságot.
Matrjona	Mit ki nem gondolsz? Ez lehetetlen.
Narkisz	Hát ha lehetetlen, akkor megvagyok anélkül. Amilyen faragatlan fajankó, goromba pokróc voltam, olyan is maradok. És egyáltalán nem búsulok emiatt, mert nekem így is nagyon jó.
Matrjona	Miért vagy máma olyan morcos?
Narkisz	Morcos vagyok, hát morcos vagyok.
Matrjona	De miért?
Narkisz	Csak úgy. Sokat hallottam rablókról.
Matrjona	Miféle rablókról?
Narkisz	Felütötték fejüket a környékünkön... Másfélszáz fő. Bandákba verődve járják az erdőt, meg csónakon a vizet. 
Matrjona	Á, hazudnak az emberek, eridj már!
Narkisz	Vagy ki tudja, az is lehet, hogy hazudnak.
Matrjona	Mi az, tán félsz, mi?
Narkisz	Mi jut eszedbe! Én félek! Van is félnivalóm!
Matrjona	Miért jöttél ki ide? Semmi se kell neked?
Narkisz	De nekem most igen kell...
Matrjona	Micsoda...?
Narkisz	Pénz.
Matrjona	Micsoda pénz?
Narkisz	Pénz, - közönséges, állami pénz. Azt hitted játékpénz? Nem vagyok én gyerek, nem játékon jár az én eszem. Adj ezer rubelt!
Matrjona	Elment az eszed! Hát olyan régen...
Narkisz	Szentigaz, hogy nem régen; de, ha követelem, hát nyilván kell nekem. Mivelhogy én hamarosan kereskedő akarok lenni, következésképp elkerülhetetlenül szükségem van ezer rubelre.
Matrjona	Barbár! Te barbár!
Narkisz	Szentigaz, hogy én barbár vagyok; ebben igazad van. Nincs bennem irántatok semmi könyörület.
Matrjona	De hisz kirabolsz.
Narkisz	Miért ne rabolnálak ki, amikor kirabolhatlak. Mi vagyok én, tökkelütött, hogy lemondjak a szerencsémről?
Matrjona	Telhetetlen lélek, még mindig kevés?
Narkisz	Kevés, nem kevés, ha ez a kívánságom, akkor a te dolgod az, hogy adj: nincs mit feleselni. Elég nevetséges lenne, ha nem szednék tőled pénzt.
Matrjona	Ó, te... Irgalmas Isten... Mit kezdjek veled!
Narkisz	Most már vége, hiába akármi! Erre hamarább kellett volna gondolni...
Matrjona	Honnan vegyek én neked pénzt?
Narkisz	Ezen nem nekem kell a fejemet törnöm.
Matrjona	De gondolkozz csak magad, te fafejű, magad gondolkozz!
Narkisz	Jut eszembe! Mi közöm nekem hozzá? Csak nem töröm helyetted a fejem! Gondolkodni csak a pulykakakas szokott. Világéletemben nem gondolkodtam; ha pedig valami az eszembe jut, mint most, akkor az már el is van határozva.
Matrjona	Te pióca, te átkozott vérszopó! (Indul.)
Narkisz	Megállj, ne szaladj! Nem kell a pénz, tréfáltam.
Matrjona	Így már jobb.
Narkisz	Csak add hozzám feleségül a mostohalányodat, Parasát.
Matrjona	Hát nem vagy te utolsó kutya ezek után?
Narkisz	És pénzt és móringot, ahogy dukál.
Matrjona	Juj! Átkozott! Hát nem ki kéne szúrni azt a két kaján szemed!
Narkisz	És legyél olyan szíves, rendezd a lagzit mentül hamarább. Mert másképp olyasmiket csinálok, hogy csak győzd elszenvedni. Amit lelkem megkíván, az meglegyen! És kérlek szépen, ne állj az utamba. Most megmondtam. További beszélgetésre veled semmi kedvem. (El.)
Matrjona	Behálózott, hej, de behálózott! Magam tettem magamnak a zsineget a nyakamra! Elkergette a lelket gyenge, fehér testemből. A lábam nem tudom mozdítani. Mintha csak villám csapott volna le mellettem! Ha ezt a szörnyszülöttet valahol egy hasábfa agyoncsapná, azt hiszem, Kijevbe mennék zarándokútra.
	Kijön Parasa.

Hetedik jelenet
Matrjona és Parasa
Matrjona	Hová, te hová ugrálsz?
Parasa	Gyere hamar, apa hív.
Matrjona	Eridj előttem, én majd utánad.
Parasa	Nem vagyok én dobos, hogy előtted masírozzak. (Lejön a tornácról.)
Matrjona	Hová igyekszel? Úgysem lesz az, amit te akarsz, nem hagylak éjjel az udvaron kószálni.
Parasa	Jó, akkor hát kimegyek az utcára, ha így kezdted. Nincs odakint semmi dolgom, de kimegyek. Eridj haza, hívnak, mondtam már.
Matrjona	Inkább ketté szakadok, de amit a fejembe vettem, az legyen.
Parasa	Kitéped te az én szívem, kitéped. Mit akarsz tőlem? (Egyenesen szembeáll vele.)
Matrjona	Hogyhogy mit akarok, hogy mit akarok? Első kötelességem, hogy rád vigyázzak.
Parasa	Vigyázz te csak magadra.
Matrjona	Te nekem ne parancsolgass.
Parasa	Te meg nekem ne parancsolgass.
Matrjona	Én felelős vagyok érted az apádnak, te szemét...
Parasa 	Ne eszelj ki olyat, ami úgysem lehetséges. Nem tartozol te semmiféle felelősséggel, magad is tudod; csak az irigység emészt. Baj az neked, mi, ha én az udvaron sétálok? Lány vagyok! Nekünk egyéb örömünk sincs, mint hogy nyáron sétálgathatunk az szabadon, szívhatjuk a levegőt. Érted, szabadon, szabadon, úgy, ahogy én akarom.
Matrjona	Tudom én, miért jöttél ki: nem hiába mondta Narkisz.
Parasa	Nem sül ki a szemed, még beszélni is Narkiszról?
Matrjona	Hát igenis, hogy nem, mert...
	Kuroszlepov hangja: “Matrjona!”
	Ej, hogy mennétek a fenébe! Agyonkínoztok! A sírba kergettek!
Parasa	Miért basáskodol te énrajtam? Még az erdei vadállatban is több az érzés. Olyan sok szabadság van a mi lány-életünkben? Olyan soká vagyok a magam ura? Hisz én mindig csak idegen vagyok, mindig idegen. Amíg fiatal vagyok, - apám, anyám cselédje vagyok. Ha felnövök, férjhez adnak, akkor meg az uramé leszek, az uram rabszolgája, egy szó ellenvetés nélkül. Hát odaadjam neked ezt az én rövid, kis, drága szabad életemet? Vegyetek el tőlem mindent, mindent, de a szabadságomat nem adom... Azért késhegyre megyek!
Matrjona	Jaj, megöl! Megöl!
	Kuroszlepov kijön a tornácra, Szilan belép a kapun.

Nyolcadik jelenet
Matrjona, Parasa, Kuroszlepov, Szilan
Kuroszlepov	Matrjona! Mi van veled, hogy nem jössz, ha hívlak?
Matrjona	Térítsd észre a lányodat! Meg akar gyilkolni!
Parasa	Nincs rajtam mit észretéríteni, úgyis nyugodt vagyok.
Matrjona	Jó kis családba kerültem, börtöntöltelékek közé. Maradtam volna inkább édesapámnál vénlánynak.
Kuroszlepov	No, csak ez hiányzott!
Matrjona	Ott szerettek engem, ott dédelgettek, ott a mai napig sírnak utánam.
Szilan	Ordíts még hangosabban! Így is már szinte összeszalad a város a kapunk előtt, hogy hol a tűz.
Kuroszlepov	Megseprűzhetnéd.
Matrjona	(Szilanhoz) Attól óvjon meg az uramisten! Hogy én akkor téged... (Kuroszlepovhoz) Te jól elkényeztetted a lányodat, te! Egyetlen dolog jár az eszetekben: engem akartok elemészteni. Parancsold meg a lányodnak, hogy szót fogadjon! Addig innen egy tapodtat se!
Kuroszlepov	Praszkovja, fogadj szót!
Parasa	Miben fogadjak szót? Kijöttem sétálni az udvarra, ő meg elkerget. Mit gondol ő énrólam? Mit köszörüli rajtam a nyelvét? Tisztességesebb vagyok én őnála! Engem ez sért. Keservesen sért.
Matrjona	Beszélj hát, kócos bolond.
Kuroszlepov	Söprűt neki!
Matrjona	Neked a söprűt! Beszélj, álomszuszék; az én dolgom-e őrködni fölötte?
Parasa	Nincs azon mit őrködni, aki maga vigyáz magára! Nekem ilyent ne is mondj!
Kuroszlepov	No és mi még? Akár a vásári kofák! Fogadj szót, hallottad.
Parasa	Te is azt mondod: fogadj szót? No, jó... Szótfogadok. (Matrjonához) Szót fogadok, de megmondom itt, apám előtt, hogy most teszem utoljára. Emlékezz a szavamra! Ezentúl oda megyek, ahová akarok, akkor megyek, amikor akarok. És ha akadékoskodnál, hát majd megmutatom, mit jelent az, elrabolni egy lány szabadságát. Hallgass ide apám! Nem beszélhetek én veled gyakran, hát megmondom egyszerre. Ti engem, mint lányt, megbántottatok. Civakodni veled, azt tiltja a lelkiismeretem, de hallgatni meg nincs erőm: ezután akár egy esztendeig is hallgatok, de most megmondom. Ne vedd el az én drága szabadságomat, ne piszkítsd be a lány-becsületemet, ne uszíts a nyomomba felvigyázót! Ha én magamnak jót akarok, akkor megőrzöm én magam-magamat, de ha őrizni akartok... Akkor sem tudtok megőrizni! (El.)
	Kuroszlepov utána megy, lehorgasztott fejjel. Matrjona követi őket, szitkozódva, maga elé morogva.
Szilan:	(megkopogtatja a deszkát) Tűzre-vízre vigyázzatok...!

Második felvonás
Az első felvonás díszlete. Tíz óra előtt. A felvonás végére besötétedik a szín.
Első jelenet
Gradobojev, Szilan, Szidorenko és Zsigunov bejönnek a kapun. Később Parasa.
Gradobojev	Na, jámbor ember, nem alszanak még a gazdáék?
Szilan	Aligha; vacsorázni készülnek.
Gradobojev	Ilyen későn?
Szilan	Egyre csak civódás; előbb veszekszenek, sokáig, aztán meg elkésnek.
Gradobojev	És hogy áll a dolog?
Szilan	Mi közöm hozzá? Beszélj a gazdával.
Gradobojev	Szidorenko, Zsigunov, a kapunál vártok rám.
Szidorenko és Zsigunov	Értjük, nagyságos uram.
	Gradobojev a tornácon át el.
Szidorenko	(Szilannak kínálja a tubákos szelencéjét) Berezinai tubák.
Szilan	Van benne hamu is?
Szidorenko	Egy csipetnyi.
Szilan	Hát porrátört üveg?
Szidorenko	Arányosan keverek belé.
Szilan	De minek tubákozzak én, barátocskám, minek tubákozzak? Megvénültem, nem hat rám semmi, nincs meg a hatása. Ha nekem szánod, tegyél bele több üveget, - hadd frissítsen... hozzon tűzbe. De ez? Mi ez? Nem, olyan kell, hogy bátorságot szítson az emberbe, hogy fölmenjen az agyvelőig. 
	Kimennek a kapu elé. A tornácon lejön Parasa.
Parasa	Csend... Senki... Hogy fölenged a lelkem. Vaszja nincs itt, úgy látszik. Nincs, akivel egy órát agyonüssek, nincs, aki a szívecskémet fölmelegítse. (Leül a fa alá.) Itt ülök és azon gondolkodom, hogyan élnek szabadon a boldog emberek. Hej, sok-e a boldog ember? Nem is a boldogság... csak emberhez való életet élni... Ott, leesett egy csillag. Hova lesz? És hol van az én csillagom, mi lesz vele? Hát csakugyan tűrnöm kell továbbra is? Honnan is veszi az ember azt a sok türelmet? (Elgondolkodik, aztán énekel.)
	[Vers - 3 sor]
	Jön Vaszja és Gavrilo

Második jelenet
Parasa, Vaszja, Gavrilo
Gavrilo	Sétálni jött ki?
Parasa	Sétálni, Gavrusa. Fülledt a levegő a házban.
Gavrilo	Most nagyon sétálnivaló idő van; a szív, az ilyenkor szeret a legjobban lányokkal diskurálgatni. Olyan, mintha elmerengene az ember, vagy varázslatos álmot látna. Amennyire észrevettem, kegyed, Praszkovja Pavlinovna nem óhajt engem szeretni.
Parasa	Hallgass ide, Gavrusa, ezt meg lehet ám unni! Hanyadszor kérdezed már? Hisz tudod, hogy mást szeretek, hát mire való ez!
Gavrusa	Igenis. Eszerint feltételezem, hogy a jövőt illetőleg se remélhetek.
Parasa	Hogy mi lesz a jövőben, galambom, azt egyedül a jóisten tudja; hát ura vagyok én a szívemnek? Csakhogy ameddig Vaszját szeretem, addig hiába is erőszakoskodsz. Inkább ügyelj, nem jön-e valaki, mert beszélnivalóm van ővele...
Gavrilo	Azt nagyon is lehet. Mivelhogy egész érző szívemből kívánom, hogy legalább ilyen csekélységgel kedveskedhessek kegyednek. (Elmegy.)
Parasa	Derék gyerek! (Vaszjához.) Vaszja, - mikor?
Vaszja	Papuskának az üzletei nagyon összevissza kavarodtak.
Parasa	Tudom. De ti mégiscsak éltek; tehát élni lehet így is; más meg nem is kell.
Vaszja	Na igen, igen...
Parasa	Hát akkor? Tudod ennek a városnak a szokását: itt szöktetik a menyasszonyokat. Persze leginkább a szülők beleegyezésével, de sokat megszöktetnek beleegyezés nélkül is; ezt itt megszokták, szóbeszéd nem kerekedik, csak egy baj van: lehet, hogy apám nem ad pénzt.
Vaszja	No látod?
Parasa	Olyan fontos ez, kedvesem? Neked is van kezed, nekem is van kezem.
Vaszja	Akkor már inkább összeszedem a bátorságom, eljövök valamikor apádhoz, földig hajolok előtte.
Parasa	Vaszja, galambon, nincs nekem annyi türelmem.
Vaszja	De csakugyan, hát hogy legyen? Ítélj magad.
Parasa	Te szabadon jössz-mész, de én, galambom, gondold csak el, mit szenvedek. Lelkem mélyéről mondom neked: nem győzöm türelemmel, nem győzöm!
Vaszja	Tűrjél még egy keveset, Parasa, az én kedvemért.
Parasa	Vaszja, ez nem tréfabeszéd, - jól értsd meg! Látod, hogy reszket mindenem. Ha én azt mondom, hogy nem soká tart a türelmem, akkor bizony már egy-kettőre vége szakad.
Vaszja	No, elég lesz! Mi az? Ne ijesztegess!
Parasa	De ijedős vagy! Már a szavaimtól is így megijedsz? Hát még ha a lelkembe látnál, ott mi van! Feketeség, Vaszja, feketeség. Tudod te, mi történik a lélekkel, ha a türelemnek vége szakad? (Majdnem súgva.) Tudod te, legény, milyen a vége, hol van a vége a türelemnek!
Vaszja	Isten látja... Én mit tehetek? Azt hiszed, én nem sajnálom?
Parasa	(hozzásimul) Akkor hát tarts engem, tarts erősebben, ki ne engedj a kezedből. A türelem vége a vízben van, vagy kötélen.
Vaszja	Amint csak egy kicsit is rendbe jövök az ügyeimmel, máris odaállok az apád elé, de az is lehet, hogy megcsinálom csak úgy, az ő tudta nélkül.
Parasa	De mikor? Mikor? Mondd meg a napját! Addig a napig olyan leszek, mint a halott, magamba ölöm a szívemet, összeszorítom, a két kezemmel tartom.
Vaszja	Hát ahogy Isten adja. Van még kintlevőségünk is, régi követelések; Moszkvába is fel kell mennem...
Parasa	Hallottad te, hogy mit mondtam? Azt hiszed, becsaplak, hogy túlzok? (Sír.)
Vaszja	A jóisten áldjon meg! Mi lelt?
Parasa	Hallottad? Hallottad? Hiába mutattam meg a szívemet csupaszon? Fáj ez nekem, fáj nagyon! Nem beszélek a levegőbe! Milyen ember vagy te? Aljas ember lettél, vagy mi? Szó vagy tett, az nálam ugyanaz. Te vezetsz, vezetsz az orromnál fogva, - de én már a halált látom a szemem előtt. Türelmetlen szenvedés, egy óra hosszat se lehet már kibírni, te meg egyre azt hajtod: “amikor Isten adja; meg Moszkvába kell utaznom, követelést kell behajtanom”! Vagy nem hiszel nekem, vagy olyan szemét ember lettél, hogy rád nézni sem érdemes, nemhogy szeretni.
Vaszja	Hát ilyen vagy te? Most egyszerre...
Parasa	Minek róttad rám ezt a büntetést, uram! Miféle legény, miféle anyámasszony katonája akaszkodott rám? Úgy beszélsz, mintha a lelkemet akarnád kitépni. Úgy nézel, mint aki lopott. Talán nem is szeretsz, talán megcsalsz. Ha csak látlak is, kiszáll az erő a lelkemből. (Indul.) 
Vaszja	Várj, Parasa, megállj!
Parasa	(megáll) Ne, ne! Észre tértél hálaistennek! Legfőbb ideje!
Vaszja	Mit mégy el olyan haragosan? Így kell elbúcsúzni? Igazán, milyen is vagy! (Megöleli.)
Parasa	Nos, nos, beszélj. Kedvesem, te, kedvesem!
Vaszja	Mikor jöjjek el újra hozzád? Meg kéne mindent hányni-vetni, igazán, mindent meg kéne beszélni.
Parasa	(eltaszítja) Azt hittem már, hogy szólsz egy érdemes szót. Kevesebbet érsz akármiféle lánynál; takarodj a szemem elől, de végképp! Látom már, magamnak kell itt gondoskodni a magam életéről! Soha többet, de soha többet nem fogok már senkitől semmit remélni. Ezt megfogadom. Amit magam határozok magamról, az legyen. Legalább senkire se lesz okom panaszkodni. (El a házba.)
	Gavrilo odamegy Vaszjához.

Harmadik jelenet
Vaszja és Gavrilo
Gavrilo	Nos, beszéltél vele?
Vaszja	(tarkóját vakarja) Beszéltem.
Gavrilo	Milyen szép is lehet az, ilyen időben, este, kislánnyal szerelemről beszélni! Mit érez olyankor a legény? Gondolom, olyan lehet az, mintha muzsikálnának az ember lelkén. Még nekem is, pedig semmi közöm sem volt az egészhez, jó kedvem volt, mert Praszkovja Pavlinovnával beszéltél; hát még neked, mi?
Vaszja	Megjárja. Máma mintha haragos volna.
Gavrilo	Haragudhat is az ilyen életre! Csak te ne okozz neki bánatot! Azt hiszem, én a te helyedben... Ha azt mondaná nekem: táncolj, Gavrilo, én táncolnék. Ha azt mondaná: ugorj az örvénybe, én az örvénybe ugranék. Parancsolj, mondanám, édes mindenségem, parancsolj. Mondd Vaszja, mi a titka annak, hogy az egyik legényt tudják szeretni a lányok, a másikat meg ne adj isten.
Vaszja	Az kell, hogy a legény jó kiállású legyen, szép legyen.
Gavrilo	Igen, igen, igen. Az, az.
Vaszja	Ez a fődolog, aztán pedig érteni kell a társalgáshoz.
Gavrilo	Miről kell társalogni, drága barátom?
Vaszja	Amiről akarsz, csak könnyed legyél és elfogulatlan.
Gavrilo	De én, testvér, amint nekem egy kislány megtetszik, rögtön úgy érzem, mintha közeli rokonok lennénk és elkezdem sajnálni. És ezzel vége is van, fesztelen beszélgetésről már szó sem lehet. Ha a lánynak jó szülei vannak, én valahogy akkor is sajnálom, de ha rosszak a szülei, arról már beszélni se lehet. Minden szempillantásra belenyilallik a szívembe: jaj, csak meg ne bántsa valaki. És elkezdek éjszakákon át azon gondolkodni, hogy ha én megházasodnék, hogy óvnám, hogy szeretném a feleségemet, hogy megtennék neki mindent, de nemcsak, amit kíván, hanem sokkal többet, - minden úton-módon csak arra törekednék, hogy neki örömet szerezzek. Avval buzdítgatnám magam, hogy nálunk az asszonyokat nagyon megbántják és elhanyagolják, hogy nincs olyan földhözragadt kis muzsik, aki az asszonyát nem tekintené alattvalójának. Ezért én megpróbálnék legalább egyet kényeztetni a többi helyett is. És örülne a szívem, ha legalább az az egy élne csupa jókedvben, megaláztatás nélkül.
Vaszja	És mi következik ebből? Mit ábrándozol így magadról? Mi sül ki ebből? Még megérteni se lehet.
Gavrilo	Mit tudsz ezen nemérteni? Minden világos. Csak az a szomorú, hogy ilyen lélekkel majd valamiféle szemét lányhoz jutok, akit nem érdemes szeretni, de én mégis szeretni fogom, a jók meg nektek jutnak, széltolóknak.
Vaszja	Te ezt az egész proklamációt el szoktad szavalni a lányoknak? Vagy nem? 
Gavrilo	Elkezdtem, drága barátom, megpróbáltam, csakhogy a félénkségtől nem tudok kimondani semmit, ahogy kéne, csak hebegek. Akkor aztán összezavarodok...
Vaszja	És mit felelnek ők neked erre?
Gavrilo	Világos, hogy nevetnek.
Vaszja	Mivel ez a te beszéded nagyon alacsonyrendű. Igyekezz valami előkelőt mondani. Parasa mikor szeretett belém? Megmondom én mindjárt. Volt egy kis esti mulatság, csakhogy én előző este kicsit felöntöttem a garatra és reggel összekaptam a tatuskámmal, de úgy, hogy egész nap nem voltam észnél. Megyek a társaságba és ott ülök némán, mintha dühös lennék, vagy lehangolt. Aztán egyszercsak fogom a gitárt és afölötti elkeseredésemben, hogy összerúgtam a patkót a szüleimmel, ezt az egész érzésemet beletéve elénekeltem:
	[Vers - 8 sor]
	Aztán elhajítottam a gitárt és hazamentem. Parasa utána azt mondta nekem: “Nyilat lőttél a szívembe de egész körösztül.” Nem is csoda, mert volt bennem valami hősies. De te mit beszélsz? Ilyen-olyan siránkozó szavakat, nincs bennünk semmi érdekes. Várj csak, majd én megtanítalak, hogy kell az ilyenfajtákkal beszélni és milyen szellemben. De te? Kész litánia. - Most hogy jutok én innen ki? Szilan mellett elmenni semmi kedvem, átlódulok megint a kerítésen. Jó éjszakát! (A kerítéshez megy.)
	A tornácon megjelenik Kuroszlepov, Gradobojev, Matrjona és egy lány.
Gavrilo	Hová mégy! Gyere vissza, jönnek a gazdáék; meglátnak, szorul a kapca! Bújjunk a bokrok közé.
	Elbújnak a bokrok közt.

Negyedik jelenet
Kuroszlepov, Gradobojev
Kuroszlepov	Gyerünk, Szerapion Mardarics, igyunk most egyet a fa alatt. (A lánynak.) Tedd a harapnivalót a fa alá.
Gradobojev	Igyunk hát egyet a fa alatt.
Matrjona	Hogyhogy nincs maradástok egy helyen?
Kuroszlepov	(a feleségének) Sicc a pad alá! (Gradobojevhez.) Hogy is volt az, amikor a törökkel háborúskodtál?
Gradobojev	Csak úgy, háborúskodtam, egyszerűen. Csak várat milyen sokat vettünk el tőle.
Matrjona	Hátha nem is igaz.
Kuroszlepov	Sicc, ha mondom!
Matrjona	Mondod, de nem kéne. Hát macska vagyok én, mi?
Kuroszlepov	Ne haragudj, Szerepion Mardarics, isten őrizz! Ügyet se vess rá, fordíts neki hátat, hadd ugassa a szelet. Hogy is vettétek be ezeket a várakat?
Gradobojev	Hogy vettük be? Te csudabogár! Hát a két kezünkkel. A töröknek nagy a bátorsága, de kicsi a kitartása, arról meg sejtelme sincs, hogy kell a katonának az esküjét tartani. És ha őrségen áll, hát mindjárt odaláncolják a lábánál fogva az ágyúhoz, vagy ami ott épp van, másképp elmenne. De ha kirohanásra mennek a várból, akkor jól vigyázz, mert előtte pohárszámra isszák az opibummot.
Kuroszlepov	Miféle dolog az az opibumm?
Gradobojev	Hogy is magyarázzam azt meg neked? Olyasmi, mint a firniszolaj. És egyszerre tele van tőle kurázsival; akkor jobb nem a kezeügyébe kerülni, a fogával is széttép. De hát a mieink erre is kieszeltek egy fortélyt. Amikor a törökök csapatostul kitódulnak a várból és karattyolnak a maguk nyelvén, a mieink azon nyomban elkezdenek hátrálni, hátrálni és egyre messzebb csalják őket előre, hogy kiszálljon belőlük a kurázsi; amikor már messzire elcsalogatták őket, a vitézség meg mind elpárolgott belőlük, akkor a kozákok oldalról megrohanják és derékon kapják őket. De fogd csak meg a törököt a két kezeddel, mindjárt azt kiabálja: aman!
Kuroszlepov	Nem szereti, mi? De mi az, hogy azt kiabálja: aman? Miért?
Gradobojev	Azt jelenti: pardon.
Matrjona	Azt mondod: pardon. De én azt hallottam, hogy vannak köztük, akik egyáltalán nem ismernek pardont.
Gradobojev	Á, hallottál valamit harangozni.
Kuroszlepov	Tedd meg nekem azt a szívességet, ne kapasd el, meg se halljad a szavát, hadd beszéljen. Mert próbálj neki csak egy mákszemnyi alkalmat adni, hogy belédkössön, megkeseríti az életedet. No, mi ketten pedig, a török csata után iszunk egyet.
Gradobojev	Annak rendje és módja szerint.
	Leülnek, töltenek.
	Lám, milyen rendőrfőnök vagyok én! Törökökről fecsegek veletek, vodkát iszom, látom mindenféle tudatlanságtokat, neveletlenségteket, mégse szólok semmit. Hát nem apátok vagyok én nektek, mondd csak!
Kuroszlepov	Ehhez szó sem férhet.
Matrjona	Süteményt nem eszel? Egyél, váljék egészségedre Szkorpion Nardarics.
Gradobojev	Jóságos Isten! Hogyhogy szkorpió? Te vagy a szkorpió, de én Szerapion vagyok.
Matrjona	Mit dörgölöd az orrom alá, nem én kereszteltelek! Tán én tehetek róla, hogy ilyen nevet adtak neked! Ha kitöröm is a nyelvem, mindig csak skorpió jön ki.
Gradobojev	Tudod mit, kedves hölgyem, néznél inkább a háztartás után: legjobb azt a magad szemével látni.
Matrjona	Ugyan hagyd már ezeket az ördögi kerülőutakat! Nem vagyok én butább nálad, csak éppen, hogy Törökországban nem jártam. Látom, hogy el szeretnétek kergetni, hát azért is, maradok.
Kuroszlepov	Ne törődj vele! Furcsa gesztus! Nem is értem... Ennél utolsóbb dolog már nincs is: asszonnyal diskurálni. Mintha az embernek más dolga nem is volna. Itt egy kis harapnivaló!
	Isznak
Gradobojev	No, mi van a pénzeddel? Mit csináljunk evvel a dologgal?
Kuroszlepov	Ami a szekérről leesett, az odavan.
Gradobojev	Hol volt a pénz?
Kuroszlepov	Hát ismered a kis alvószobámat, olyan sötétecske. Oda rajtam, meg az asszonyon kívül soha senki be nem megy.
Gradobojev	Gyanakszol valakire?
Kuroszlepov	Nem akarok vétkezni, senkit sem gyanúsítok.
Gradobojev	Vizsgálat kéne.
Kuroszlepov	Hogy is ne: vizsgálat!
Gradobojev	Okvetlen.
Matrjona	Majd ha megengedem, hogy rendetlenséget csinálj a házamban.
Gradobojev	Lehet, hogy téged meg se kérdezünk.
Matrjona	Ismerem én az ilyen vizsgálatokat, tudom mire valók.
Gradobojev	Hogyne tudnád, okos asszony vagy te. Nekem tisztára kell mosakodnom, nehogy még azt mondják: lopás történt a városban és a rendőrfőnök a füle botját se mozgatja.
Matrjona	Hogyisne! Nem azért kell, hanem azért, mert te kapzsi ember vagy.
Gradobojev	Csak beszélj.
Kuroszlepov	Fordíts hátat neki.
Matrjona	Minden kevés neked.
Gradobojev	Kevés is. Tudod, mennyi a fizetésünk, és nekem családom van.
Matrjona	Kiderül, hogy kapzsi ember vagy! Skorpiónak születtél, skorpió is maradsz.
Gradobojev	(igyekszik megijeszteni) Még összeveszek veled! Mondtam, hogy ne merj skorpiónak nevezni: végre is kapitány vagyok, a cár jelvényét viselem. Felségsértésért megnyúzlak és aztán még kényszerzubbonyba is bújtatlak!
Kuroszlepov	Az kell neki!
Matrjona	Kényszerzubbonyba? Észnél vagy?
Gradobojev	És még párbajra is kihívlak.
Matrjona	Azt hiszed, megijedtem? Te csak asszonynéppel szeretnél verekedni! Nagy baj: skorpiónak szólítottalak. A magadfajtát szólíthatják akárhogy, csak jól tartsák!
Kuroszlepov	Ne állj szóba vele! Én már régóta semmiről se beszélek vele, nagyon régóta; mert nincs is mit. Más szavam nincs hozzá, mint: add ide, fogd, eridj innen - ez az egész.
Matrjona	(Gradobojevhez) Te tudod a te vizsgálatodat, én tudom az én vizsgálatomat. Bezárom a kaput, kieresztem a kutyákat, megvan a vizsgálat. Inkább a rablókat fognád el, mint hogy ilyen vizsgálatot...
Gradobojev	Miféle rablókat?
Kuroszlepov	Hagyd már!
Matrjona	A brinszki erdőbe odahajózott másfélszáz ember.
Gradobojev	Száraz tónak nedves partján... Hol láttad őket?
Kuroszlepov	Hagyd el, hallgass inkább, mert még elkezd olyan badarságot fecsegni, hogy tán még tüzelőfecskendővel se hallgattatod el.
Gradobojev	Elhallgattathatnád te.
Kuroszlepov	Megpróbáltam. Annál rosszabb. Csak egy mód van: hadd beszéljen, karattyolj, amennyit tudsz, de mi se odahallgatni, se felelni nem vagyunk hajlandók. Erre elfárad, aztán abbahagyja.
	Isznak
Matrjona	A rablók fosztogatják a keresztény népet, ők meg ideplántálják magukat és vodkát isznak.
Gradobojev	Hol fosztogatnak? No, mondd már meg! Kit fosztanak ki? 
Matrjona	Azt én honnan tudjam? Mi vagyok én, fogdmeg? Az erdőben fosztogatnak.
Gradobojev	Akkor nem az én dolgom, hanem a kerületi rendőrfőnöké.
Kuroszlepov	Mit akarsz tőle? Én neked illő alapossággal megmagyaráztam, hogy ővele nem lehet beszélgetni. Tessék, próbáld meg, fogadok, amibe akarsz, hogy egy félóra alatt okvetlenül vagy megbolondulsz, vagy a falra mászol és leszúrsz valaki idegent, akinek az egészhez semmi köze. Kipróbált dolog ez.
Gradobojev	No, látom már, neked egy kis ajándékot kell hoznom. Bessz-Arábiában vettem egy kirgiz kozáktól.
Kuroszlepov	Legyél olyan szíves.
Gradobojev	A tatár-hortában fonták, a nyele ezüst, fekete berakással. A barátomtól semmit se sajnálok. És mennyi hasznát fogod venni!
Matrjona	Hej, de nagyon okosak vagytok, csak úgy elnézlek benneteket. Ostort akarsz neki ajándékozni, vagy korbácsot. Sokat ér az ostor. Csak nincs kit ütni vele; az többe kerülne nektek, mint amennyit ketten együtt megértek, az ostoroddal együtt. Hozd csak ide! Elfogadjuk, miért ne? Még használhatjuk valamiféle bárdolatlan, neveletlen vendégnél.
Gradobojev	Melyik kerítéstek mögött van az üres telek?
Kuroszlepov	(mutatja) Ott.
Gradobojev	Ki kell mérni, hány ölnyire van a háztól.
Kuroszlepov	Minek?
Gradobojev	A rend kedvéért.
Kuroszlepov	Kimérhetjük.
Gradobojev	Gyere, lépjük ki, te a háztól, én a kerítéstől, középütt találkozunk. (A kerítéshez megy.)
Kuroszlepov	Rajta! (A házhoz megy.)
Matrjona	Csak lépkedjetek, szerencsére sötét van, nincs, aki nevessen rajtatok.
Gradobojev	(elindul a kerítéstől) Egy, kettő, három...
Kuroszlepov	(indul a háztól) Egyszer, kétszer, háromszor... megállj, összezavartam, kezdjük elölről.
	Mindketten visszamennek a kiindulópontjukra és lépkedve közelednek egymáshoz.
Gradobojev	(nekimegy Vaszjának) Állj! Micsoda ember ez itt? (Galléron fogja Vaszját.) Szidorenko! Zsigunov!
Kuroszlepov	(nekimegy Gavrilonak, aki fellöki és elszalad) Jaj, megöl, jaj, már meg is ölt! Őrség! Fogják meg!
	Odafut Szilan, utána a két rendőr és néhány munkás.
Matrjona	Jaj! Rablók! Őrség! Gyilkolnak!
Szilan	Hol vannak?
Matrjona	Ott a bokorban ölik a gazdát! Jaj, őrség!
Gradobojev	(a rendőröknek) Kötözd meg, csavard gúzsba a rablóját. Lopni jöttél, lopni? Hozzám, az én városomba? Ho-ho-ho!
	A rendőrök megkötözik Vaszját.
Szilan	(megragadja Kuroszlepovot) Bánom is én, danolhatsz már nekem, amit akarsz, most megfogtalak. Megvagy! Mennyit nyaggattak miattad, mennyit gyanúsítgattak...
Kuroszlepov	Kit fogsz te, kit? A gazdát! Nyisd ki hát a csipádat!
Szilan	Jó is volna! Engem be nem csapsz! Mennyi bajom volt már nekem a te bűnöd miatt!
Gradobojev	(Szilanhoz) Vezesd ide azt is! Hozzatok világot!
Szilan	(az udvarosnak) Szaladj a segédek szobájába, hozd ki a lámpást!
	Az udvaros el.
Kuroszlepov	Egy követ fújsz a rablókkal, a gazdára mégy rá, pedig a bácsikám is vagy.
Matrjona	Sok-e a rabló?
Szilan	Egy se szökik meg, mind itt van. Tartsátok őket, testvérek. Volt nekem valahol egy madzagom. (A csizmaszárában keresgél.)
Matrjona	Mind itt van? Másfélszáz? Őrség? Benneteket mind, mind levágnak, aztán még engem is sorravesznek! (A padra szédül.)
Gradobojev	Kötözzétek meg! Ho-ho-ho-ho! Az én városomban! Más helyet nem is találtak!
Kuroszlepov	Megállj! Csak a kezem hadd szabadítsam ki, lesz nemulass!
	Az udvaros kihozza és leteszi a lámpást.
Gradobojev	Ide állítsátok őket! Most jön a kihallgatás. Tyű, de elfáradtam. Ilyen a mi szolgálatunk! (Le akar ülni a padra.) Itt van még valami! Valami puha! Talán hulla? (Megtapogatja.) Még egy gond! Pfuj, nincs az embernek egy perc nyugta sem.
Matrjona	Jaj! Én vagyok soron!
Gradobojev	Ejnye, ez a fehérszemély! Már megint itt vagy? (Kézen fogja)
Matrjona	Az a fő, hogy le ne szúrjatok, fehér testemhez ne nyúljatok!
Gradobojev	Az kell nekünk éppen! Micsoda ritkaság! Takarodj haza! Nem hallod? (Toppant.) Mit zavarod az igazságszolgáltatást? (Leül a padra.) Én a kötelességem teljesítem; mindjárt letartóztatlak.
	Matrjona el.
Szilan	(Odatuszkolja Kuroszlepovot, más munkások segítségével) Itt van, nagysá... Hej az áldóját...! Hát nem a gazda?!
Kuroszlepov	Mi jut eszetekbe! Megvesztetek? (Kitépi magát a kötelékből és Szilant galléron ragadja.) Szerapion Mardarics! Rendőrfőnök úr! Ezt ítéld el! Könyörgök, ítéld el azonnal! (Szilanhoz.) Tégedet most sorba minden lehetséges módon ki kell végezni, mivelhogy te egy kereskedőembert, akit az egész társadalom megtisztel és kiemel, mind különféle adományaiért, mind pedig jótékonyságáért... megint csak a maga költségén... és te a kezét hátrakötöd, a nép színe előtt! És mit csináltál te énvelem! Most minden rangom, mintha nem is volna...
Gradobojev	Ne félj! Minden rangod megmarad. Ülj le!
Szilan	De hát tégedet kicsoda... Eridj már! Mindig szidsz, hogy rosszul őrizlek! Na, hát most... persze: ahogy az erőmből tellett. No hiszen! No most meg... hát tán én tehetek róla, hogy sötét van?
Gradobojev	No, ezt majd később tisztázzátok. Most lássuk a valódi tolvajt.
	A rendőrök odavezetik Vaszját.
	Ki vagy?
Kuroszlepov	Hisz ez a Vaszka!
Gradobojev	Hát te, szeretett barátom, miért vetemedtél tolvajlásra?
Kuroszlepov	Csakis ő tehette, mert az apja most ment tönkre...
Gradobojev	(Kuroszlepovnak) Te vezeted a kihallgatást? Lehetséges, hogy nekem ehhez semmi közöm? Akkor vedd fel a mundéromat, én pedig kérvényt írok, hogy küldjenek nyugdíjba.
Kuroszlepov	No, hagyd már, ne haragudj!
Gradobojev	(Vaszjához) Nos, hogy van ez, szeretett barátom?
Vaszja	Már meg tessék bocsátani, Szerepion Mardarics, talán nem tetszik ismerni a tatuskát, meg engem?
Gradobojev	Állj! Erre a kérdésre felelj: miért vetemedtél tolvajlásra? Megtetszett ez a foglalatosság? Vagy nagyon jól jövedelmez?
Vaszja	Tessék már megbocsátani, én tulajdonképpen látogatóba jöttem. Ez pedig tudott dolog, hogy Pavlin Pavlinics elől jobb elbújni, mert általában az ember hajának szokott esni... De hát énnekem gyerekkorom óta semmi kedvem a tolvajlásra... Még a legkisebb semmiség se kell nekem, ha a másé.
Gradobojev	Egyedül űzöd ezt a foglalkozást, vagy kompániád van? 
Vaszja	Mit tetszik tőlem akarni? Nincs nekem ehhez semmi közöm.
Kuroszlepov	Ugyan már! Micsoda bíróság ez? Talán bizony vall? És ha vall is, a pénznek akkor is befellegzett! Hol van arra eset, pláne minálunk, hogy elveszett pénz megkerül? Ezért hát keresni se érdemes, bíráskodni meg nincs miért.
Gradobojev	Nem, ilyesmit ne beszélj! Felelsz érte!
Kuroszlepov	Mi felelnivalóm van? Találd meg, akkor felelek.
Gradobojev	Ne csúfolódj! Ne sértegess! Ha nekiveselkedek a keresésnek, akkor meg is találom. Most a érzékeny oldalamhoz nyúltál.
Kuroszlepov	Hát keresd! Ha megtalálod, neked lesz igazad; én meg bocsánatot kérek. Ezt pedig katonának adjuk a közösség nevében; az apja most úgyis csődbe ment, ennek okából ő is csak úgy teng-leng, semmi dolga. Jövő héten beadjuk regrutának, addig pedig hadd üljön a fogdában gyanú végett.
Gradobojev	Jól van, addig hadd üljön. (A rendőröknek.) Vezessétek a fogdába.
Vaszja	De miért, meg tessék bocsátani?
Gradobojev	Mars! Feleselés nincs!
	A rendőrség elvezeti Vaszját.
Kuroszlepov	És még imádkozz istenedhez.... (munkásaihoz) Lóduljatok a helyetekre, de eltátottátok a szátokat!
	Szilan és a munkások el.

Ötödik jelenet
Kuroszlepov és Gradobojev
Gradobojev	Volt még vele valaki?
Kuroszlepov	Inkább a mieink közül. Úgy gondolom Gavrilo! No ezzel majd magam számolok.
Gradobojev	Eszerint lezártuk az ügyet?
Kuroszlepov	Le.
Gradobojev	No, akkor...
Kuroszlepov	Akkor micsoda?
Gradobojev	Ha az ügyet lezártuk, akkor mi van?
Kuroszlepov	Mi van?
Gradobojev	Merci.
Kuroszlepov	Miféle merci?
Gradobojev	Nem tudod? Ez annyit jelent, mint köszönöm alássan. Érted már? Mit gondolsz, ingyen keresem az elveszett pénzedet?
Kuroszlepov	Hisz nem találtad meg.
Gradobojev	Még meg is találjam? Akkor nem így beszélnék veled. Ki vagyok én, taknyos kölyök, hogy éjnek évadján kergessem nektek a zsiványokat, életemet kockára téve? Én sebesült katona vagyok!
Kuroszlepov	Te ezt csak úgy mellesleg csináltad, vodkaszó mellett.
Gradobojev	A vodka magától értetődik; barátság az barátság, de a rend az rend! Te se adsz el portékát haszon nélkül, én is úgy vezettem be, hogy minden ügy után maradjon nekem is egy szőrszállal! Ha az ember egynek elnézi, mind elszemtelenednek. Ha te eszel, én is enni akarok.
Kuroszlepov	Hát akkor, no jó, talán holnap...
Gradobojev	Legyen szerencsénk egy csésze teára, mentül korábban.
Kuroszlepov	Jól van, elmegyek.
Gradobojev	(kezet nyújt) No, a viszontlátásra. Holnap küldd el hozzám Szilant, ki kell hallgatnom! (El.)

Hatodik jelenet
Kuroszlepov, majd Gavrilo és Szilan
Kuroszlepov	(kiált) Gavrilka!
	Gavrilo az ablaknál hangosan énekel: “Se papuska, se mamuska...”
	Csalsz, de engem nem csapsz be, Gavrilka!
	Gavrilo jön.
Gavrilo	Ha megint a hajamba tetszik akarni markolni, akkor inkább az elszámolást...
Kuroszlepov	Mindjárt meglesz az elszámolás. Szilantij! Bácsika! Hé!
	Jön Szilan.
	Lökd ki a ládikáját az utcára, őt meg utána, a nyakánál fogva.
Gavrilo	Hová legyek éjszaka? 
Kuroszlepov	Mi közöm hozzá? Az én házam nem menhely olyanoknak, akik nem érdemlik. Ha nem tudod, hogy viselkedj az életben, takarodj és kész.
Gavrilo	Nekem még jár százötven rubel.
Kuroszlepov	Nagy eset, százötven rubel; nekem eltűnt kétezer rubelem. Kétezer! Akarsz a kóterbe jutni?
Gavrilo	Miért? Én szegény ember vagyok.
Kuroszlepov	Szegények is lopnak.
Gavrilo	Nekem tessék kiadni a pénzemet. Csak nem halhatok éhen.
Kuroszlepov	Eridj, pörölj be. Ilyen egy átokverte alak. Pfuj! Épp kedvem volt vacsorázni, most meg elment a kedvem. De ez itt: hogy éhenhal... meg százötven rubel...! Ezret kellett volna levonni neked ezért a bosszúságért. Gyere velem, Szilantij, odaadom az útlevelét. (Gavrilonak) Vagy a kóterbe csukassalak? (El Szilannal együtt.)
Gavrilo	Na most aztán befellegzett! Hová leszel most, Gavruska? Akárhová fordulsz, azt mondják, lopás miatt kergettek el. Gyalázat ül már az én fejemen. A veszteség se kutya, de a tetejébe még az erkölcs is. Mi legyen most az én útirányom? Az én egyenes útirányom most, - ki a kapun, be a vízbe. Magam a fenekére, buborékok a fölszínére. Jaj, jaj, jaj, jaj!
	Jön Szilan
Szilan	Nesze az útleveled! Most szabad vagy, mint a madár. Én úgy gondolom, neked ez csak a javadra válik. Összeszedjem a cókmókodat, mi? 
Gavrilo	Szedd össze, testvér, legyél olyan szíves, sok ingóságom nincs, minden elfér egy batyuban; a kezem mintha megbénult volna. A gitárt el ne felejtsd. Leülök addig itt a kerékvetőre.
	Szilan el. Gavrilo leül a kerékvetőre; jön Parasa.

Hatodik jelenet
Parasa és Gavrilo, majd Szilan
Parasa	Mi baj történt tiveletek? Apám egész kikelt magából.
Gavrilo	Ne-ne-nem lehet világosan látni. Engem végképp elintéztek.
Parasa	Hogyhogy végképp?
Gavrilo	Végképp. Se egy kopejkám nem maradt, se állásom, mehetek világgá.
Parasa	Ó, te szegény!
Gavrilo	Az én bajom még semmi, de Vaszját katonának adják.
Parasa	(ijedten) Katonának?
Gavrilo	Most a fogdában ül, de a napokban odaadják regrutának.
Parasa	Mit beszélsz! Énmiattam katonának adják?
Gavrilo	Nem maga miatt, hanem itt fogták az udvaron és semmiért tolvajnak mondták ki, mintha ő lopta volna el a pénzt.
Parasa	De hisz mindegy az, mindegy az, amikor énmiattam jött ide. Hisz engem szeret. Istenem! Micsoda vétek! Idejött, hogy találkozzon velem, - most meg katonának adják, elszakítják az apjától, tőlem. Az apja öreg napjaira egyedül marad, őt meg elhurcolják, elhurcolják! (Felkiált.) Ó, én boldogtalan! (Fejéhez kap.) Gavrilo, ülj itt, várj rám egy percig. (Kifut.)
Gavrilo	Hová lett? Mi lelte? Szegényke, szegényke. Lám, itt él apjával, anyjával, mégis árvább az árvánál! Mindig csak magának kell gondolkodni a maga sorsa fölött. Senki se törődik árvalányka-keserűségével. Hát lehet őtet nem szeretni? Jaj, hogy fáj a szívem, könnyek fojtogatják a torkomat. (Sír.)
	Kijön Szilan batyuval és gitárral.
Szilan	Ne-e a sapkád! (Ráadja.) Itt a batyud, itt a gitárod. És hát barátocskám, isten veled! Tarts meg jó emlékezetedben!
	Kijön Parasa, köpenyben, kendővel a fején.
Parasa	Gyerünk, gyerünk!
Gavrilo	Hová, hová tetszik, az isten szerelméért!
Parasa	Őhozzá, Gavrilo, őhozzá, kedves.
Gavrilo	De hisz ő a fogdában van; meg tessék bocsátani! Hogy tetszik gondolni?
Parasa	Pénz van nálam, látod? Adok a katonáknak, átengednek.
Gavrilo	De akkor is csak reggel; hova megy éjszaka? (Földig hajol.) Maradjon itthon, kedves, maradjon itthon!
Parasa	Keresztanyámnál alszom. Gyerünk, gyerünk! Kár e sok szóért!
Szilan	(Parasához) Ki akarod kísérni a kapun? Hát kísérd! Jó cselekedet, árvagyerek.
Parasa	(a ház felé fordul, egy ideig némán nézi) Isten veled szülőházam! Mennyi könnyet elhullattam benned! Uramisten, mennyi könnyet! De ha most legalább egyetlen könnycsepp kigördülne; hisz itt születtem, itt nőttem fel… Nem régen még, gyerekfejjel azt gondoltam: nálad kedvesebb a világon nincsen. Most meg, akár soha többé meg ne lássalak… Pusztulj a szemem elől, lányságom börtöne! (Elfut, Gavrilo utána.)
Szilan	Megállj! Hová? (Legyint.) Nem énrám tartozik! (Bezárja a kertkaput.) Milyen élet az! Isten büntetése! (Megdöngeti a deszkát és kiabál.) Tűzre-vízre vigyázzatok!

Harmadik felvonás
Tér a város szélén. Balra a nézőtől a rendőrfőnök háza, födött, lépcsős bejárattal; 
jobbra a fogda, vasrácsos ablakokkal; a kapu előtt egy rokkant katona; 
szemben a nézővel folyó kis kikötőhellyel, csónakok, a folyón túl falusi táj.
Első jelenet
Arisztarh a kikötő hídján ül, horgászik. Szilan odamegy hozzá és némán nézi. 
A rendőrfőnökség bejáratánál egy csomó ember áll.
Arisztarh	(nem veszi észre Szilant) Hij, de ravasz, hij, de cseles. Várj csak, majd túljárok én az eszeden. (Kihúzza a horgot és megigazítja.) Ravasz vagy, de én még nálad is ravaszabb vagyok; a hal ravasz, de az ember bölcs, isten akaratából... (Bedobja a horgot.) Az embernek olyan ravaszság adatott, hogy ő fölébe emelkedik mindennek, ami a földön, a föld alatt, a vizekben... Ide gyere! (Kihúzza a horgot.) No, mi az? Ráharaptál? (Leveszi a halat és beteszi a haltartó edénybe.)
Szilan	Hát így fogod őket!
Arisztarh	(megfordul) Adjisten Szilantij bátyám!
Szilan	Ráolvasással… csakugyan… Te tudsz sok ilyen varázsigét, de én nem tudok egyet se, hát nem is kerülnek a horgomra.
Arisztarh	Miféle varázsigét?
Szilan	Imádság, vagy mi, vagy valamiféle bűvös szavak; hallani hallottam, csak nem értettem, a hal meg hallgat rá.
Arisztarh	Ugyan már, Szilantij bácsi, miféle bűvös szavak! Magamban beszéltem.
Szilan	Hát igen is. Ha tudja az ember az igét, akkor mindjárt jobb... Itt van például az óra… Arra is azt mondod, csak úgy megy, magától?
Arisztarh	Te is horgászni jöttél?
Szilan	Épp horgászni van most időm! A rendőrfőnökhöz jöttem. 
Arisztarh	Minek?
Szilan	Olyan világ van most nálunk otthon, mint a litvánok dúlása idején, mintha a nyakunkon lenne Mamáj... Pénz tűnt el; a keresztlányod elment…
Arisztarh	Nagy csoda! Elmegy onnan az ember. Hová ment?
Szilan	A keresztanyjánál van. Odamentem. Megtiltotta, hogy az apjának… No, mi dolgom vele?
Arisztarh	És mi van a pénzzel? Ki lehetett az?
Szilan	Mondd meg, ha tudod! A tolvajnak egy a bűne, a gazdáé meg az enyém tíz: mennyi mindenkit megrágalmaztunk! Gavrilót elzavarta, Susztrij Vaszját a fogdában tartják egyelőre.
Arisztarh	A fogdában? Mit beszélsz! Bűn, bűn… !
Szilan	Bizony bűn… Mi követtük el… többet, mint a homok a tenger partján…
Arisztarh	Most mit csináljunk? Vaszját ki kell menteni! Ki csukott a fogdába? A gazda, mi?
Szilan	A gazda! Megvan hozzá az ereje, hát bolondozik. A rendőrfőnök fölébredt már?
Arisztarh	Eridj oda, kérdezd meg.
Szilan	Minek odamenni? Majd kijön ő maga az ajtó elé. Egész nap ott ül a kistornácon, az utat nézi. És milyen szeme van, hogy meglátja, ki az, akinek a zsebében nincs útlevél! Még ha egy bandában száz ember hömpölyög is el előtte, egyszer csak felnyársal valakit a tekintetével, magához inti: “Gyere csak ide, drágalátos barátom!” És eltalálta. (Megvakarja a tarkóját.) De oda is mehetek! (Odamegy a rendőrség házához.)
	Kijön Gradobojev hálókabátban, tiszti sapkában, bottal, amely inkább mankó, mint sétapálca, pipával és Szidorenko.

Második jelenet
Voltak, Gradobojev és Szidorenko
Gradobojev	(leül a lépcsőre) Az isten magasan, a cár messze van. Jól mondom?
Hangok	Jól mondja, Szerapion Mardarics! Jól mondja nagyságos uram.
Gradobojev	De én közel vagyok hozzátok, tehát én vagyok a ti bírátok is.
Hangok	Úgy van, nagyságos uram! Való igaz, Szerapion Mardarics.
Gradobojev	Hogy ítélkezzek én most fölöttetek? Ítélkezzek talán a törvény szerint…?
Első hang	Dehogy, ugyan, Szerapion Mardarics!
Gradobojev	Te akkor beszélj, ha kérdeznek. És ha engem félbeszakítgatsz, akkor kapsz egyet a mankómmal. Ítélkezzek talán a törvény szerint? Csakhogy sok ám a törvény… Szidorenko, mutasd meg nekik, mennyi törvényünk van.
	Szidorenko bemegy a házba és hamarosan visszatér egy egész nyaláb könyvvel.
	Látjátok, mennyi törvény van? Csak ennyi van énnálam, de mennyi van még másutt! Szidorenko, vidd vissza a helyére.
	Szidorenko elmegy.
	És a törvény mind szigorú: egyik könyvben szigorú, a másikban még szigorúbb, a legutolsóban a legszigorúbb.
Hangok	Úgy igaz, uram, úgy is van.
Gradobojev	Így hát, drágalátos barátaim, ahogy akarjátok: törvény szerint ítéljek-e fölöttetek, vagy a lelkem szerint, ahogy Isten a szívembe plántálja.
Hangok	Ítélj a lelked szerint, legyél atyánk, Szerapion Mardarics.
Gradobojev	No, jól van. Csak aztán ne panaszkodjatok, mert ha panaszkodtok… Tyű, akkor…
Hangok	Nem panaszkodunk, nagyságos urunk.
Gradobojev	(Zsigunovhoz) Foglyok vannak?
Zsigunov	Éjszaka összeszedtünk, nagyságos uram, csendháborítás okából, két szabót, egy susztert, hét fő gyári munkást, egy írnokot és egy kereskedő fiát.
Gradobojev	A kereskedő fiát a kamrába zárni és szólni az apjának, hogy jöjjön kiváltani, a váltságdíjat hozza magával, az írnokot futni hagyni, a többit… Van munka a veteményeskertben?
Zsigunov	Van. Két fő kell.
Gradobojev	Akkor válaszd ki a két legegészségesebbet, irányítsd a veteményesbe, a többi marad a fogdában, róluk később lesz határozat.
	Zsigunov el a foglyokkal.
Gradobojev	Ki volna még? Gyertek ide egyenként!
Első kispolgár	Pénzt hoztam, nagyságos uram, a váltóért.
Gradobojev	Jól van, egy ügyet lezártam. Szidorenko, tedd az asztalra. (Odaadja a pénzt Szidorenkonak.)
Szidorenko	Sok ilyen pénz gyűlt már halomba nálunk, nagyságos uram. Nem kéne postán szétküldeni?
Gradobojev	Még szét is küldeni? Új módi, mi? A mi dolgunk, hogy behajtsuk, hát mi be is hajtjuk. Akinek kell, az jöjjön érte maga, mi odaadjuk. De még szét is küldözni? Oroszország nagy ám! Ha valaki nem jön, annak nyilván nem nagyon kell.
	Odalép a második kispolgár.
	Hát neked mi a bajod?
Második kispolgár	Egy kis váltócska volna. Nem fizet.
Gradobojev	(átveszi a váltót) Szidorenko, dugd a tükör mögé.
	Szidorenko el.
Második kispolgár	Hogyhogy a tükör mögé?
Gradobojev	Hát hová tegyem? Rámáztassam be? Nem csak a tied van ott, ott meredezik vagy harminc váltó. Ha valahol összetalálkozom az adósoddal, szólok neki, hogy fizessen.
Második kispolgár	De hogyha ő…
Gradobojev	Hogyha ő… Hogyha te még soká járatod a szádat, látod ezt? (Mutatja a mankót.) Lódulj innen! (Meglátja a harmadik kispolgárt.) Hát te drágalátos barátom, te itt vagy? Adósságot fizetni, arra nincsen pénzed, de részegeskedni, arra van. A váltód már második esztendeje meredezik a tükör mögött, már a penész is rég belepte, de te inni jársz. Eridj a folyosóra, ott várakozz! Majd a hátadra teszem a váltót és megindítom a behajtási eljárást a botommal.
Harmadik kispolgár	Legyen hozzám könyörületes, Isten nevében, nagyságos uram! A vagyoni viszonyainkat tetszik ismerni… essen meg a szíve.
Gradobojev	Majd megesik. Indulj! (Észreveszi Szilant.) Hej, te, bácsika! Menj csak be a szobámba! Veled nagy beszédem lesz. (A többieknek.) No, Isten áldjon benneteket. Nem érek most rá a bíráskodásra. Akinek kell valami, jöjjön holnap. (El Szilannal.)
	Eloszolnak. Jön Gavrilo vászontarisznyával a vállán.

Harmadik jelenet
Arisztarh és Gavrilo
Arisztarh	Ahá! Üdvözöllek, te száműzött.
Gavrilo	Akkor hát hallottad.
Arisztarh	Hallottam.
Gavrilo	Hol az igazság?
Arisztarh	Nem tudod? Emeld föl a fejed. 
	Gavrilo a magasba néz.
	Ott.
Gavrilo	Tudom. De hol keressen bírót a magunkfajta?
Arisztarh	Bíró meg ott! (A rendőrfőnök házára mutat.)
Gavrilo	De ha nekem igazságos bíró kell.
Arisztarh	Ha igazságos kell, akkor várjál, lesz igazságos is.
Gavrilo	De hamar lesz-e?
Arisztarh	No, nem olyan hamar, de legalább jó. Ítél az mindenek felett, meg azok felett is, akinek rosszul szolgáltattak igazságot, meg akiknek sehogyse szolgáltattak.
Gavrilo	Tudom, miről beszélsz. 
Arisztarh	Hát ha tudod, miért kérded? Hát ezt a tarisznyát minek vetted a nyakadba, tán útra készülsz?
Gavrilo	Zarándokútra megyek.
Arisztarh	Áldott legyen ez az óra. Hová?
Gavrilo	A remete-kolostorban.
Arisztarh	Egyedül?
Gavrilo	Nem, sokan vagyunk, a keresztlányod is.
Arisztarh	A kis szökevény? Otthon meg alighanem keresik.
Gavrilo	Nem, a keresztanyja üzenetet küldött, hogy, aszongya, elmentek zarándokútra, ne is keressék. Ki sír őutána? A mostohája, alighanem örül, az apjának meg egyre megy, mert az már semmire se emlékszik. Nekem a keresetemből nem ad ki százötven rubelt.
	A tornácos feljáróra kijön a rendőrfőnök és Szilan.

Negyedik jelenet
Gradobojev, Szilan, Gavrilo, Arisztarh
Gradobojev	Belebolondulok már ebbe az átkozott históriába; egész éjjel nem aludtam. Mintha szöget vertek volna a fejembe, de átrágom magam rajta. (Szilanhoz.) Beszélj legalább te értelmesen, te madárijesztő!
Szilan	Én nem mondok semmit, mivelhogy: sok a bűn. Kacifántos dolog ez! Hej, kacifántos! Csuda kacifántos!
Gradobojev	De a gazda már Vaszilij előtt is gondolt valakire?
Szilan	Mondom, egész bedagadt már a két szeme; bedagadt, vaksi lett. Ébren már semmit se tud csinálni… semmit, amit kéne, csak beszél a levegőbe, az elvadult feje után.
Gradobojev	Előveszlek én téged, kóterbe duglak!
Szilan	No hiszen! Törte a fejét, törte a fejét, a végén kigondolta. Ez telt a nagy eszéből.
Gradobojev	Kivel gorombáskodsz te? Jól megválogasd, hogy kivel gorombáskodsz!
Szilan	Ha egyszer semmi értelme sincs és egyáltalában nem tartozik rám.
Gradobojev	Látom, rég nem ültél fogdában.
Szilan	Azért nem ültem ott, mert az nem nekem való hely. Ez az. 
Gradobojev	Hallgass!
Szilan	Hallgatok.
Gradobojev	Majd megtanítalak beszélni, barátocskám! (Odamegy.) Ki a tolvaj?
Szilan	Ha ijesztgetni akarsz… Nem tudom, nem tudom… Én csak ezt hajtogathatom… Még ha tűzzel sütögetsz is… Meg is mondom neked a kőből hamarabb megkapod a választ, mint éntőlem.
Gradobojev	Barbárok! De persze nem Vaszka volt!
Szilan	Honnan tudjam? Vaszka kis ember, őt oda lökheted, ahová akarod, de lelke azért neki is van, az pedig érez.
Gradobojev	És Gavrilka se?
Szilan	Megint csak nem az én dolgom. Gavrilkát meg akár kifordíthatod, lelsz-e nála akár egy vörös garast is? Aligha. De lelkiismerete, ellentétben másokkal… több is van neki, mint elegendő.
Gradobojev	Akkor hát a tiedre jön ki.
Szilan	Az enyimre? Én nem tudok semmit, itt van, megmondtam.
Gradobojev	Akkor hát kóterbe veled, nincs több beszélnivalónk.
Szilan	Akár kóterbe is, a dolgon az se változtat. És kész… (Határozottan.) Nem tudok semmit… mit akarsz engem, vén embert ijesztgetni?
Gradobojev	(öklét rázva rohan hozzá) Csakhogy én nem ijesztgetek ám. Én teveled barátsággal… érted? Kedvességgel…
Szilan	Még ha kedvességgel is…
Gradobojev	Mert ha te nekem segítesz, én neked olyan áldomást fizetek… na, tíz rubelt, tizenöt rubelt…
Szilan	Gondolom, hamarabb a kőből való pópának az a vasból való se…
Gradobojev	Ne mondd végig, csirkefogó! Tiszteld a rendőrfőnököt.
Szilan	Hogy tiszteljelek? Úgy állok előtted, ahogy illik: levett sapkával.
Gradobojev	Hallgass ide. (Fülébe súg valamit.)
Szilan	Igen.
Gradobojev	Gyakran,
Szilan	Majd minden éjjel.
Gradobojev	No, hallgass ide. (Súg.) Rögtön adj jelt. Kiálts.
Szilan	Jól van.
Gradobojev	De senkinek egy mukkot se! Ismersz!
Szilan	Jó, jó, persze…
Gradobojev	Tágulj!
Szilan	Engedelmet kérünk. (El.)
	Gavrilo közelebb megy.
Gradobojev	(meglátja Gavrilót) Hát te, drágalátos barátom, mit lézengsz itt?
Gavrilo	Én most állás nélkül vagyok, nagyságos uram.
Gradobojev	Nem jó dolog! Aki dologtalan, az naplopó.
Gavrilo	Csakhogy én nem vagyok ám oka, Szerapion Mardarics. És nem csak állás nélkül vagyok, hanem úgy, ahogy itt állok, egyetlen kopejka nélkül.
Gradobojev	Még rosszabb! Nekem is csak fölös gondom van most veled. Nekem most úgy kell rólad gondoskodnom, kedvesem, mint az édes fiamról.
Gavrilo	Ne is tessék elhagyni.
Gradobojev	Nem hagylak el. Mind a két szememmel csak azt fogom figyelni, el ne lopj valamit. Akinek egy kopejka nincs a zsebében, annak viszket a keze, ha idegen holmit lát. Az ilyenek pedig közel állnak az én szívemhez.
Gavrilo	Minek nekem a másé! Még a magamét se adják ki.
Gradobojev	Nem adják ki?
Gavrilo	Elzavart a gazdám elszámolás nélkül.
Gradobojev	Elzavart? Tyű, a rabló! Nos, mit tetszik most parancsolni, mit csináljak vele?
Gavrilo	Legyen irányomban isteni kegyelemmel.
Gradobojev	Leszek. Várj, mindjárt jön a gazdád, kérd tőlem az elszámolást az én jelenlétemben, én nem értek egyet vele.
Gavrilo	Lesz-e nekem ebből hasznom, nagyságos uram?
Gradobojev	Nem tudom, barátom. Én úgy gondolom, hogy a gazda le fog téged szidni, ha meg csökönyösködsz, akkor elver, én meg még megtetézem.
Gavrilo	Hogy szerezzem meg tőle a pénzt, nagyságos uram?
Gradobojev	Bánom is én, szerezd, ahogy akarod.
Gavrilo	Akkor hát én most haljak éhen?
Gradobojev	Akkor hát halj éhen. - De ki tudja, hátha kifizet.
Gavrilo	Dehogy fizet. Hacsak meg nem tetszik neki a parancsolni.
Gradobojev	Parancsolni! Először gondold meg, olyan nagy kutya vagy-e te, hogy érdemes-e miattad a gazdáddal összeveszni. Elvégre őt nem foghatom galléron, a mankómmal meg nem inthetem, ahogy veletek csinálom. Próbáljak csak kiállni egy segédért, mit szólnának a gazdák? Se lisztecskét nem küldenének, se zabocskát a lovaimnak: talán majd ti tápláltok engem? No, nem ment még el a kedved a pörösködéstől? Mert akkor csak várjál, várjál drágalátos barátom!
Gavrilo	Nem, tán jobb lesz…
Gradobojev	Ez az, hogy jobb lesz… szaladj, de szaporán, nehogy megfogassalak.
Gavrilo	(hátrál és meghajol) Hát akkor én…
Gradobojev	Eridj Isten hírével!
	Gavrilo elsiet.
	Fogják meg! Ha-ha-ha!
	Gavrilo elszalad és az utcasarkon eltűnik.
	Hej, micsoda dolgok ezek! Nem kéne kimenni a piacra a rend kedvéért? (Kiált.) Szirdorenko!
	Szidorenko megjelenik az ajtóban.
Szidorenko	Tessék parancsolni, nagyságos uram!
Gradobojev	Fogd a szatyort, gyere utánam; a piacra megyek. (El.)
	Szidorenko a szatyorral utána szalad. Jön Gavrilo és Parasa, zarándok-ruhában. Arisztarh odamegy hozzájuk.

Ötödik jelenet
Parasa, Arisztarh és Gavrilo
Arisztarh	Hát te, szépségem, mit kószálsz a városban?
Parasa	Keresztapám, hogy találkozhatok én Vaszjával?
Arisztarh	Mit akarsz vele? Hagyd, Isten nevében.
Parasa	Nem, keresztapám, nem lehet. Miattam járt így, ártatlanul. Mindjárt elmondom neked minden bánatomat, nincs miért szégyenkezzem előtted. Azért jött, hogy velem találkozzon, aztán tolvajnak nézték.
Arisztarh	Ejnye! Nem jó ez így! Te gazdag apa lánya vagy; még meglát valaki.
Parasa	Hadd lásson! Úgyse ismernek meg, látod, milyen ruha van rajtam; az arcom meg eltakarja a kendő. No meg, ha megismernek is, de nagy baj! Dehogy is vagyok én már gazdag ember lánya. Most katonáné vagyok, keresztapám.
Arisztarh	Hogyhogy katonáné? Mit beszélsz?
Parasa	Csak úgy! (Kinyitja a zsebkendője csomóját.) A napokban okvetlenül hozzámegyek feleségül, és ha akadályoznak, előre megmondom, olyat teszek, amit nem illik, bemegyek hozzá a kaszárnyába. (Pénzt ad Arisztarhnak.) Itt van pénz, add oda a katonának.
Arisztarh	Észnél vagy? Uramisten!
Parasa	Nohát! Mitől ijedtél meg? Nem vagyok én a magam ura? Ne félj! Ugyan! Engem a lelkiismeret hajt. Nyílván így kell ennek lenni. Az emberek megsértették, mindenétől, de mindenétől megfosztották… az apjától elragadták. Nos? Ő szeret engem, lehet, hogy ez minden, ami megmaradt neki a világon: hát elvegyem ezt az utolsó örömét? Hát mi vagyok én? Mi jogon lennék én gőgös vele szemben? Rosszabb ő énnálam? Így se, úgy se maradhatok már lány. Férjhez adnak, keresztapám. Talán jobb lesz nekem, ha valami részeges kereskedőt dédelgethetek akaratom ellenére? Nemcsak, hogy kedvem nincs, de azt hiszem, inkább kézzel szúrnám le: itt meg menne a dolog bűn nélkül, szerelemből.
Arisztarh	Látom már, téged nem lehet meggyőzni. Mit csináljak veled? De minek nekem ez a pénz? Van nekem pénzem, neked meg még szükséged lehet rá. (Visszaadja a pénzt és bemegy a fogdába.)
Gavrilo	(vállára veszi a tarisznyát) Indulunk hamarosan?
Parasa	Csak előbb Vaszjával találkozunk.
Gavrilo	Hát jó, találkozzanak, mi meg Arisztarhhal majd vigyázunk, meg ne lássák.	
	Arisztarh visszajön.
Arisztarh	Az őrizetesek mindjárt kijönnek vízért, őt kiengedik velük együtt.
	Kijön két fogoly dézsával, a folyóhoz mennek. Utánuk egy katona. Arisztarh és Gavrilo a kikötőhöz megy.

Hatodik jelenet
Voltak és Vaszja.
Parasa	(meghajol) Jó reggelt, Vaszja!
Vaszja	(porig sújtva) Hogy kerülsz te ide? Istenem! Most nekem még nehezebb! (Könnyét törli.)
Parasa	Nem baj, Vaszja, nem baj! Ne sírj! (Megöleli.) Én végképp elmentem hazulról, most már egész életemre veled maradok; ahogy te élsz, úgy élek én is.
Vaszja	Hogyhogy?
Parasa	Hozzád megyek, megesketnek bennünket… semmi, semmi, ne sírj… no, megmondom, hogy ez az én férjem, mondom, nem tudok tőle elszakadni… ne szakítsatok el egymástól, mondom, inkább eskessetek meg.
Vaszja	Köszönöm. (Megcsókolja.)
Parasa	No, ezt meg is beszéltük. Most arról beszéljünk, hogy fogunk élni, Vaszja, galambom, Vaszja!
Vaszja	Beszéljünk.
Parasa	(hozzásimul) Nagyon fognak ám téged ütni-verni.
Vaszja	Majd igyekszem.
Parasa	Igyekezz, Vaszja, igyekezz! És ide figyelj: ha már mindenre megtanítottak, és át akarnak tenni a regrutáktól az ezredhez, igazi katonának, akkor kérd meg a legfőbbet, a legfőbb parancsnokot, aki csak van, hogy tégedet vigyenek a Kaukázusba és egyenesen, mindjárt a csatába!
Vaszja	Minek?
Parasa	És igyekezz megölni sok, mentül több ellenséget. Ne kíméld a magad fejét.
Vaszja	De hogyha engem magamat…
Parasa	Hát aztán? Egyszer csak meghalunk. Legalább lesz kit megsiratnom. Igazi bánatom lesz, a legszentebb bánat. Mert gondold csak el, ha nem kéredzkedel a csatába és áttesznek a helyőrséghez: elkezdesz bolondozni… meglopod a veteményeskerteket… Milyen lesz akkor az én életem? Utolsóbb az utolsónál. Bánatnak nem lehet nevezni, boldogság se lesz - csak hitványság. Elhal akkor a szívem, ha csak rádnézek is.
Vaszja	Én úgy gondolom, hogy engem Pétervárra visznek, a gárdába.
Parasa	Hát az jó; de mégis legjobb a csatába. Mert vedd csak azt: ha Isten megsegít, a vitézségedért tisztté léptetnek elő, - szabadságot kérsz… Hazautazunk a városba, karonfogva járkálunk. Majd meresztik akkor a szemüket ezek a gonoszok. (Megöleli.) Mi, Vaszja? Hátha minden bánatunk után végül megérjük ezt a boldogságot?
Vaszja	Nem mondom, nem lehetetlen, ha megvan hozzá a bátorság…
Parasa	No most, Vaszja, én elmegyek a remetekolostorba, imádkozom Istenhez teérted, egész nap, hogy megadjon mindent, amit veled kettesben kigondoltunk. De hátha az én bűnös lelkem imádsága nem jut el az égbe? Hová legyek akkor? Az emberek bántanak téged és… (Sír.) Hallod-e Vaszja, én holnap újra eljövök hozzád. Most a keresztanyámnál lakom, haza nem megyek semmi kincsért! Ahogy átléptem a küszöböt, elhiszed-e, ahogy átléptem a küszöböt, máris inkább mennék tűzbe, mint visszafelé. És úgy érzem, hogy ott már fáznék és mintha sötét is lenne, és hogy ott minden sarokban csak bántalom vár rám; és minthogyha engem ott örökké csak szidnának, gúnyolnának, a szívem meg egyre csak szorongana. Mint a mély gödörben, olyan ott nekem, mint a gödörben. (Elgondolkodik.) De te ügyet se vess rá, Vaszja, te csak mutasd ki a bátorságodat, hogy a többi előtt…
Katona	Hej, te, őrizetessel nem szabad ám…
Vaszja	Várj csak egy csöppet, vitéz. (Parasához.) Olyan vagy most te nekem, mint a mennyből leszállt angyal…
Parasa	No, kedves, addig is, Isten veled!
Vaszja	(megcsókolja) Isten veled! (Megcsókolja.)
	Parasa indul, messziről meghajol. Vaszja odamegy a kapuhoz, a katona mellé.
Parasa	(a katonához) Jaj, várj csak, vitéz, várj!
	A katona és Vaszja megáll.
	Vaszja, itt van még egy kis pénz, hadd vegyél kalácsot, galambom. Isten veled!
Vaszja	Ugyan, nem kell.
Katona	Gyerünk! Mi lesz itt! Tilos!
Parasa	No, Isten veled!
	Vaszja a katonával el; Parasa egy ideig utána néz.
	Várj, várj, vitéz!
	Odamegy Arisztarh és Gavrilo.
Gavrilo	Induljunk szaporán! A zarándokok már kimentek a városból.
Parasa	Menjetek most tőlem! (Odamegy a fogdához, bekukucskál az ablakon, aztán leül a kapu melletti padra és énekel.)
	[vers]
	(letörli a könnyeit, Gavrilóhoz) Hát gyerünk! Ne haragudj rám.
Gavrilo	(átad egy botot) Ugyan, hová gondol. Itt van: választottam magának egy zarándokbotot…
Parasa	(elfogadja) Új élet kezdődik az én számomra, Gavrusa. Nehéz lesz. Akárhogy is vesszük, mégsincs nekem férfierőm, Gavrusa.
Gavrilo	(könnyek között) A kérge meg van faragva… a botnak… olyan szép…!
Arisztarh	Siess, Parasa, siess! Jön a rendőrfőnök apáddal.
Parasa	Isten veled, keresztapám!
	Parasa és Gavrilo el.
Arisztarh	Lám, nem is tulajdon lányom, mégis hogy sajnálom; halálosan sajnálom.
	Jön a rendőrfőnök, Kuroszlepov és Szidorenko zsákokkal.

Hetedik jelenet
Arisztarh, Gradobojev, Kuroszlepov és Szirdorenko
Gradobojev	(a rendőrhöz) Rendeld meg a tízórait!
	Szidorenko el.
Kuroszlepov	De megkeresd ám a lányt! Ez a te első kötelességed. Ezért tettünk meg rendőrfőnöknek.
Gradobojev	Te csak ne taníts engem; értem én a magam dolgát, tudom, miért állítottak ide. És nem te helyeztél ide, hát ne merészelj engem utasítgatni.
Kuroszlepov	Ha szökevényeket minden ellenőrzés nélkül…
Gradobojev	Hát szökevény ő? Zarándokolni ment a keresztanyjával.
Kuroszlepov	Zarándokolni?
Gradobojev	Látod, többet tudok nálad. Azért is vagyok rendőrfőnök, azért is kapom a fizetést, te meg paraszt vagy és paraszt is maradsz világéletedben.
Kuroszlepov	Dehát hogy szabad neki kéredzkedés nélkül…?
Gradobojev	Kitől kéredzkedne? A mostohája úgysem engedi, te alszol egész nap, őt azonban hajtja az ájtatosság.
Kuroszlepov	Jó, hát amint megjön, kísértesd haza egy katonával…
Gradobojev	Katonával?
Kuroszlepov	Kötélen vezetve.
Gradobojev	Méghozzá kötélen vezetve?
Kuroszlepov	Föl vele a padlásra, bezárjuk, ki se engedjük.
Gradobojev	Miféle náció vagytok ti? Miért szerettek ti mindent, ami szégyenletes? Mások úgy félnek a szégyentől, nektek meg ez a legnagyobb örömötök. Becsület: tudod te, hogy az mit jelent, vagy nem tudod?
Kuroszlepov	Miféle becsület? Gyűjtöttem tőkét, tessék, ez a becsület. Minél több a tőke, annál nagyobb a becsület.
Gradobojev	Parasztok vagytok, mindig arra jön ki. Úgy borít be benneteket a bárdolatlanságtok, mint fatörzset a kérge. Csakhogy ezt a kérget ágyúval se lehet szétlőni.
Kuroszlepov	Akkor hadd maradjon.
Gradobojev	A lánya - eladólány, de ő katonával akarja vezettetni kötélen.
Kuroszlepov	Mivelhogy… a tiszteletlenségért, hadd érezze…
Arisztarh	Szegényke!
Kuroszlepov	Itt meg… ki szólt?
Gradobojev	Arisztarh, a keresztkomád.
Kuroszlepov	(Arisztarhhoz) Ki a szegényke teszerinted?
Arisztarh	(meghajol) Jó reggelt, tekintetes uram.
Kuroszlepov	Nem az, hanem ki a szegény?
Arisztarh	(sóhajt) Kis halacska.
Kuroszlepov	Miért szegény?
Arisztarh	Azért, mert a nagyobbak bántják.
Kuroszlepov	Úgy, úgy halacska. De ha lázadozol, akkor…
Gradobojev	Hagyjátok már a fecsegést, úgyse mondasz semmi okosat.
Kuroszlepov	Mikor lettél te nekem keresztkomám? Amikor még nem volt tőkém.
Gradobojev	Gyerünk, gyerünk! Vár a tízórai. (Kivezeti Kuroszlepovot.)
Arisztarh	Miért szeretek én csukát fogni? Azért, mert bántja a többi halakat, fogas jószág, harap. Vergődik, vergődik a szegény kis hal, sehogysem tudja a csukának bebizonyítani, hogy neki van igaza!
	Távolból énekszó hallik.
	Ez meg mi? Tán csak nem a miéink? Épp jókor jönnek, szólok neki, lehet, hogy segít.
	Befut egy csónak, azon áll Hlinov ingujjban, két keze hetykén csípőre téve; vele a hosszúbajszú uraság és hat evezős.
Arisztarh	Mit rendetlenkedtek itt, csak a halakat riasztjátok! (Hlinovnak.) Na, te is, már reggel keresztbe áll a szemed. Sehol sincs nyugta tőletek az embernek. 
	Kikötnek. Hlinovot és az uraságot partra segítik.

Nyolcadik jelenet
Arisztarh, Hlinov, uraság és az evezősök a csónakban.
Hlinov	(méltóságteljesen) Miket beszélsz, én édes testvérkém! A folyón szabad az út mindenkinek.
Arisztarh	Hallod, én édes testvérkém, gyere csak ide. (Hlinovot a színpad előterébe vezeti.) Ha olyan kereskedő akarsz lenni, hogy mindenkinek elálljon szeme-szája, akkor ne öntözd többet pezsgővel a homokot. Nem nő ki abból semmi. 
Hlinov	No, mondd szaporábban, testvérkém! Nekem most nincs olyan napom, hogy az oktatásaidat hallgassam.
Arisztarh	Csak egyetlen jó dolgot csinálj. Akkor majd beszélnek rólad, - megmutatod, ki vagy.
Hlinov	Én mindent meg tudok csinálni…
Arisztarh	Ismered a Susztrij Vaszját? Fogdában ül semmiért; vállalj érte kezességet.
Hlinov	Nem fontos dolog ez! Mondd gyorsabban, testvérkém! Látod, hogy nem érek rá.
Arisztarh	A fejes gonoszságból katonának akarja adni. Váltsd ki, megszolgálja a pénzedet; vagy bérelj önkéntest, aki helyette elmegy, vagy vedd meg neki az obsitot.
Hlinov	Ilyen semmi üggyel zaklatsz te engem, testvérkém!
Arisztarh	Egy ember elpusztul ok nélkül, ez nem semmi ügy.
Hlinov	Nem látok benned, testvérkém, egy szikra okosságot se. Hogy tiszteljenek engem, ha őt kiváltom? Nem ér a te beszéded egy fületlen gombot. A dolog így áll: minekutána Vaszka már kezdett igenis jól érteni a csörgős dobhoz, és nekem ez szórakozásomra szolgál, tehát én egy perc alatt elintézem ezt a dolgot. Mert aki nekem kedvemre van, ahhoz senki nyúlni ne merjen!
Arisztarh	(meghajlással) Ahogy jónak látod, ahogy jónak látod. Csak ne hagyd, hogy bántsák!
Hlinov	Hogy mersz nekem parancsolgatni? Otthon szóbaállhatok veled, de a városban te nekem nem vagy társaság. Azonnal vissza az illő távolságba! Nagyságos uram, gyerünk a rendőrfőnökhöz.
Arisztarh	Ingujjban! Ezek aztán vendégek!
Hlinov	Megmondtam, mi a helyed, ahhoz tartsd magad! A macskaasztalhoz, a muzsikusok közé! És minden erkölcsi prédikációdat tartsd meg magadnak, bennünket nem nagyon érdekel.
Uraság	Én nem megyek így, nem való, udvariatlanság!
Hlinov	Szerintem pedig ez gőg.
Uraság	Egyáltalán nem gőg, mon cher, mire lennék gőgös? De nem való. Tudod hogy nem szeretem ezt a vonásodat. Már megbocsáss.
Hlinov	I-igen. Micsoda vonást, ha szabad kérdezni?
Uraság	Azt, hogy disznó vagy.
	Kijön a rendőrfőnök és Kuroszlepov. Szidorenko az ajtóban áll.

Kilencedik jelenet
Hlinov, uraság, Arisztarh, rendőrfőnök, Kuroszlepov, Szidorenko és evezősök.
Hlinov	Rendőrfőnök urunknak… (Meghajol.) Ezredes uram, mi méltóságodhoz jöttünk…! Pavlin Pavlinicsnak, kereskedőtársadalmunk hadvezérének tiszteltünk. (Az urasághoz.) Nézze csak uraságod, ez a mi elöljáróságunk. Méltóságos Gradobojev ezredes, Kuroszlepov úr ő tekintetes tekintetessége; de ez nekünk mind egy nagy semmi, amit akarunk, azt csináljuk.
Gradobojev	Te, Hlinov úr, te már nagyon rakoncátlankodsz.
Hlinov	Ezredes úr, ez tény és valóság. Rakoncátlanság az van bennünk, jócskán több, mint elegendő. Ezredes úr, parancsoljon a rakoncátlankodásomért büntetést szabni rám! Valahányszor rendetlenséget követek el, tessék csak azonnal: “Hlinov, büntetést…” Méltóztassék kasszírozni, ezredes uram.
Kuroszlepov	No, neked ugyancsak megnőtt a kurázsid.
Hlinov	Miért ne nőtt volna meg a kurázsim, Kuroszlepov úr? Nálam az egész pince tele van kurázsival. Uraim, tisztelt vezetőség, kegyeskedjenek nekem választ adni: milyen okból kifolyólag tartják lakat alatt Susztrij Vaszkát?
Gradobojev	No, Hlinov úr, a te kurázsid csak hadd maradjon kurázsi, de más dolgában ne ártsd magad, mert majd én húzom meg a határaidat.
Hlinov	Egyáltalán nem a más dolga, mert a fiúra azonnal szükségem van.
Kuroszlepov	Mi se nagyon szeretjük ám a városban a garázdálkodást.
Hlinov	Hát ha garázdálkodásról van szó, azért én felelek. Ezennel kezességet vállalok érte.
Kuroszlepov	A község részéről megy katonának; találunk mi helyet mindenkinek.
Hlinov	Állítok helyette önkéntest. Rendőrfőnök úr, méltóztassék kiengedni Susztrijt az én kezességemre. Ha hálát követelne, azon se múljék. (A zsebében kotorász.)
Uraság	Hagyd el, mit beszélsz!
Hlinov	Csitt, egy szót se! Ezredes úr, maga méltóztassék megszabni, mennyit.
Gradobojev	Szidorenko, eridj, bocsátasd szabadon Susztrijt!
Szidorenko	Igenis, nagyságos-ságos uram! (El.)
Hlinov	Uraim, legyen szerencsém ebédre, a nyári házamban, legalázatosabban kérem egy kanálka levesre, kására. De ha szétnézünk, tán kecsegét is találunk. Azt hallottam, hogy már unalmas nekik a haltartó edényben csücsülni, hallevesbe kívánkoznak. Majdcsak akad egy kis borocska is, úgy rémlik, még hánykolódik nálam valahol egy üvegecske. És ha a lakájok nem restek, még a pincébe is lemennek, egy-két tucat üveg pezsgőt fölcipelnek. Mivel pedig kegyedék a mi elüljáróságunk, hát a kegyedék egészségére fogunk inni, ágyúsortűzzel és a népet oda állítjuk a kertbe éljenezni. Legyen szerencsém, uraim, tiszteljenek meg!
Gradobojev	Lám, amikor a tárgyhoz szólsz, akkor jól esik téged hallgatni.
Kuroszlepov	A feleségem várni fog, majd mindenfélét gondol.
Hlinov	A feleségednek sürgönyt küldünk, stafétát stafírozunk ki hozzá.
	Szidorenko bevezeti Susztrijt.

Tizedik jelenet
Voltak, Vaszja.
Hlinov	(Vaszjához) Tartsd be a rendet! Mert hát te, pajtás, elég műveletlen vagy! A rendőrfőnök úrnak borulj a lábához.
	Vaszja megteszi.
	Tekintetes uramnak!
	Vaszja megteszi.
	Nekem.
	Vaszja megteszi.
	Eridj a csónakba, fogd a csörgődobot.
	Vaszja a csónakba száll.
	Parancsoljanak uraim!
	Mind a csónakhoz mennek.
	Arisztarh a kormányhoz!
	Arisztarh a kormányhoz áll.
	Markotányos! Teljesítsd a kötelességed!
	Egyik evezős vodkáskulacsot és harapnivaló szolgál fel.
	Tessék, uraim, az útra, hogy bátrabban hajózzunk.
	Mind isznak, esznek.
	Arisztarh, figyeld, testvérkém, hol van zátony, hol van szirt! Minden veszélyes pontot jelents, - mi azonnyomban beveszünk valamit belsőleg, bátorság végett. Indulás! Gyújts rá a nótára! Vaszja, dolgozz avval a csörgősdobbal!
	Dal. Eleveznek.

Negyedik felvonás
1. kép
Hlinov nyaralójának kertje; balra bejárat a házba.
Első jelenet
Gradobojev, Kuroszlepov, Hlinov, uraság és Hlinov cselédsége (a házból jönnek).
Kuroszlepov	Ez aztán a vendéglátás! Csak Isten adja, hogy kibírjam. Ilyenformán valami kormányzót is meg lehetne vendégelni! Becsületedre szolgáljon!
Hlinov	Mi másért is törnénk magunkat, mint a becsületért! Ez az egy, amiért élünk-halunk.
Kuroszlepov	No, Isten veled, értem jött a kocsi, most már elvisz haza.
Hlinov	Megálljunk, így nem megy! Hátra van a Szent János áldomása! (Szolgához.) Hé, testvér! Eridj, nézd meg, nincs-e még valamelyes borunk. Gondolom, kerül még.
	A szolga elmegy.
Gradobojev	Ti igyatok, de én pontot tettem.
Hlinov	Ezredes úr, nálunk az a mondás járja: vendégnek nincs szabadsága.
Gradobojev	Eleget vontad már meg a szabadságomat.
	A szolga hozza a pezsgőt.
Hlinov	Rendőrfőnök urunk! Tisztelettel Vitéz harcos! Ne keserítse el a házigazdát, ne vegye el Hlinov kereskedő bátorságát. (Ad neki egy pohárral.)
Gradobojev	Nem, az régi móka. Minden borodat úgysem tudjuk kiinni. Igyátok meg magatok.
Hlinov	Amennyiben ezredes úr látni parancsolja, megbízható-e a lakosság, ezt azonnal megmutatjuk. (Kuroszlepovnak.) Elüljáró úr, ex! (Az urasághoz.) Uraságod segítsen!
	Isznak.
	Úgy látszik, elég tisztán, akkurátosan ment. (Megmutatja a poharát Gradobojevnek.) Mivelhogy én szeretem a házamban a tisztaságot. (A szolgának.) Találd ki a gondolatom, barátocskám, találd ki!
Szolga	Kész, kérem alázattal. (Felkínál egy másik üveget.)
Kuroszlepov	Nem, nem, Isten áldjon, másképp nem jutok el hazáig, ott hemperedek el az útfélen.
Hlinov	Adunk kísérőt.
Kuroszlepov	Makacs vagy, de én még makacsabb vagyok. Vagdoss darabokra, akkor sem maradok. Megszereztem neked ezt az örömet, de most már elég. Már úgyis olyan álmokat kezdtem látni! Uramisten! Mindenféle vadállatok, ormányok, mind az ember után kapkod, el akarja csípni, az ég meg szakad lefele... Isten veletek! Ugyan, ti... (Indul)
Hlinov	El ne felejts bennünket!
Kuroszlepov	Vendéged leszek máskor is! (El.)
Hlinov	Hej, legények, ültessétek be Kuroszlepov urat a hintóba! És ha nem találjuk elegendőnek a saját erejét, szembe ültetünk vele egy legényt, az tartsa a vállánál fogva hazáig. (Indul.)
Uraság	Te maradj az ezredes úrral, majd én kikísérem. (El, néhány ember követi.)
Hlinov	(tálcán pohárral) Ezredes úr, várlak!
Gradobojev	Nem iszom, megmondtam az édes anyanyelveden, vagy nem!
Hlinov	Nálam van egy törvény, ezredes úr: aki nem iszik, annak a fejére öntjük.
Gradobojev	Nagyon rászorultam, hogy a te törvényeidet tudjam. Neked törvényed van, nekem botom.
Hlinov	Nem boldogulsz velünk, ezredes úr, nyakon öntünk. Fogadok, hogy nyakon öntünk.
Gradobojev	Csak próbáld! Olyat még nem pipáltál!
Hlinov	Nem is fogok, mert velem ugyan semmit se csinál.
Gradobojev	Elítél a törvény, még Szibériában sem lesz nyugságod.
Hlinov	Nem félek, ezredes úr, ne ijesztgessen. Csakugyan, inkább ne ijesztgessen! Mert én attól csak rosszabb leszek. Akar fogadni, hogy egy morzsányit se félek? Mindjárt megmutatom, hol itt a rezon: ha el találok követni valamilyen rendetlenséget, azon percben felmegyek a kormányzó székhelyére, őhozzá magához. A kegyelmes úr első szava: “Te, Hlinov, sokat rendetlenkedsz!” Rendetlenkedek, kegyelmes uram, mivelhogy minekünk ilyen a nevelésünk, - sokat vertek bennünket, de kevés értelemmel. Hanem hallottam, hogy a tűzoltóparancsnokságon tatarozások meg javítások kellenének. Én megcsináltatom ingyenesen. “Igen, aszongya, neked nagyon rakoncátlan a természeted.” Rakoncátlan, kegyelmes uram, nekem se sok örömem telik a természetemben, tiszta vadállat vagyok. Hanem a fogdák is rossz állapotban vannak, kegyelmes uram. Még megesik, hogy szétszaladnak a rabok; azt is megcsinálhatom ingyenben. Tetszik látni, ezredes úr, az a mi politikánk! De ez még nem minden. A kegyelmes úrtól a kegyelmes asszonyhoz. “Ha kegyelmes édesanyánknak is úgy tetszenék, építenék a városban egy házat és felajánlanám az árváknak”. Mivelhogy én a kegyelmes asszonyhoz nemcsak bejáratos vagyok, hanem még teát is szoktam inni nála, meg kávét is, mégpedig a legnagyobb lelki nyugalommal. Mi jön ebből ki, ezredes uram? Az, hogy a rendőrfőnököknek velem összeveszni nem épp jó üzlet. Másnak félelmetes emberek, de a magamfajtának senki és semmi. Azért hát jobban teszi, ha velem nem száll pörbe, mert én rögtön meg tudom kontrázni; jobb, ha büntetést szab ki rám, minden rendetlenkedésért száz rubelt ezüstben. (Kínálja a bort.) Méltóztassék minden ceremónia nélkül.
Gradobojev	(elfogadja a poharat) Ti bélpoklosok! A töröktől nem féltem úgy, ahogy tőletek félek, ti ördögök! Többet iszom a kedvedért, te barbár, mint amennyit a lelkem kíván. Mikor akad már a torkotokon ez az átkozott bor!
Hlinov	Ez mind a mi javunkra teremtődött, ezredes úr... Habár néha egy kicsit sok is talál lenni, sőt egyszermáskor szörnyűségesen sok…
Gradobojev	Egyszermáskor! Minden nap, tinálatok.
Hlinov	Megengedem; de ha az ember imádsággal kíséri, meg főképpen, ha nem beszél róla senki… mi baj lehet belőle?
Gradobojev	Isten áldjon! Egyhamar nem csalsz ki ide.
	Az uraság visszatér.
Hlinov	Miért? Pedig mi azt reméljük, hogy állandó vendégeink lesznek. (Előveszi a pénztárcáját.) Tekintse büntetéspénznek!
Gradobojev	Ugyan már no, nem kell!
Hlinov	(megöleli és erőszakkal a zsebébe dugja a pénzt) Lehetetlen! Vendégajándék nélkül nem engedem el. Mi is nagyon jól értjük, milyen szolgálat ez a maguké.
Gradobojev	Leveszel a lábamról, te erdei manó.
Hlinov	Kegyed nem tehet semmiről, ne tessék nyugtalankodni, erőszakkal dugták oda.
Gradobojev	No, Isten veled! Köszönöm!
	Összecsókolódznak.
Hlinov	Hé, népek! Kísérjétek ki a rendőrfőnököt! De sorakozva ám!
	Mindenki el. Jön Vaszja.

Második jelenet
Az Uraság, Vaszja, majd Hlinov és cselédség.
Uraság	Na, hogy áll a szénád?
Vaszja	Az obsitot megkaptam, csak nem tudom, hogy Tarah Taraszovics… Ö…
Uraság	Kifizeti a pénzt.
Vaszja	Csakugyan kifizeti?
Uraság	Kifizeti, csakhogy téged udvari bolondjává tesz.
Vaszja	Mire való ez a móka?
Uraság	Nem akarod? Inkább mégy katonának?
Vaszja	Persze.
Uraság	Dehogy, csak hetvenkedsz! Láttam én elég magadfajtát. Nem ilyenek a katonák, gyenge vagy te izületben. Írnok, az lehetnél, bizony; tarajos frizura, pomádés haj, bronzból való láncocskákat magadra aggatni, érzelmes versikéket kimásolni, irkába, bizony; de katonának te nem vagy való. De itt jön maga Hlinov, beszélj vele.
	Vaszja félénken visszahúzódik. Jön Hlinov és néhány cselédje.
Hlinov	Elment. Én meg, én édes testvérkém, én itt maradtam. Meg kell halnom az unalomtól, a pénzem miatt.
Uraság	Tőled függ, hogy unatkozol-e!
Hlinov	Mit csináljak? Ide-oda szaladgáljak? Téged bámuljalak, mi? Mi cifraságot találok rajtad, testvér?
Uraság	Először is vigyázatosabban fejezhetnéd ki magad, másodszor itt van neked Arisztarh, hogy szórakozásokat gondoljon ki. 
Hlinov	Az ám, úgy látszik, nem gondolt ki semmit. Az imént parancsoltam meg neki: ülj itt testvér, el ne mozdulj a helyedről, törd a fejed, mit csináljak máma este. (Egy szolgához.) Hol van Arisztarh?
Szolga	Itt van a kertben, fekszik egy fa alatt.
Hlinov	Gondolkodik?
Szolga	Nem, dudál a dudán, héját csalogat.
Hlinov	Az a parancs, hogy a fejét törje, ő meg dudán dudál. Azonnal idehívni, a szemem elé!
	A szolga elmegy, Hlinov, Vaszját meglátva, leül egy karosszékbe, kényelmesen szétterpeszkedik és tekintélyt parancsoló hangon megszólal.
Hlinov	Á, te itt vagy? Gyere ide, beszélgetni óhajtok veled! Én teneked, édes testvérkém, szegénységedben jótevőd akarok lenni. (Vaszja meghajol.) Ennélfogva megkérdezlek, hogy gondolkodsz te magad-magadról.
Vaszja	Találtak obsitlevelet.
Hlinov	És milyen lehet az árfolyama az efféle pátensnek?
Vaszja	Azt tetszik érteni, hogy mibe kerül?
Hlinov	Te, testvér, tartozol mindent mindjárt megérteni. Mindenféle senki-ember kedvéért nem ismételhetek mindent tízszer. 
Vaszja	Négyszáz rubel.
Hlinov	Honnan reméled, hogy ezt a tőkét megkaphatod?
Vaszja	(földig hajol) Ne hagyjon cserben Tarah Taraszics!
Hlinov	Testvérke, te tán azt képzeled, hogy a meghajlásaid sok pénzt érnek?
Vaszja	Ha Isten engedi, a tatuskával kievickélünk a bajból és akkor aztán hálánkkal…
Hlinov	Testvér, hogy mersz te nekem az én saját nyaralómban ilyesmit mondani? Talán bizony egyenrangúak vagyunk mi, hogy pénzt akarsz nekem visszaadni? Mi az, baráti kölcsönt akarsz felvenni nálam? Ahogy én így elnézlek, testvér, nincs tebenned egy szemernyi műveltség se. Neked tudnod kell, hogy mekkora kegy lesz ez az én részemről; lehet, hogy ezt a pénzt elengedem neked, lehet, hogy egyszer bukfencet kell vetned előtted és kvittek vagyunk. Honnan akarod te tudni, mi lesz a lelkemben, amikor magam sem tudom, hisz ez attól függ, milyen kedvemben leszek.
Vaszja	Ahogy Tarah Taraszicsnak parancsolni tetszik; csak hát hogy énbennem most a lélek el akar válni a testtől.
Hlinov	Így kellett volna kezdettől fogva… alázatosan… Most hát testvér, én így határozok: négyszáz rubel nekem annyi, mint egy köpés. Ezért a pénzért te szolgálni fogsz nálam egy esztendeig, hogy milyen minőségben, azt majd megszabom.
Vaszja	Most tessék megmondani, Tarah Taraszics; mivelhogy az én ügyem így áll: ott van a tatuska, no meg ismerős is van sok, mert jeles emberek voltunk mi a városban, magunk is kereskedői ragban voltunk…
Hlinov	Neked, testvér, Hlinov úrnál előénekesnek kell lenned. Ezt a rangot kapod te éntőlem.
Vaszja	Ez igen nagy szégyen ám a magamfajtának, Tarah Taraszics.
Hlinov	Ha szégyen, testvér, nem kényszerítlek; eriggy katonának.
Vaszja	Tessék megengedni Tarah Taraszics, hogy gondolkodjam.
Hlinov	Megintcsak kibújik belőled a tökkelütött fajankó! Tán szenátor lettél, hogy gondolkodni akarsz? Gondolkodni csak okos emberek szoktak. De ha neked kedved szottyant gondolkodni, testvér, visszavitetlek a fogdába, ott alkalmatosabb lesz a gondolkodás.
Vaszja	Nem, ne tessék már tönkretenni a fiatalságomat, Tarah Taraszics; legyen úgy, ahogy parancsolni tetszik.
Hlinov	Nem soká gondolkodtál, testvér.
	Jön Arisztarh.

Harmadik jelenet
Voltak, Arisztarh
Hlinov	Hol bujkálsz, én édes testvérem…?
Arisztarh	Várhass, te rusnya! (A cselédséghez.) Ti itt részegen lődörögtök a kertben, hát vigyázzatok, bele ne lépjetek a csapdáimba, görénynek tettem ki. Szép kis személyzet! Akár a gazda. Van ott nekem a fa alatt egy sárkányom is.
Hlinov	Minek neked a sárkány? Elég ostoba vagy, testvér! Még megharap valakit.
Arisztarh	Te meg lám, milyen okos vagy. Papírból van az. Én ragasztottam, száradni tettem oda.
Hlinov	Mi célból?
Arisztarh	Este feleresztjük a csónakról, lampionnal. A csónakra meg olyan masinát szerkesztek, kézihajtásút, a kerekeket már meg is rendeltem, hogy olyan lesz, mint a gőzhajó.
Hlinov	Csakhogy, testvér, én neked azt parancsoltam, hogy gondolkozz, hova tegyük magunkat máma este.
Arisztarh	Azt már kigondoltam, mindjárt elmondom. (Széket hoz, leül.) Halljátok-e! Nem messze tőlünk van egy földesúr, Hvatszkij a neve. Szép birtoka volt, de mindent eltékozolt különféle ötletekre. A házát egészen tönkretette, a kályhákat és a közfalakat lebontatta és az egészből színházat csinált, ő maga meg a fürdőházban lakik. Vett díszleteket, különféle jelmezeket, parókákat, kopaszokat is meg másféléket is; csak nincs, akinek azt a színházat mutogassa, játszassa. Most nagyon meg van szorulva pénz dolgában, mert az egész földjén krumplit ültetett, keményítőt akart belőle csinálni, de mind ottfagyott a mezőn, ott is maradt a földben; már meg Asztrahánba akar menni halenyvet gyártani; most eladja az egész színházát egy pofa bagóért.
Hlinov	Testvér, minek adod elő nekünk ezt az egész históriát?
Uraság	Várj csak, abból mintha kisülne valami.
Arisztarh	Világos, a levegőbe nem karattyolok. Hallgass ide, te rusnya, mi jön aztán! Most én mindjárt odakocsizok, megveszem az összes jelmezt. Este pedig mindenkit felöltöztetünk rablónak; vannak neki olyan nagy, tollas kalapjai. A mi rablóink nem oroszok lesznek, hanem olyanok, mint a színházban szoktak lenni, tudom is én, hova valósiak, nem tudom megmondani. Amit nem tudok, azt nem tudom. Magunk is felöltözünk; én remete leszek.
Hlinov	Miért remete?
Arisztarh	Nem értesz te ehhez! Én tudom, mit miért mondok. A rablók közt mindig van egy remete. Úgy mulatságosabb. Akkor mind kimegyünk az erdőbe, az országút szélére, a kunyhó mellé. A nagyságos urat rablóvezérnek öltöztetjük, mert olyan szigorú képet van, meg nagy a bajusza. Tégedet is rablónak öltöztetünk, rajtad nem is kell sokat alakítani, úgyis ahhoz hasonlítasz, az erdőben, éjjel kiköpött rabló leszel.
Hlinov	Csak meg ne feledkezz magadról, testvér!
Arisztarh	Fütyülőkkel fogunk füttyentgetni a bokrokban, megállítjuk a járókelőket, mindet a vezér elé vezetjük. Valamennyit megijesztjük, leitatjuk, aztán útjára bocsátjuk.
Uraság	Pompás kiagyalás.
Hlinov	Megjárja. Nagyon érdekes elfoglaltság lesz. Akkor hát menj, én addig szundítok egyet. (El.)
Uraság	Mi a néppel előbb próbát tartunk. Remek história lesz, nemes és kellemetes história. Vidám, az ördög vigye el, már majd megdöglöttem az unalomtól. (El.)
	Vaszja odamegy Arisztarhhoz.
Vaszja	Arisztarh bácsi, Hlinov mellett döntöttem.
Arisztarh	Az a te dolgod.
Vaszja	De mégiscsak megszáll a kétség! Újra meg újra eszembe jut: nem lenne-e jobb katonának menni! Ha nem volna olyan nehéz, én mindjárt… mert ami a hősi szellemet illeti…
Arisztarh	Ez az: a hősi szellemeddel be is álltál udvari bolondnak. 
Vaszja	Nem tehettem egyebet. Rettenetes! Pedig, ha összeszedném a bátorságomat, gondolom, micsoda dolgokat tudnék elkövetni!
Arisztarh	Elég lesz! Ugyan már! Túl sok fehér kenyeret ettél te. Kurta a bátorságod, jobb, ha nem is hencegsz. He-he-he! Nagy senki vagy te, a sütnivalód se sok! Egész életedben morzsán élsz, sose fogsz egy egész falatot látni, adod a hetykét, hogy ne tartsanak egészen fatuskónak. Mindig csak kapálódzol, csúszol-mászol, nehogy egészen arccal merülj a sárba.
Vaszja	Ez így van, de…
Arisztarh	Fiatalkorban, amikor még fénylik bennünk az úr képmása és hasonlatossága, úgy gondolom, nem jó dolog cigánykereket hányni. Persze semmi közöm hozzá, de szóba került, hát megmondtam.
Vaszja	Ebben igazad van. Aztán van még egy gondom: mit szól majd Parasa, ha Hlinovnál maradok, mint előénekes? Eh, mit törődöm én az emberekkel. Ha szeret, akkor gondolkodjék az én eszem szerint. Hogy nekem mi a jobb. Minden szentnek maga felé hajlik a keze. Nem igaz, Arisztarh bácsi? Hej, micsoda tűzrőlpattant énekes leszek én nálatok!
	Mindketten el.

2. kép
Tisztás az erdőben. Balra cserény, amelyben szénát tartanak, az oldalánál, 
a néző felé két fatönkre fektetett deszka, padnak használatos; 
jobbra két-három tönk és egy kivágott, száraz fa. A színpad mélyén fa fa mellett, 
mögöttük látszik az út, azon túl mező és a távolban falu. Alkonyat.
Első jelenet
Narkisz
Narkisz	(kint) Hó! Vinné el az a…! Hová hajtottam én? Ez aztán a sűrűség! Itt nemhogy kocsival, de még gyalog se vágja át magát az ember! (Bejön.) És hogy a csudában kerültem én ide? Elbóbiskoltam, úgy látszik. (Megáll.) Ez meg miféle kacsalábon forgó kunyhó? Cserény! Ejnye! Hisz én már másodszor jutok el egy és ugyanarra a helyre. Kerültem egyet. Nem tiszta dolog ez! Szenteltessék meg a hely, amelyen állok. És hogy mehettem így körbe-körbe, nincs még olyan késő, még egész világos van. Nem, azt kell gondolnom, hogy tán elbóbiskoltam. És még ha ki tudja, mennyit ittam volna ezekkel a muzsikokkal. Pedig dehogy! Mit is ittam? Isten, segíts visszaemlékeznem! Két pohárral meg egy félpohárral. Meg két teáscsészével és még egy félcsészével. Meg egy pálinkáspohárral. Minek számoljam! Adja Isten egészségemre! Hálistennek énnekem egész olyan, mintha vizet innék, más ember tán még vízből ne bírna el annyit. De utánaszámlálni vétek. Azt mondják, attól összeszárad az ember, az utánaszámlálgatásból… Mindössze négy versztányira vagyok hazulról, mégse sikerül sehogyse hazajutnom. Megyek, kivezetem a lovat az útra, ott aztán olyan sózok rá, hogy egy szempillantás alatt otthon leszünk. Mégiscsak gyalázat! A gazda elküldött, hogy intézzek el valamit, én meg elkallódtam; és még hozzá ezt tessék meggondolni: becsípve! (El.)
	Az erdőből libasorban kijön Hlinov, ingujjra spanyol köpenyt kanyarított, fején bársony barett tollakkal, Arisztarh kapucinus barátnak öltözve, az uraság, utána pedig párosával Hlinov emberei különféle ruhákban, köztük Vaszja; végül két kosarat hoznak inni és ennivalókkal.

Második jelenet
Hlinov, Arisztarh, uraság, Vaszja és cselédség.
Hlinov	(az útra akar kimenni) Mars!
Arisztarh	(visszatartja) Várj, rusnyaság! Hová?
Hlinov	Kocsin ment erre valaki, testvér.
Arisztarh	Hát aztán?
Hlinov	Meg kell szemlélnem, vagy sem?
Arisztarh	Nekünk még korai elhagyni az erdőt, nagyon világos van. (Kinéz az útra.) Mindjárt meg is mondom, ki hajtott erre. Ez Narkisz, a Kuroszlepov segéde, a gazdája kordélyán. Elküldték máshová. Hej! Hogy dülöng! Alighanem elbóbiskolt. Merre fordul ez a csudabogár? No, a ló maga is tudja, mit csináljon, kiviszi az útra.
Hlinov	Testvér, te tervelted ki, te is szabd meg a rendjét.
Arisztarh	Hadd álljon az egész! Itt lesz a pihenőhelyünk. Uraságod és Hlinov földbirtokos, ti üljetek a padra a cserény mellé: ott nem látnak benneteket az útról. A kosarakat vigyétek be a cserénybe.
Hlinov	Markotányos, készíts harapnivalót, hadd javítsuk fel magunkat!
	Hlinov és az uraság leül a padra.
Arisztarh	Most pedig elosztjuk az embereket. Ti ketten felmentek a dombra, ti ketten a hídhoz, jól elrejtőzzetek ám a bokrokban. Arra a mezei útra nem kell senki, ott csak parasztok járnak meg zarándokok. Ti, ha gyalogost, vagy kocsit láttok jönni, előbb csak engedjétek el magatok előtt, aztán fütyüljetek. Ti többiek meg ott a közelben üldögéljetek a cserjésben. Csak üljetek, zajt ne üssetek, ne énekeljetek, fejt vagy írást ne játszatok, ne ökleljétek egymást. Ha én fütyülök, előjöttök. (Odamegy Hlinovhoz)
Hlinov	Mi meg mit kuksolunk itt, testvér? Első gondod az legyen, hogy nekünk ne fogyjon ki az elfoglaltságunk. Mert amint nekem nincs elfoglaltságom, mindjárt búskomorságba eshetek. A búskomorság pedig rossz gondolatokat plántál az ember fejébe, azoktól én még hirtelen le is soványodhatok.
Arisztarh	Miért unatkoznánk? Micsoda csönd! A legszívesebben sohasem hagynám itt az erdőt; milyen csodás az este!
Hlinov	Hogyhogy csodás az este? Mi szép van rajta? Érted te ezt, testvér? Nyári este attól tud kellemetes lenni, hogy jót pezsgőzik az ember, lehűl, hát finoman csúszik. De pezsgő nélkül mit ér az este? Nagyságos úr, ne nézzünk a fenekére egy butéliácskának?
	Füttyszó
Arisztarh	Megállj! (Fütyül.)
	Az erdőből előjönnek Hlinov emberei.
	Csend!
Narkisz	(kint) Hó-ha! Hogy elvinne a … Hej, enne meg a farkas! Hová vittél? Hó!
Arisztarh	Megyek, megnézem. (Odamegy a bokorhoz és visszajön.) Ez Narkisz; eltévedt az erdőben. (Hlinovnak.) Nesze zsákmány!
Narkisz	(kint) Ez aztán a história! Innen semmiféle erőfeszítéssel ki nem lehet vergődni. A farkadnál fogva kell téged visszarángatni. És hová jutottam? Körül kell nézni.
Arisztarh	(az emberekhez) Kerítsétek be! Amint én jelt adok, megragadjátok és ide hurcoljátok.
	Jön Narkisz. Hlinov emberei minden oldalról körülveszik.

Harmadik jelenet
Voltak, Narkisz.
Narkisz	(körülnéz) No, ez aztán…! A cserény! Már megint itt vagyok, harmadszor is. Derék dolog! Hát ha ebben nincs ördöngösség...! Akárhogy is vesszük, ez nyilvánvaló! Már sötétedik és megszáll a félelem. Ő űzi velem a tréfáit. Most bújt ő elő, amikor sötétedik, itt az ő ideje. Világosan nem jön elő soha, ez a rend, olyankor nem tud… Hát tréfálni csak hadd tréfáljon, csak a maga valóságában meg ne mutatkozzon. Azt mondják, a látása oly igen fertelmes, hogy nincs az a bátor ember, aki szembe merne nézni vele. Mikor jutok én most haza? Nem, elég volt! Most majd kantárszáron vezetem, akkor nem nyomhat el az álom. Csak ő elibém ne toppanjon, mert akkor, attól tartok, még a lovat is szélnek ereszteném. Nem, most már haza jutok; nem vagyok én gyáva legény. De persze, ha egyenesen az orrom előtt felbukkan a földből, akkor megije… (Indul a kocsija felé.)
	Arisztarh jelére Hlinov egyik embere elállja az útját.
	Már itt is van… Na, szépen vagyunk! Hát nem itt van?! Megfordulok a másik oldal felé, széjjel se nézek. (A másik irányba indul.)
	Egy másik ember is elállja az útját.
	Itt a másik. No de ilyet!
	Arisztarh kijön a cserény mögül és jelt ad, hogy ragadják meg.
	Ez meg a harmadik! Tele van velük az erdő! Ez már, úgy látszik a legvalódibb. A mámor is kiszállt a fejemből. Kiabáljak, vagy ne kiabáljak? De minek kiabáljak? Az erdei manón kívül senki se válaszol. (Kezével Arisztarh felé int.) Szenteltessék meg a hely, ahol állunk! (Suttog.) Nincs hatása! No, most végem van!
	A szolgák karon fogják és Hlinovhoz vezetik. Mások bort és poharat hoznak. Az uraság jelzi, hogy most innia kell.
	Ez azt jelenti, hogy inni kell? Ez tán valami varázsital? Talán szét is tépi az embert?
	Az uraság tagadóan rázza a fejét.
	Igaz a szavad? Akkor hát, mit nekem, megiszom. (Iszik, újra töltenek neki.) Vagyis hogy újra? Nem baj, az első lecsúszott, ahogy kell. Még egyet. (Iszik.) Köszönetássan. Most pedig engedelmükkel hadd kérdem meg, kifélék maguk? Emberek, példának okáért, vagy valami másfélék.
Uraság	(mély basszushangon) Rablók vagyunk.
Narkisz	Rablók? Nem is olyanok. Inkább hasonlítanak azokhoz, akik nem magunkfajták, ezt nem éjjel kell mondani, hanem nappal, különösképpen ez itt. (Arisztarhra mutat.) Ez valami szörnyűség, pláne éjjel az erdőn.
Arisztarh	Reszkess…!
Narkisz	Úgyis reszketek. Reszket nekem mindenem.
Uraság	Mi idegen földről valók vagyunk.
Narkisz	Csakugyan! Ide tetszettek érkezni? És agyongyilkolással is tetszenek foglalkozni?
Uraság	Nem.
Narkisz	No most már könnyebben érzem magam. Biz az jó dolog, hogy emberéletben nem tetszenek kárt tenni. De akkor jócskán tetszenek rabolni?
Uraság	Nem.
Narkisz	Hogyhogy nem? Hogyhogy nem? Mármint hogy nem rabolnak? Rosszul teszik. Maguk idegen földről valók, nem ismerik a mi népünket. A mi népünk egyszerű, békés, türelmes nép, azt mondom neked, őtet ki lehet rabolni. És mellesleg van itt sok olyan, aki azt se tudja, hová legyen a sok pénzével. Így igaz. Itt van Hlinov, miért ne rabolnák ki őtet? Neki az még jót is tenne.
Hlinov	Hogy mersz, testvér…
Arisztarh	(félelmetesen) Hallgass!
Narkisz	(az urasághoz) Tudod-e, mit mondok, barátocskám? Adass nekem még egy pohárkával. Az ijedtségtől, vagy mitől szinte didergek.
	Az uraság bólint.
Narkisz	Aztán azután csinálhattok velem, amit akartok. Nektek a borotok is olyan, hogy: import! De, drága barátom, nálunk a kereskedelemben annyi a csalás. (Bort adnak neki, kiissza.) Egyszóval ti nem raboltok.
Uraság	Nem rablunk.
Narkisz	Akkor mit csináltok velünk?
Uraság	Elcsípünk, leitatunk, szélnek eresztünk.
Narkisz	Ez nagyon jó. Ez csudajó.
Arisztarh	Tetszik?
Narkisz	Mi jobb ennél? Soha ilyet nem hallottam és ha valaki mesélné, nem hinném.
Uraság	Akarsz felcsapni rablónak a mi bandánkba?
Narkisz	Rablónak? És milyenek nálatok a feltételek? Közös kasszára dolgoztok, vagy bért kaptok a gazdától?
Uraság	Bért.
Narkisz	Ellátás? Saját költségre, vagy a gazda adja?
Uraság	A gazda.
Narkisz	Jó feltételek. Én a legeslegnagyobb örömmel… de nézd csak, pajtás… (Hlinov embereit nézi.) Mit állnak ezek itt? Kergesd el őket, ne félj, nem szököm meg. Üljünk le a gyepre, szeretem én a jó társaságot.
	Arisztarh intésére az emberek szétszélednek. Narkisz, Hlinov, az uraság és Arisztarh leül a földre.
	Hallgass ide, egyetlen barátom, hogy szólítsalak, nem tudom. Mennék én szívesen… de nem megyek.
Uraság	Miért nem?
Narkisz	Nekem most olyan életem van… Olyan életem! Gyöngy élet! Nem halok éhen. Mindenem megvan - első minőség. A gazdám buta. Most is engem küldött, hogy a rét bérletét letárgyaljam a muzsikokkal; nem nagyon tisztelem. De a gazdánéval, avval szerelemben vagyok meg teljes egyetértésben.
Arisztarh	Nem hiszem.
Narkisz	Pedig ez így igaz. Hogyne! Nem beszélek a levegőbe. Ami a kosztot illeti, meg minden egyebet… mindent. Most mindjárt, ha hazaérek... gyertek hozzám vendégségbe. Rögtön bort rendelek neked, pajtás, mindenfélét: vöröset, fehéret, rumot, mindent. És egyszercsak azt mondom: hozzál ide ezer rubelt! De ebben a szempillantásban! Idehozza!
Arisztarh	Hazudsz!
Narkisz	Így igaz! Nem is először! Hoz a kettőt is, csak sikerüljön ellopni az urától. Szörnyen szeret. Azt mondom neked, egyetlen barátom, rettenetesen szeret, azt szó el nem mondja. Nemrégiben kétezret hozott sajátkezűleg. Én azt rögtön a párnám alatt a kisládába… csattan a kulcs, aztán fel a kulccsal a kereszt mellé a nyakamba. Most is, ha megérkezem, rendelek ezret - és be a ládába és csett a kulccsal; mivelhogy én, drága barátom, kereskedő akarok lenni. Tudom én, hogy mi kell nekem. Hanem hallod-e kedves pajtásom, én nem bánnék még eggyel…
Arisztarh	Úgy látszik, szereted.
Narkisz	Nem is az, hogy szeretem, hanem, hogy érzésem szerint nagyon jót tesz nekem.
Arisztarh	Parancsolj! Fő, hogy jól essék, borunk van bőven. (Odahív egy szolgát.) Ezek itt majd segítenek neked a lovat kivezetni. (A szolgához.) Jól megvendégeljétek. (Halkan.) Aztán tedd fel a kordélyra és vidd be a városba. (Narkiszhoz.) Menj vele, nem bánod meg.
Narkisz	Köszönöm a kedveslátást. (El.)
Arisztarh	(Hlinovhoz) No, meg vagy-e elégedve? Minden rossznak megvan a jó oldala. Még máma elmagyarázok mindent a rendőrfőnöknek, nehogy amiatt a gazember miatt ártatlanok szenvedjenek.
Hlinov	Most jó volna, testvér, valami nemesembert elcsípni, hogy legyen kivel pezsgőzni.
Uraság	Valami kisasszonyt, jólneveltet, intézeti növendéket!… Egyszeribe térdre vetném magam előtte és jelenetet adnék elő egy tragédiából.
Arisztarh	Menjünk most már ki az országútra, hátha akad valaki. Ez csak olyan dűlőút. Látod, zarándokasszonyok jönnek.
	Az úton zarándokasszonyok vonulnak fel.
Hlinov	Ezzel a népséggel, testvér, mi mulatsága lehet az embernek? Tisztán unalom.
	Elmennek. Parasa és Gavrilo megjelenik az úton.

Negyedik jelenet
Parasa, Gavrilo
Parasa	Jaj, de elfáradtam! Erőm végére jutottam! Egy tapodtat sem tudok tovább menni, nem jutok el a városig.
Gavrilo	Pihenjen, Praszkovja Pavlinovna; oda üljön le a tisztásra, a fatönkre. A fűre ne tessék ülni, harmatos. Kipihenjük magunkat, aztán utolérjük a többieket, még korán van. Tíz óra előtt bent leszünk a városban.
Parasa	Üljünk le, nem tudok már menni, nem bírok.
Gavrilo	Nem is annyira az úttól van ez, inkább az érzéstől.
Parasa	Összeesem… összeesem…
Gavrilo	Tessék megengedni, hogy a könyökénél fogjam és támogassam. (Odavezeti a fatönkhöz.)
Parasa	Csak elfáradtam; az imádságtól mintha megkönnyebbültem volna. Nem is tudom, hogy köszönjem meg neked. Ha te itt nem lennél, nem jutnék el hazáig.
Gavrilo	Ugyan, nekem magamnak is kellett ez…
Parasa	Ne is mondd, úgy is tudom, hogy csak miattam jöttél. Hanem a fejem… a kezem, a lábam, mintha nem is az enyém lenne, olyan kábulatféle… A fejemben meg valami zúgás, nem fáj semmi, jól érzem magam, kellemes, csak olyan furcsa képzelődés… mi az? Susog, susog, mint a patak a köveken, vagy mint amikor a malom… Rosszul vagyok, Gavrusa, rosszul vagyok!
Gavrilo	De mi a baj, kedves? Megyek, hozok vizet. Ott valahol volt egy forrás.
Parasa	Menj, menj!
	Gavrilo indul. Több oldalról fütyülés. Gavrilo visszafordul.
Gavrilo	Fütyülnek.
Parasa	Mit beszélsz! Én nem hallom.
Gavrilo	Az erdőben fütyülnek.
Parasa	Semmi az, valaki bolondozik… Csak menj.
	Gavrilo elmegy. Ekkor a fütyülés erősödik. A bokrok közül kilép az uraság; amikor Parasát meglátja, odafut hozzá. A lány rémülten mered rá. Néhány helyen megjelennek Hlinov emberei.

Ötödik jelenet
Voltak, az uraság, Hlinov emberei.
Uraság	Szépség! Végre megtaláltalak! (Kézen fogja.)
	Parasa menekülni akar, de ereje elhagyja. Az uraság támogatja, egyik karjával átölelve.
Gavrilo	(felkap egy nagy, bütykös ágat, az uraságra veti magát) Ne merj hozzá nyúlni! Inkább itt halok meg, de nem engedem, hogy hozzáérj!
	Az uraság elsüti a pisztolyát, Gavrilo elesik.
Parasa	Jaj, megölték, megölték! (Kezével eltakarja az arcát.)
Gavrilo	(feltápászkodik és megtapogatja magát) Nem, úgy látszik, élek. Gondolom, csak az ijedségtől… Csak elszédültem. Mi ez, uramisten! (Feláll.)
	Az uraság intésére odafut néhány ember és elhurcolja Gavrilót.
Uraság	Nem ismersz meg engem? Ó, én már régóta szeretlek. Miért tettél boldogtalanná? Elhagytam az emberek közösségét, elbujdostam az erdőbe, rablóbandát toboroztam. Végre a kezemben vagy. Enyém leszel. Ó…!
Parasa	(igyekszik kiszabadulni, de ereje fogytán van) Jaj, nem, nem! Nem kell, semmi sem kell! Engedj el! Könyörülj… Kérlek, könyörgök, könyörülj! (Csaknem súgva.) Én már nem vagyok a magamé. Másé vagyok, Vaszjáé… Vaszja! Vaszja! (Elájul.)
	Az uraság leülteti a padra a cserény mellett és támogatja. Jön Hlinov és Arisztarh.

Hatodik jelenet
Parasa, uraság, Hlinov, Arisztarh és Hlinov emberei
Hlinov	Micsoda lövöldözés ez?
Uraság	Gyertek gyorsan! Micsoda szépséget zsákmányoltam! Úgy látszik, nagyon megijedt, segíteni kell rajta valahogy.
Hlinov	Testvér, ez első minőség. Helyeslésemmel találkozik.
Arisztarh	(odafut) Ó, ti barbárok! Hisz ez az én keresztlányom, Parasa, Kuroszlepov lánya. (Hlinovhoz.) Küldj gyorsan kocsiért, hazaviszem.
	Hlinov az egyik emberét elküldi.
Arisztarh	No, uram, te is jól kiválasztottad, kit bántsál! Látom, annyi eszed van, mint egy kisgyereknek. Adjátok csak ide, haramiák, nem a magatokfajta részeg disznókhoz illik ez a lány! Hol vagytok ti őtőle? (Leül a padra Parasa mellé, zsebkendőjével legyezi.) Vizet!
	Szolgák futnak vízért.
	Hogy mertek hozzányúlni szennyes mancsotokkal? Kis galamb ő, ti meg az ördögnél is alig vagytok jobbak. Hát tréfa ez? És én bolond fejjel még szórakoztatni akarlak benneteket! Ideje volt már rájönnöm, hogy nálatok nincs tréfa sértés nélkül. Legjobb mulatságtok, ha szegényeket és védteleneket sértegettek. (Hozzák a vizet, Arisztarh néhány cseppet Parasa önt.) Talán nem elég sérelem érte azt a kislányt, hogy ti is bántjátok? Otthon teljesen elnyomták, épp hogy kitépte magát valahogy…
	Parasa lassankint eszméletre tér, hallgatózik.
	… elment zarándokútra, Isten védelmét kérni… Az apja, álmos, csipás szemével, a mostoha sugalmazására máma reggel meghagyta a rendőrfőnöknek, hogy csípje el és katonával kötélen kísértesse végig a városon szégyenszemre; otthon a padlásra zárják félévre, ha nem egészre.
Parasa	(feláll és mintha lázasan félrebeszélne) Katonával végig a városon? A padlásra? Hol van? Hol a rablóvezér? Gyerünk! Együtt menjünk! Én is veletek…
Uraság és Arisztarh	Hová?
Parasa	A városba, a városba! Én magam… (felkiált) Engem meg nem szégyenítenek! Én nem kuksolok a padláson! Felgyújtom a saját házunkat négy sarkán! Gyerünk! Vezetlek benneteket! Egyenesen oda vezetlek! Adjatok valamit a kezembe… Puskát!… Tűzcsóvát… sok tüzet… (Erejét vesztve összecsuklik.)
Arisztarh	Parasa! Mit beszélsz! Az Isten szerelméért! Én vagyok itt, a keresztapád. (Leveti a kámzsáját.)
Parasa	(nézi) Keresztapám!
Arisztarh	Az, az keresztapád! Arisztarh! Megismersz már? Csak tréfáltunk. Ez itt Hlinov, a vállalkozó! Hallottál róla? Olyan rusnya. Dolga nincs, pénze meg sok van, hát rendetlenkedik.
Parasa	Hol van Gavrilo?
Arisztarh	(megfordul) Hol van Gavrilo?
Egy szolga	Kitépte magát a kezünkből és elszaladt.
Arisztarh	Na, most fut és felzargatja az egész várost. De mi kocsin hamarabb odaérünk. Tudod-e, Parasa, hogy Hlinov kiváltotta Vaszját a katonaságtól?
Parasa	Kiváltotta?
Hlinov	Négyszáz rubelem bánja, ezüstben.
Arisztarh	De hol van Vaszja? Velünk jött.
Hlinov	Hol van Vaszja? Vaszkát idehívni!
	Vaszja kijön az erdőből.

Hetedik jelenet
Voltak, Vaszja
Parasa	Vaszja! Vaszja! (A nyakába borul.)
Vaszja	Mit csinálsz? Ennyi ember előtt nem való.
Parasa	Hát szabad vagy?
Hlinov	Most én neveztem ki énekesemmé.
Parasa	(meghőköl) Énekessé?
Vaszja	Hát aztán? Valamivel csak kell foglalkozni, kenyeret keresni.
Hlinov	Most én őtet ezért a pénzért egy évre jobbágyommá fogadtam.
Parasa	(ijedten) Jobbággyá?
Arisztarh	Ezzel dicsekszik! A jótevő! Emberből udvari bolondot csináltál.
Hlinov	És ha udvari bolondot is, testvér. Ki tilthatja azt nekem! Vagyona nincs; a pénzemért olyan munkát osztok ki rá, amilyen nekem jólesik. Úgy látszik, az neki is tetszik. Bolondnak szegődött, legyen is bolond. Vaszka, tartsd be a távolságot. A macskaasztalhoz! Kisasszony, nem parancsol egy kis szórakozást? Mindjárt rendelek valami vidámat. Hej, népeim! Vaszka, fogd a csörgős dobot, mókázz, trillázz!
	Vaszja hátrább megy.
Parasa	(könnyek közt) Vaszja! Vaszja!
Vaszja	(odamegy hozzá) Mi a baj?
Parasa	(könnyek közt) Vaszja, miért fogadtad el azt a pénzt?
Vaszja	Mentem volna inkább katonának?
Parasa	Igen, igen. Már imádkoztam is érted… Én határoztam. Igen, igen, katonának… Fájdalmas, de legalább becsületes… Hisz elhatároztuk; hisz megbeszéltük; te akartál… Te, csak nem… csak nem…
Hlinov	Vaszka, a helyedre.
	Vaszja hátrább megy.
Parasa	Csak nem… lettél gyáva?
	Vaszjának odaadják a csörgősdobot. Némán fogja.
	Felelj! Felelj nekem! Gyáva lettél? Megijedtél?
	Vaszja dühösen megrázza a csörgősdobot.
	Ilyen szép fiú, ilyen remek fickó és inába száll a bátorság? Itt áll a csörgősdobbal! Ha-ha-ha! Most esett csak rajtam az igazi sértés! Mi vagyok én? Mi vagyok én? Ő paprikajancsi, de mi vagyok én? Na, kinek kellek? Csak őérte éltem, érte szenvedtem. Én, a gazdag kereskedő lánya katonáné akartam lenni, kaszárnyákban élni vele, ő meg… Jaj, keresztapám! Nehéz ám énnekem… Önts belém lelket!… Az kell nekem most, lélek… de nincs! Megvert engem a sors, megvert… ő meg… ő meg… agyoncsapott. (Arisztarh karjába ájul.)
Arisztarh	Kocsit, frissebben! Adja Isten, hogy élve odaérjen! Szegénykém, szegény kis mártírom!

Ötödik felvonás
Az első felvonás díszlete, este tíz óra.
Első jelenet
Matrjona lejön a tornácról és átmegy az udvaron. Kuroszlepov 
kicsit később kijön a tornácra. A kapunál Szilan.
Kuroszlepov	Matrjona!
Matrjona	Mi kell még? Dédelgetni kell, mint egy kisbabát. Hát felébredtél, kinyitottad a csipádat?
Kuroszlepov	Gyere ide!
Matrjona	(megfordul) No?
Kuroszlepov	Mit hagysz te engem egyedül? Éjszaka évadján.
Matrjona	Ha éjszaka évadja van, hát aludj! Mit akarsz még?
Kuroszlepov	Persze, hogy aludni kéne… de nekem nincs nyugtom… Hol van Narkisz?
Matrjona	Ne aggódj, megkerül. Nem gombostű az a Narkisz; ha azt elveszted, nehezen leled meg.
Kuroszlepov	Micsoda rend az…? Hogy merészel…! Látom, el kell már kergetni. A gazdája ügyében küldték, azt is megparancsoltam neki…
Matrjona	És ha itthon van?
Kuroszlepov	Akkor miért nem mutatkozik?
Matrjona	Hátha alszik? Ő is ember, vagy nem?
Kuroszlepov	Vagyis nincs egészen magánál.
Matrjona	Te tán egészen magadnál voltál, amikor az előbb hazajöttél Hlinovtól? Ott ül egy ember, szemközt veled és tart a válladnál fogva. Nappal, a városon át.
Kuroszlepov	Mindenki tudja, hogy én vagyok a gazda. De ő micsoda?
Matrjona	Amilyen az úr, olyan a szolgája. Kin vegyen példát, ha nem a gazdáján?
Kuroszlepov	Mit bolondítasz engem? Még nem vesztettem el egészen az eszemet. Akit megbízással küldtek el, kötelessége-e annak jelentést tenni? Mondd csak, kötelessége?
Matrjona	Holnap tán nem lesz nap? Majd megbeszélitek. Végre is nem államügyben járt.
Kuroszlepov	(ijedten) Matrjona! Matrjona!
Matrjona	Mi van veled?
Kuroszlepov	Nézz fölfelé! Odanézz!
Matrjona	Ó, Pavlin Pavlinics, hogy tudsz egy asszonyt hirtelen így megijeszteni? Minket olyan gyengécskének teremtettek, hogy minden kicsiségre tudomisén… Ilyesmivel egyszer még meg is nyomorítasz! A szívverésem is elállt. Alig élek, minden mintha üres lenne.
Kuroszlepov	Fölfelé nézz, ha mondom!
Matrjona	Minek?
Kuroszlepov	Szakad?
Matrjona	Mi szakad, te eszelős?
Kuroszlepov	Az ég.
Matrjona	Ugyan, menj már! Elmondtad a magadét, elég lesz. Eriggy aludni! Nem lehet téged már kibírni. Csak megkötözni és be a bolondok házába. Hogy szakadhat le az ég, amikor meg van erősítve. Nem azt mondják, hogy hatalmas az ég? Menj aludni! Menj feleselés nélkül. Egy perc nyugta sincs tőled az embernek.
Kuroszlepov	(elmenet) Aludni? Jó, aludni. Megyek.
Matrjona	Te, mit dugtál ott be a csizmád szárába?
Kuroszlepov	Pénzt.
Matrjona	Sokat?
Kuroszlepov	Egy híján hatszáznegyven rubelt.
Matrjona	Kiejted a csizmád szárából, aztán megint komédiát csapsz.
Kuroszlepov	Nem, most tudod, hová teszem? Van a hálószobában egy kis zsák dió, oda dugom a dió alá, egész a fenekére, hadd maradjon ott holnapig. Ott meglesz, a dió alatt. (El.)
Matrjona	Szilantij!
Szilan	(odamegy) Mit akarsz?
Matrjona	Mi van Narkisszal?
Szilan	Semmi, már felébredt. Most fésülködik.
Matrjona	Hol járt így?
Szilan	Talán kevés az alkalom? Csak a kedv legyen meg hozzá. Muzsikokkal alkudott, egy egész faluközösséggel.
Matrjona	No és?
Szilan	Csak ennyi. A parasztoknál nincs országháza, nincs szenátus, ott csak egy ház van, abban intézik a faluközösség ügyét. 
Matrjona	Aha.
Szilan	Persze. Meg van szabva a rend, azt nem való megzavarni. Nos, magad is megítélheted, mi lesz, ha valaki esendő. Itt is van már a Narkisz.
	Eltávolodik Matrjonától, később kimegy a kapu elé. Jön Narkisz.

Második jelenet
Matrjona, Narkisz.
Matrjona	No, te csavargó! No, te csavargó! Várj csak, várj, kapsz a gazdától.
Narkisz	Nem nagyon félek. Ne is ijesztgess! Ma este különb veszedelmeket láttam, mégsem ijedtem meg. Ha neked volna dolgod ilyen szörnyűséggel, majd meglátnám, mit szólnál. Ott az egyiken olyan csizma volt, hogy te magától a csizmától világgá szaladtál volna. Hát még milyen kalapok! Csupa tollas! Egyiknek meg zsák volt a fején posztóból.
Matrjona	Ilyen tobzódás után lehet ám álmodni. Két napig is arról mesélhetsz.
Narkisz	Annyit csak tudok tán, hogy mi volt az álom, mi nem. Ha nem is magam ijedtem meg, azért csak összetört. Nekem most jó gyógykezelés kell.
Matrjona	Miféle gyógykezelés?
Narkisz	Rum, egy üveggel, vagy kettővel… Éjszakára meg forró ital kell.
Matrjona	Inkább hársfateát ihatnál.
Narkisz	Ne fecsegj! Kamillát ne igyak? Kell is nekem ez a nedvesség a hasamba! Megmondtam: rumot. Jobban ismerem a magam természetét.
Matrjona	Honnan szerezzem?
Narkisz	Keresd! Ha sötétben nem találod, gyújts lámpást.
Matrjona	Olyan szörnyeteget, mint te vagy, még nem szült ez a világ.
Narkisz	Igaz is, a rummal együtt hozzál ki nekem ezer rubelt; számításom szerint nekem most épp ezer rubel hiányzik.
Matrjona	Nem, nem, nem! Semmi áron! Ne is célozgass rá!
Narkisz	Nem célozgatok én, hanem nyíltan beszélek. Máskülönben a küszöbömig sem engedlek. A holnapi napon, amikor a gazdának beszámolok, minden viselt dolgodat kiteszem elébe a tenyeremre.
Matrjona	Nem én voltam-e az, te pimasz, aki jót tettem veled, ahol csak értem? És most te nem szánod meg a jótevődet?
Narkisz	Hányszor megmondtam már, hogy én nem szánok soha senkit. Ne is reménykedj az én szánalmamban.
Matrjona	Ó, gyilkosom, gyilkosom!
Narkisz	Hallod, csendben legyél, ne csinálj idő előtt botrányt.
Matrjona	Hol vegyek én annyi pénzt?
Narkisz	No, ha valamicske hiányzik belőle, azt megbocsátom.
Matrjona	De hogy menjek be hozzád? Szilantij észrevesz.
Narkisz	Így ni: vedd fel az urad kaftánját vagy köpönyegét, tedd a fejedre a kalapját. Ha meg is lát Szilantij, azt hiszi, hogy maga a gazda jön hozzám veszekedni. Én meg most megyek, felteszem a szamovárt, hadd melegedjek át…
	Bemegy a melléképületbe, Matrjona pedig a házba. Szilan bejön a kapun.

Harmadik jelenet
Szilan, majd Matrjona
Szilan	Széjjelmentek. Csodálatos! A rendőrfőnök meg vár. Menjek-e, mondjam-e neki, hogy elmehet haza? Elég lesz már neked, mondok az éjszakából. Eriggy, mondok, szegény kis öreg, eriggy haza! Ez is micsoda foglalkozás! Hát ne essen meg rajta az ember szíve? A lakosság most alszik, ő meg őrzi. De kit is őriz? Kit? És még őt vonják felelősségre. Ezt nem vette észre, amott felületes volt. Hej, te a polgár nyugtot akar. De minek az neki? Tán túlerőltette magát a munkában? Leitta magát, teleette magát, azután be a tollas ágyba, akár a fadarab. Soha semmiféle szolgálatot nem teljesített, hadjáratot nem küzdött végig, sosem kellett fenékig ürítenie a keserű poharat; hever, mint a kandisznó és azt mondja: a te dolgod, hogy megóvjál minden bajtól. Nem, kinek hogy, de én sajnálom a mi öregünket. Először is öreg, nyomorék…
	Kijön Matrjona köpenyben és sapkában.
	Mi a csuda! Kijött a gazda! Nagyon meglepő dolog, mert ilyenkor őtet, hacsak hévérrel nem, vagy daruval, senki fel nem emeli… (Odamegy Matrjonához.) Mi kell neked? Tán nem jön álom a szemedre? Ne aggodalmaskodj, itt vagyok én.
Matrjona	(elváltoztatott hangon) Eriggy a kapu elé! Mi keresnivalód van itt?
Szilan	A kapu elé parancsolod…? Voltunk mink már a kapu előtt is.
Matrjona	Lódulj, ha mondom!
Szilan	(magában) Ehe! Hát így! (Matrjonához.) Megyek, gazda, megyek egész éjjel ott fogok ülni a kapunál - nem kell nyugtalankodni. (A kapuhoz megy.)
	Matrjona bemegy Narkiszhoz.
	Nem, ezek buta tréfák! Engem nem csapsz be. Rövideket lépsz, elcserélted a lábaidat? És mi volt a kezében? Valami kis zsák; biztos diót visz Narkisznak, szórakozásul. (Odamegy a kertkapuhoz és kinyitja.)
	Belép Arisztarh és Parasa.

Negyedik jelenet
Szilan, Arisztarh, Parasa, majd Gradobojev, Vaszja, Szidorenko, 
néhány rendőr és rokkant katona.
Szilan	Hát ti meg hogy kerültök ide?
Arisztarh	Egy szarka hozott bennünket a farkán. Járt már itt?
Szilan	Kicsoda? Tágulj, testvér, tágulj, nincs neked itt semmi keresnivalód. Ha van valami, a gazdával egymás közt elintézzük. Nem trombitáljuk ki a nagytrombitán.
Arisztarh	Velem ne erőszakoskodj! Engem a rendőrfőnök küldött, én meg ő ügyelünk a tiszta lelkiismeretre.
Szilan	Akkor hát azt mondd! Ő már járt itt, testvér, járt itt. (Parasához, meghajlással.) Váljék egészségedre az imádság.
Parasa	Isten irgalmas volt hozzám.
Arisztarh	(Parasához) No, menj, szépség, menj a kis fészkedbe, ne félj, lelkemmel felelek. Baj lesz, de nem neked. Apádra ne haragudj, nem annyira rosszaságból teszi, inkább gyöngédségből. Mit van mit tenni? Éjjel a kakukk is hangosabb, mint nappal. Aki veled gonoszkodik, annak megcsípjük a nyelvét.
	Parasa bemegy a házba.
	(hangosan) Tűzre-vízre vigyázzatok!
	Jön Gradobojev, Vaszja, Szidorenko, néhány rendőr és rokkant katona.
Gradobojev	(Szirdorenkónak) Állíts őrséget az ablakokhoz, ajtókhoz, kapukhoz, hogy légy se repülhessen ki. Ho-ho-ho! Még hogy én nem találom meg, ami elveszett! Hogy nem találom meg! Majd én megmutatom, megtalálom-e vagy sem! Megtalálom én, az orrát verem hozzá a pénzhez. Látod, azt mondom, látod? Nem találom? Látod-e már? Hogy pedig ne sértegess öreg, érdemes tiszteket, ezt a pénzt most zsebrevágom. Szidorenko, van nálad papíros, hogy megírhassuk a határozatot?
Szidorenko	Van, nagyságos uram.
Gradobojev	A tanúk itt vannak?
Szidorenko	Itt ülnek a kapu előtt, nagyságos uram.
Gradobojev	(Szilannak) Most hozd a gazdát.
Szilan	Felköltsem, mi? Mi hasznunk belőle? Ha álmos, olyan, mint akinek elment az esze.
	Kuroszlepov kijön a tornácra.

Ötödik jelenet
Voltak, Kuroszlepov
Szilan	No, itt jön magától. Most mit akarsz vele…?
Kuroszlepov	(a tornácon) Nesze neked dió! Matrjona! Matrjona, nem láttad, hol a dió? (Az égre néz.) Ó, Uramisten! Már megint szakad lefele. Most, most… Nem, nem szakadt le, de mintha felébe hasadt volna…
Szilan	(Gradobojevhez) Hallja, mit beszél?
Kuroszlepov	Matrjona! Szilan! Hé! Ki van itt eleven ember?
	Matrjona megjelenik az épület ajtajában.
Szidorenko	(elállja az útját) Tilos!
Matrjona	Jaj! (Vissza a melléképületbe.)
Kuroszlepov	No, valakit gyilkolnak. Te meg élj, ahogy tudsz. A házban fosztogatás, az udvaron meg csupa rablás; látnivaló, hogy bekövetkezett az utolsó ítélet; az égen egy hasadás, nem tudni, mitől.
Gradobojev	Majd adok én neked prófétálást! Gyere ide, rég várunk már rád.
Kuroszlepov	Te meg kiféle-miféle vagy?
Gradobojev	Gyere is, ha mondom. Akadékoskodásra nincs időnk!
Kuroszlepov	Á, te vagy az! Ez azért most könnyít rajtam. Barátom, már megint… Egész zsák diót.
Gradobojev	Megkerül.
Kuroszlepov	Az, te mindig csak azt hajtod: megkerül; de nem kerül meg semmi. Ígérni, azt tudtok…
Gradobojev	Hát akkor vedd tudomásul: a pénzed megkerült, csak kényes dolog hozzájutni.
Kuroszlepov	Hogyhogy?
Gradobojev	Meglátod magad! Menjünk együtt.
Kuroszlepov	Menjünk.
Gradobojev	Zsigunov, sorakoztasd fel az őrséget. Menet előre in-dulj!
	Zsigunov és néhány katona a melléképülethez menetel.
Kuroszlepov	Megállj!
Gradobojev	(Zsigunovhoz) Állj!
	Zsigunov megáll.
Kuroszlepov	Hallod-e mit akarok kérdezni tőled, hogy nyugtom legyen már… Nézz felfelé.
Gradobojev	Nézek.
Kuroszlepov	Megszakadt az égbolt? Úgy egy kicsit rézsút?
Gradobojev	Mi vagyok én, csillagász? Torkig vagyok én a dologgal anélkül is. Ha megszakadt, megfoltozzák. Mi közünk hozzá? Mars!
	A melléképület ajtaja kinyílik, megjelenik Matrjona köpenyben és sapkában.
Szidorenko	(nem engedi) Tilos!
Kuroszlepov	Itt is van már az én halálom! Mi mindenféle csodát meg nem értem már, de ilyet még soha. Nem, az már nyilvánvaló, barátom, akárhogy forgolódok is, ebből ki nem keveredek. Mert odanézz! Itt állok én teveled és amott, a küszöbön megintcsak én.
	Matrjona, amint meglátja a férjét, elbújik a melléképületbe.
Gradobojev	Majd látsz te még mást is, várj! Mars!
	Zsigunov a katonákkal behatol a melléképületbe, Gradobojev és Kuroszlepov utánuk.
Arisztarh	(Vaszjához) Most van a te dolgod javulóban, Vaszja.
Vaszja	De most már szigorú leszek; hogy mert ő engem szégyenbe hozni! Miatta estem becstelenségbe… Katonának akart adni, én meg, az ő kegyelméből, kénytelen voltam jobbágysorba szegődni. Én most mindezekért bátran követelhetem a lányát. Mi ugyan kis emberek vagyunk, de bemocskolni azért nem hagyjuk magunkat. Nem, most már ide a lányoddal! Mindenki tudja, hogy a kerítésen át szoktam bemászni hozzá, ezt a városban nem lehet titkolni. Ennélfogva a vőlegénye vagyok. Nálunk ez a rend.
Arisztarh	Cselekedj, testvér, ahogy jónak látod.
Vaszja	Milyen az én jellemem, Arisztarh bácsi? Veszekedett egy jellem! Nem tűr sértést.
	A melléképületből kijön Gradobojev, Kuroszlepov, Matrjona, Narkisz megkötözve, Zsigunov és a katonák.

Hatodik jelenet
Gradobojev, Kuroszlepov, Matrjona, Arisztarh, Vaszja, Szidorenko, 
Zsigunov, Szilan, Narkisz és katonák.
Gradobojev	(Kuroszlepovhoz) Érted már?
Kuroszlepov	Hogyne érteném, nem tegnap szedtek ki a pelenkából. No, hogy állunk, Matrjona Haritonovna?
Matrjona	Hát én tán a magam akaratától függök? Tudott dolog, hogy a Gonosz vitt tévedésbe. Őrá egyedül kell hát minden bűnt hárítani. Megzavart, megkavart - és kész… Akármennyire is elleneztem, akárhogy erősködtem is, bizony látnivaló: erős ám ő… Hegyekkel dobálózik, hát még mivelünk, bűnös emberekkel, akik tele vagyunk gyöngeséggel.
Kuroszlepov	Igazán? Hegyekkel?… Tegnap azt szónokolta, hogy a tatuskájánál sokkalta jobb magának, hogy ott nagyon bánkódnak maga után; így hát most tessék őhozzá átköltözni!
Matrjona	Most már persze. Valahol csak ki kell magam sírnom maga miatt. Ki kel itt védelmemre? Legalább elpanaszolom a szülémnek, milyen szégyenbe hozott maga engem. Mivelhogy egész életemben ádáz ellenségem volt, hát mi jót várhatok most még magától. Hanem lesz még nekünk egy nagy ügyünk a bíróság előtt.
Kuroszlepov	Nem félek. Maga most dugja el az orrát a párnába szégyenletében, holnap pedig, amint megvirrad, elszállítjuk.
	Matrjona el.
Gradobojev	No, így rendben is van, ez derék dolog.
Kuroszlepov	(Narkiszhoz) Hát veled mi van?
Narkisz	Ugyanaz.
Kuroszlepov	Te most nem kapsz ám dicséretet.
Narkisz	Hát lesz, ami lesz, de legalább kedvemre éltem. Kár, hogy nem csaptam fel máma rablónak! Az lett volna nekem való foglalkozás.
Gradobojev	No, mit csináljunk vele? Határozatot írjunk, kezdjük el a dolgot annak rendje szerint?
Kuroszlepov	Hogyisne, majd még mocskoljuk a papírt. Vitesd a fogdába, Vaszja helyett beadjuk katonának és kész.
Gradobojev	Szidorenko, vidd be a fogdába és bocsásd el a tanúkat. Hé, vitézek! Mars haza!
	A katonák elmennek, viszik Narkiszt.
Vaszja	És most mi lesz? Minek esett úgy nekem? Most kiderül, hogy becsületes ember vagyok. Nem szép dolog ám így megsérteni az embert.
Kuroszlepov	Igazad van, testvér, én voltam a hibás! Nagyon elhamarkodtam a dolgot! Leszel te még katona, csak nem mindjárt. Ha igaz ember vagy, éld még egy kicsit a világod, amíg rád nem kerül a sor.
Gradobojev	No, a pénzed nálam van, holnap megosztozunk. Emlékszel a beszélgetésünkre, emlékszel a sértésre; majd elszámolunk. De most jól esnék a munka után megnedvesíteni a gégénket, a talált pénzt meglocsolni.
Kuroszlepov	Szilantij bácsi, adass nekünk egy kis puttyogós bort.
	Szilan el.
Gradobojev	Lám, most rendben fogsz élni, a háztartásodat a lányod fogja vezetni, és vegyél jó vőt a házhoz.
Kuroszlepov	A lányom! Hisz a lányom megszökött.
Gradobojev	Álmodtad.
Kuroszlepov	Még mit nem?
Arisztarh	Álmodta, tekintetes uram.
Kuroszlepov	Csak beszéljetek!
	Jön Szilan.
	Hol a lányom?
Szilan	Hol volna? Itthon, persze.
	Jön Parasa üveg borral, tálcán, poharakkal.
	Itt hozza a bort.

Hetedik jelenet
Voltak és Parasa
Kuroszlepov	Megálljatok! (Gradobojevet oldalra vezeti.) Hallgass ide, légy igaz barátom, könnyekkel a szememben kérlek, mondd meg nekem tiszta lélekből, egészen bolond vagyok-e én már, vagy van még bennem az ép észnek egy szikrája? Mert ha egészen, akkor jobb lenne engem rács mögé tenni, hogy ne keltsek zavart az emberek közt.
Gradobojev	Nézz rám! Nem, még korai a rács mögé tenni, még elsétálgathatsz. Majd én szólok.
Kuroszlepov	No, jól van. (Parasához.) Kínáld a vendégeket! Szokd meg a háziasszonykodást.
	Parasa betölti a bort és megkínálja Arisztarhot.
Kuroszlepov	Ebből látható, hogy csacsi vagy. Rang szerint kell kínálni!
Parasa	A rangjukat nem ismerem, hát annak adok először, aki engem a legjobban szeret. Ha én vagyok a gazdasszony, ne tanítgass. (Gradobojevet kínálja.)
Gradobojev	(iszik) Igazság, testvér, add férjhez, itt az ideje; látom mindenből, hogy itt az ideje.
	Parasa megkínálja az apját.
Kuroszlepov	Akarsz férjhez menni?
Parasa	Miért ne akarnék? De megmondom előre, nehogy aztán veszekedés legyen! Csak ahhoz adjál, akit én magam megszeretek. Ne kényszeríts engem! Mert ha én akaratom ellenére megyek férjhez, ezzel az én szívemmel, attól jót ne várj.
Gradobojev	Lám, milyen lány! Mondom, add férjhez mentül előbb!
	Dörömbölnek a kapun.
Szilan	Ki az már megint? (Kaput nyit.)
	Berohan Gavrilo.

Nyolcadik jelenet
Voltak, Gavrilo
Gavrilo	(nem veszi észre Parasát) Jóságos ég! Vége minden erőmnek. Pavlin Pavlinics! Jaj, megfulladok! Nagy baj van!
Kuroszlepov	Mi történt? Akasztófáról szakadtál le?
Gavrilo	Rosszabb! Elvették, a kezemből kitépték!
Kuroszlepov	Mit?
Gavrilo	A lányát, a maga édes lányát, Praszkovja Pavlinovát! Én oda hozzá… amaz meg csak rám a pisztollyal… De mit tesz az! Én őérte az életem is szívesen odaadnám - de nem lőtt agyon, nem lőtt agyon.
Kuroszlepov	Látom, hogy nem lőtt agyon.
Gavrilo	Két falut felzargattam, az egész erdőt átkutatták. Nincs, megszöktette. A kezemből, abból a kezemből… Atyuska, Pavlin Pavlinics… (Meghajol.)
Kuroszlepov	Most mit csináljak vele? Megpróbáljam egy dézsa vízzel?
Gavrilo	Atyáim! Szeretett kedveseim! Szerencsétlenségére vitt magával engem, ostoba fajankót! Aki nekem mindennél a világon drágább, akit jobban óvtam, mint a szemem fényét… hisz egész nap még a porszemet is lefújtam róla… és most egyszerre éntőlem…
Kuroszlepov	No, Gavrilka, úgy látom, mi ketten egyazon láncon fogunk raboskodni!
Gavrilo	Bocsássanak meg az Isten szerelméért! Csak azért rohantam ide, hogy megmondjam, mert nekem most már csak egyféle végem lehet… A hídról, a hídról! A legközepéről, kővel a nyakamban. Bocsássatok meg nekem, igazhívő emberek, ha valakinek valamit… (Meglátja Parasát.) Ó!… (El akar szaladni.)
Szilan	(megállítja) Állj! Hová? Ostoba tréfa ám az avval a híddal…! De nagy szerencsétlenség! Nem eresztelek… És jobb ha nem is kívánkozol. Nincs abban semmi jó, hidd el.
	Arisztarh odamegy Gavrilóhoz és a fülébe súg valamit.
Parasa	Nem tesz semmit, elmúlik. Csak a bánattól van, mert elkergették az állásából. (Gradobojevet és az apját borral kínálja.) Tessenek!
Kuroszlepov	Adhatnál még egy üvegcsével.
Parasa	Mindjárt hozzák. Szilantij bácsi, hozz a pitvarból még egy üveggel.
	Szilan el.
Parasa	Az imént elkezdtem valamit mondani, de nem fejeztem be. (Az apjához.) Fogadd meg keményen, szavadra, hogy nem kényszerítesz olyanhoz, akit nem szeretek.
Gradobojev	Úgy van, és mi leszünk a tanuk.
Kuroszlepov	Tőlem akár azonnyomban. Csak mondd meg, kit szeretsz, ahhoz már mehetsz is. 
Parasa	Hogy kit szeretek? Megmondjam? Kérem, megmondom! (Kézenfogja Vaszját.) Ez az, akit szeretek.
Gavrilo	(könnyét törli) Hát… bizony… hála Istennek.
Vaszja	De most már mondd ki egyenesen.
Parasa	Ki is mondom egyenesen. (Apjához.) Megmondom, hogy szeretem ezt az embert: amikor katonának akartad adni, férjhez akartam menni hozzá, nem féltem a katonáné sorsától.
Gavrilo	Jól is van ez így, minden így a legjobb. 
Parasa	De most, amikor ő szabad, amikor nekem pénzem is lesz meg kelengyém is, és senki sem fog az utunkban állni…
Gavrilo	Ó, adja Isten.
Parasa	Most már hozzámennék, csak félek, hogy faképnél hagy és elmegy táncosnak. És nem mennék hozzá, ha tetőtől talpig arannyal árasztana is el. Ha nem tudott elvenni szegény lány létemre, ne vegyen el gazdagon se. Hanem férjhez megyek őhozzá. (Kézenfogja Gavrilót.)
Gavrilo	Nem, nem. Tévedni tetszik. Nem úgy van, egyáltalán nem.
Parasa	(az apjához) Ha nem adsz hozzá, megszökünk és úgy esküszünk meg. Neki sincs egy garasa se, nekem sincs. Ettől mi nem félünk. A mi kezünk nem törik le a munkától, még ha rothadt almát árulunk is a piacon, de jobbágysorba senkihez se szegődünk! De ami nekem mindennél többet ér: tudom, hogy szeretni fog engem. Egy napig figyeltem és egész életemre rábízom a lelkem.
Gavrilo	De hát ez lehetetlen, tessék megbocsátani. Mit beszél?
Parasa	Miért?
Gavrilo	Micsoda vőlegény vagyok én? Hát én tán igazándi ember vagyok, olyan, mint a többi?
Parasa	Hogyne volnál igazándi ember?
Gavrilo	Úgy, hogy nem vagyok egész ember. Nagyon sok nyaklevest kaptam én kezdettől a mai napig; belőlem már sok érzést kipofoztak, aminek meg kellene lenni az emberben. Se egyenesen járni, se az embereknek a szemébe nézni nem tudok.
Gradobojev	Nem baj, apránkint rendbe jössz.
Kuroszlepov	Bánom is én, menj férjhez Gavrilkához. Legalább becsületesebben fog folyni az élet a házunknál, mint eddig.
Parasa	Köszönöm, édesapám, hogy gondoskodsz rólam, az árváról. Sok év elmúlt, de most először hajlok meg előtted olyan érzéssel, ahogy a lányodhoz illik. Soká idegen voltam a számodra, de az nem az én hibám volt. Én nem tukmálom rád a szeretetemet, de ha akarod, hát tudd is megőrizni. Keresztapám, téged megfogadunk ispánnak Narkisz helyébe. Költözz át holnap hozzánk. 
	Szilan hozza a bort.
Kuroszlepov	Engem már nem is kérdezel? 
Parasa	Majd ha valamit nem tudok, azt megkérdem, de amit magam is tudok, minek kérdezgessem?
Kuroszlepov	Hát csak gazdálkodj, gazdálkodj!
Parasa	(bort kínál) Tessenek!
Gradobojev	Köszöntsd fel a vőlegényt és a menyasszonyt.
Kuroszlepov	Hát gyerekeim, adjon Isten nektek több boldogságot, mint amennyi nekünk jutott.
Gavrilo	Alázatosan köszönjük. (Parasához) De csakugyan igaz?
Gradobojev	Már ittunk is rá, hát meg van pecsételve.
Kuroszlepov	Hány nap van ebben a hónapban? Harminchét vagy harmincnyolc?
Gradobojev	Ejha! Nem lesz hosszú egy kicsit?
Kuroszlepov	Hosszú bizony.
Gradobojev	Minek is számlálni? Akárhány nap, mindet végig kell élni a következő hónapig.
Kuroszlepov	Világos, pedig ez nekem szerencsétlen hónapom. Milyen lesz az új? Mi mindenen át nem estem ebben a hónapban! Pénz veszett el, adósok nem fizettek; tegnap azt hittem, kezdődik az utolsó ítélet, ma meg egyre csak szakad az ég lefele, sőt álmomban kétszer is voltam már a pokolban.
Gradobojev	Méltónak találtattál?
Parasa	Nos, drága vendégeink, úgy látom, itt az ideje, hogy apám aludni menjen, már kezd hetet-havat összehordani.
Gradobojev	Hát Isten veled. Mikor ünnepeljük az eljegyzést?
Parasa	Csak engedjék meg, hogy egy kicsit összeszedjük magunkat, majd szétküldjük a meghívókat. Isten veled, keresztapám! Isten veled, Vaszja! Ne haragudj, látogass meg bennünket.
	A vendégek elmennek.
	(Apjához.) Nos, jó éjszakát, édesapám! Aludj, az Úr legyen veled! Én pedig most megérem azokat a gyönyörű napokat, amikor egész éjszaka kedvemre üldögélhetek kedvesemmel a fa alatt, szívem szerint kibeszélgetem vele magam, ahogy nekem, lány létemre jólesik. Úgy fogunk csicseregni, mint a fecskék a legragyogóbb hajnalon. A madarak felébrednek, megszólalnak a maguk nyelvén, nos, akkor itt az ő idejük, mi pedig - egyik is, másik is - hazamegyünk. (Megöleli Gavrilót, leülnek a padra a fa alatt.)

.oOo.