Edmond Rostand
Cyrano de Bergerac

Fordította: Ábrányi Emil

SZEMÉLYEK

CYRANO DE BERGERAC
DE NEUVILLETTE CHRISTIAN
GUICHE GRÓF
RAGUENEAU
LE BRET
CARBON DE CASTEL JALOUX, kapitány
KADÉTOK
LIGNIÈRE
VALVERT VICOMTE
ELSŐ MARQUIS
MÁSODIK MARQUIS
MONTFLEURY	
BELLEROSE		színészek
JODELET	
CUIGY	 lovagok
BRISSAILLE	
EGY FANYAR ÚR
ELSŐ TESTŐR
MÁSODIK TESTŐR
SPANYOL TISZT
DRAGONYOS
KAPUS
POLGÁR
A FIA
TOLVAJ
EGY NÉZŐ
EGY GÁRDISTA
BERTRANDOU, a sípos
EGY KAPUCINUS BARÁT
KÉT ZENÉSZ
POÉTÁK
PÁSTÉTOMSÜTŐK
ROXÁN, Cyrano unokahúga
MARTHA NŐVÉR
LIZA, Ragueneau felesége
CUKRÁSZLEÁNY
MATER MARGHERITE, a Jézus-rendi apácák fejedelemasszonya
A DUENNA
KLÁRA NŐVÉR
ELSŐ SZÍNÉSZNŐ
MÁSODIK SZÍNÉSZNŐ
NEMES APRÓDOK
VIRÁGÁRUSLEÁNY
Polgárok, marquis-k, zsebmetszők, szakácsok, poéták, gascogne-i kadétok, színészek és színésznők, hegedűsök, nemes apródok, gyermekek, spanyol katonák, nézők, negédes asszonyok, apácák stb.

Az első négy felvonás 1640-ben, az ötödik 1655-ben játszódik
ELSŐ FELVONÁS
SZÍNIELŐADÁS A BURGUND-PALOTÁBAN

A Burgund-palota terme 1640-ben. Pajtaszerű labdázóhelyiség, színielőadásokra berendezve és kicsinosítva.
A terem hosszúkás négyszög. Keresztmetszetben látható, mégpedig úgy, hogy egyik oldala az első jobb színfaltól az utolsó bal színfalig terjed és derékszöget formál a fülke alakú színpaddal.
Ezen a színpadon, kétoldalt a színfalak mentén, párnás padok állanak. A függöny két félrevonható szőnyegdarab és a díszítés (az “Harlequin-köpeny”) fölött a királyi címer látható. A színpadot széles lépcsők kötik össze a teremmel. A lépcsőzet két oldalán van a hegedűsök helye. - A színpad peremén egy sor gyertya.
Két sor egymás fölött álló oldalkarzat; a felső sor páholyokra oszlik. A földszinten nincs ülőhely, csak hátul (vagyis a valóságos nézőtől jobbra, elöl) van egypár lépcsősen emelkedő pad és ugyanott egy hágcsó alatt, mely a felsőbb helyekre vezet (de csak az eleje látszik) büfészerű emelvény, apró csillárokkal, virágos vázákkal, kristályüvegekkel, süteményes tányérkákkal, szeszes palackokkal stb.
A háttér közepén, a páholyos karzat alatt van a főbejárás: hatalmas, szárnyas, kétfelé nyíló kapu. De csak félig tárul föl a nézők belépésekor. A kapuszárnyakon, különböző sarkokban és a büfé fölött piros plakátok ezzel a nagybetűs fölírással: CLORISE.
A függöny felgördültekor a terem még üres, félig sötét. A csillárok a földszint közepére vannak lebocsátva és meggyújtásra várnak.

ELSŐ JELENET
A közönség (lassan gyülekezve), gavallérok, polgárok, lakájok, apródok, tolvaj, kapus stb.
A kapu mögött zajos szóváltás, csakhamar egy gavallér törtet előre

KAPUS	(üldözi a belépőt)
	Pénzt, pénzt, uram!
ELSŐ GAVALLÉR				Ingyen megyek be!
KAPUS							Mért?
ELSŐ GAVALLÉR	Testőr vagyok!
KAPUS	(egy másik belépő gavallérhoz)
	S ön?
MÁSODIK GAVALLÉR		Éntőlem se kérd!
KAPUS	De hát...
MÁSODIK GAVALLÉR	Mikor fizet, gárdista? Csitt!
ELSŐ GAVALLÉR	(a másodikhoz)
	Két órakor kezdődik el csak. Itt
	Üres még minden. Vívjunk egy kicsit!
	(A magukkal hozott spádékkal vívogatnak)
ELSŐ LAKÁJ	(belépve)
	Pszt! Pszt!
MÁSODIK LAKÁJ	(már a színpadon)
			Mi baj, te?
ELSŐ LAKÁJ	(ujjasából játszó-szereket húzogál ki)
					Kártya! - Kocka!
MÁSODIK LAKÁJ								Lám!
ELSŐ LAKÁJ	(leül a földre)
	Játszol velem?
MÁSODIK LAKÁJ	(melléje telepszik)
				Nem bánom, pajtikám!
ELSŐ LAKÁJ	(gyertyavéget húz ki a zsebéből, meggyújtja és a padlóhoz erősíti)
	A gazdámtól egy kis világot csentem!
GÁRDISTA	(az előrejövő virágárusleányhoz)
	Gyújtás előtt jó idejönni, szentem!
		(Derékon kapja)
ELSŐ GAVALLÉR	(vívás közben kapott egyet)
	Kaptam!
ELSŐ LAKÁJ	(kártyázva)
			Makk!
GÁRDISTA	(üldözi a leányt)
				Csókot!
VIRÁGÁRUSLEÁNY	(védekezve)
						Meglátják!
GÁRDISTA	(homályos szögletbe húzza)
								Sebaj!
EGY EMBER	(leül a földre többek társaságában, kik ennivalót hoztak magukkal)
	Korán kell jönni s falatozhatunk
	Kényelmesen!
POLGÁR	(vezeti a fiát)
				Fiacskám, itt vagyunk.
	Foglalj helyet!
LAKÁJ				Tromf járja!
EGY EMBER	(borospalackot húz ki a köpenye alól és szintén letelepszik)
						Haja-haj!
	Egy kis burgundit vígan kortyolok.
			(Iszik)
	A Burgund-palotában!
POLGÁR	(a fiához)
					Szép dolog!
	Mi ez? Lebúj? S gazokkal állunk szemben?
	(Botja végével a borozóra mutat)
	Iszákosok!
	(Egyik viaskodó gavallér erősen meglöki)
			Verekedők!
	(Bebukik a játszók közé)
					Silány
	Játékosok!
GÁRDISTA	(a polgár háta mögött még mindig a leánnyal kötekedve)
			Csókolj meg, kicsi lány!
POLGÁR	(hirtelen elviszi onnan a fiát)
	Gyalázat!... És itt, ebben a teremben
	Játszották Rotrout!
FIÚ					S Corneille-t!
EGY RAJ APRÓD	(összefogózkodva jön, a farandolt lejti és dalol hozzá)
							Trallala!
KAPUS	(szigorú arccal az apródhoz)
	Apródok, botrány ne legyék, aszondom!
ELSŐ APRÓD	(sértett méltósággal)
	Gyanúja sért! Csináltunk valaha?
	(Amint a kapus megfordul, hirtelen a másik apródhoz)
	Hoztál zsinórt, hé?
MÁSODIK APRÓD	Volt rá némi gondom! És horgot is!
ELSŐ APRÓD							Ott a magasba, fenn,
	Halászhatunk parókát frissiben!
TOLVAJ	(gyanús alakokat gyűjt maga köré)
	Figyeljetek!... Ti még nem loptatok!
	Jó lesz, ha egy kis oktatást adok.
MÁSODIK APRÓD	(fölkiált több apródhoz, akik már elhelyezkedtek a karzatokon)
	Van nálatok fúvó-cső?
HARMADIK APRÓD	(felülről)
					Angyalom!
	Minket ne félts! Borsó is, egy halom!
	(Fúj, és borsó-záport zúdít az alant állókra)
FIÚ	(az apjához)
	Mit játszanak?
POLGÁR				Clorise-t.
FIÚ						Szerzője?
POLGÁR								Ó
	Ez már darab! A hírneves Baró
	Remek munkája!
	(Hátrasétál a fia karján)
TOLVAJ	(a cinkostársaihoz)
				Csipkét, ez a fő!
	Minél több csipkét, hosszúkezű gólyám!
EGY NÉZŐ	(a másikhoz, magasabb sarokülésre mutatva)
	Ott ültem, né, a Cid bemutatóján!
TOLVAJ	(ujjaival jelzi a gyors elkaparintást)
	És fontos cikk a finom keszkenő...
POLGÁR	(visszajön a fiával)
	Sok nagy színészt fogsz látni... ó, sokat!...
TOLVAJ	(gesztikulálva)
	Meg oszt’ az órák zsebbe’, viganóba’...
POLGÁR	Meglátod Montfleuryt...
VALAKI	(ordít a kakasülőn)
					Ej a manóba,
	Gyújtsátok föl már a csillárokat!
POLGÁR	Játszik La Beaupré, L’Epy, Jodelet!
ELSŐ APRÓD	(a földszinten)
	Ah, megjelent az édességek őre!
CUKRÁSZLEÁNY	(állást foglal a büfé mögött)
	Narancs! Citromvíz! Tejhab!... Málnalé!
	(Zaj a bejárásnál)
KAPPANHANG	Hátrább, bitang nép! Hadd megyünk előre!
ELSŐ LAKÁJ	(elcsodálkozva)
	Ej, mi az ördög? A marquis urak
	A földszinten?
MÁSODIK LAKÁJ				Pár pillanatra csak!
	(Egy csomó gyerkőc-marquis lép a terembe)
ELSŐ MARQUIS	Teringettét, felforr az ember vére!
	Hát úgy jövünk - valóban rémitő
	Mint holmi rongy posztókereskedő?
	Nem hághatunk a mások tyúkszemére?
	Pfuj! Pfuj!
	(Meglát több nemes urat, akik az imént léptek be)
			Cuigy! Brissaille!
	(Ünnepélyes ölelkezés)
CUIGY						Üdv, barátom!
	Sötét van még, de hogy siettél, látom!
ELSŐ MARQUIS	Ne tréfálj, kérlek, mert forr az epém!
MÁSODIK MARQUIS	Vigasztalódjál, marquis! Itt a fény!
MIND	(örömriadás a belépő lámpagyújtogató láttán)
	Ah!
(A gyúlni kezdő csillárok körül csoportosulnak. A karzat lassacskán megtelik, Lignière jön, karonfogva vezeti Neuvillette Christian bárót. Lignière öltözéke hanyag; látszik rajta, hogy iszákos ember. Christian öltözéke elegáns, de kissé divatjamúlt. Nagyon elfogódott és fürkészve néz a páholyok felé)

MÁSODIK JELENET
Előbbiek, Christian, Lignière, majd Ragueneau és Le Bret

CUIGY	Lignière!
BRISSAILLE	(nevetve)
			Józan még?
LIGNIÈRE	(halkan Christianhoz)
					Bemutassam?
	(Christian igen-t int a fejével)
	Neuvillette báró!
	(Kölcsönös üdvözlés)
MIND	(az első meggyújtott csillár fölhúzása közben)
				Ah!
CUIGY					Szép ember!
ELSŐ MARQUIS	(fitymáló mosollyal)
							Lassan, lassan!
LIGNIÈRE	(bemutatja Christiannak az urakat)
	Cuigy... Brissaille!
CHRISTIAN	(meghajolva)
				Örvendek rendkívül!
ELSŐ MARQUIS	(a másodikhoz)
	Csinos fiú, de ósdi, rajta ül
	A kisváros még.
LIGNIÈRE	(Cuigyhez)
				Csak most jött ide
	Touraine tájáról.
CHRISTIAN				Nincs három hete.
	Holnap beállok a kadét-csapatba.
ELSŐ MARQUIS	(nézegeti azokat, akik a páholyokba lépnek)
	Lám, Aubry elnök felesége!
CUKRÁSZLEÁNY						Tej...
	Narancs...
HEGEDŰSÖK	(hangolnak)
			La, la…
CUIGY	(mutatja Christiannak a telni kezdő nézőteret)
				Van itt nép, ördögadta!
CHRISTIAN	Szép számmal!...
ELSŐ MARQUIS				Ott gyűl a finom világ!
(Sorra megnevezik az asszonyokat, akik teljes díszben lépnek a páholyokba. Üdvözlik őket. A nők mosollyal viszonozzák)
MÁSODIK MARQUIS	De Guéméné az, a kecses virág!…
CUIGY	S az Le Bois...
ELSŐ MARQUIS				Kit hajdanába, hej,
	Szerettünk forrón...
BRISSAILLE				De Chavigny...
MÁSODIK MARQUIS						Ő!
	A szíveinket játszva széttörő!
LIGNIÈRE	Most jött be Corneille!
FIÚ	(az apjához)
					Az Akadémia
	Szintén jelen?
POLGÁR				Van itt sok nagy fia...
	Bourdon, Boudu, Porchéres, Colomby, meg
	Cureau, Boissat... mind fényes nevek!
	Ezek közül - míly felséges dolog -
	Nem hal meg senki!
ELSŐ MARQUIS				Csitt! Ott andalog
	A précieusök tündöklő hada!
	Urimédonte, Cassandace... nézz oda...
	Félixerie, Barthénoide... mind!
MÁSODIK MARQUIS	Mily édes hangzás! És te név szerint
	Tudod mindnyáját fölsorolni?
ELSŐ MARQUIS						Én?
	Hibátlanul!
LIGNIÈRE	(félrevonja Christiant)
			Bocsánat, szép legény,
	Bejöttem, hogy szolgálatára álljak,
	De hölgye nem jön. Hát mért álldogáljak
	Hiába itt? Megyek s tovább iszom!
CHRISTIAN	Ne hagyjon el! Nevére szomjazom!
	Ön, aki várost, udvart megénekelt, csak ön,
	Vezethet nyomra engem, ha majd e helyre jön!
KARMESTER	(vonójával a pulpitusra üt)
	Kezdjük!
	(Fölemeli a vonót)
CUKRÁSZLEÁNY			Narancs... Citromvíz...
	(A hegedűsök játszani kezdenek)
CHRISTIAN							Ó, ha tán
	Kacér, túlfinom gúnnyal nézne rám!
	Nem bátorkodnám megszólítni, nem,
	Mert jól tudom, nincs semmi szellemem!
	Ahogy ma írnak és beszélnek, azt
	Meg nem tanulja egy ilyen paraszt!
	- Ott jobb felől... ott ült... de most a páholy
	Üresen áll!
LIGNIÈRE	(indulni akar)
			S én búcsuzom magától!
CHRISTIAN	(belékapaszkodik)
	Maradjon!
LIGNIÈRE	(indulni akar)
			Szomjan haljak itt talán?
	A Zöld macská-ban vár valaki rám...
CUKRÁSZLEÁNY	(tálcával elmegy előtte)
	Narancsvíz?
LIGNIÈRE			Pfuj!
CUKRÁSZLEÁNY				Tej?
LIGNIÈRE					Undor!
CUKRÁSZLEÁNY							Muskotályi?
LIGNIÈRE	Topp! Ezzel már lehessen szóba állni!
	(Christianhoz)
	Jó, maradok hát!
	(Leüt a büfé közelében, a cukrászleány önt neki muskotályit)
HANGOK	(a közönség soraiban egy kicsi, köpcös, elégedetten 
	mosolygó emberke belépésekor)
				Éljen Ragueneau!
LIGNIÈRE	(Christianhoz)
	A nagy sütő, kit frekventálni jó!
RAGUENEAU	(kiöltözve, a pástétomsütők vasárnapi köntösében, 
	Lignière felé siet)
	Cyrano úr nem volt még itt?
LIGNIÈRE	(bemutatja Ragueneau-t Christiannak)
					Ez ő,
	Színészek, költők pástétomsütője!
RAGUENEAU	(zavartan)
	Túlságosan sok díszt halmoz e főre!
LIGNIÈRE	Ne tiltakozzék, ó, előkelő
	Mecénás!
RAGUENEAU	Nálam esznek, ez való...
LIGNIÈRE	S mindig hitelre, drága Ragueneau!
	Poéta ő is...
RAGUENEAU			Valamennyi mondja.
LIGNIÈRE	Versnek, ha jól cseng, föltétlen bolondja!
RAGUENEAU	Igaz, hogy egy kis ódáért -
LIGNIÈRE					Egész
	Tortát ad...
RAGUENEAU			Ó... tortácskát!
LIGNIÈRE						Íme, kész
	Magát szerényen kisebbítni! Hát
	Egy jó szonettért, mondja csak, mit ád?
RAGUENEAU	Egy kis kalácsot!
LIGNIÈRE	(zordonan)
				Mégpedig tejest!
	- A színházat hűn istápolja... ezt
	Csak nem tagadja?
RAGUENEAU				Ó, nem! Sőt imádom!
LIGNIÈRE	Színházjegyét - saját szememmel látom
	Lepénnyel váltja. Mennyit fizetett
	Például ma?
RAGUENEAU			Habos fánkot hetet
	És négy pogácsát.
	(Minden irányba szétnéz)
				Ezt csodálom ám:
	Cyrano nincs itt!
LIGNIÈRE				S mondja meg, komám,
	Miért csodálja?
RAGUENEAU				Mert Montfleury lép fel.
LIGNIÈRE	Phedont ő játssza hordó-termetével,
	De mit törődik ezzel a derék
	Cyrano pajtás?
RAGUENEAU				Hát nem tudja még?
	Egy hónapig nem léphet Montfleury
	Nézők elé, mert így akarja ezt
	Cyrano, aki szívből gyűlöli.
LIGNIÈRE	(aki már a negyedik pohár muskotályit hajtja föl)
	No és?
RAGUENEAU			Montfleury játszik!
CUIGY	(aki visszatért a maga csoportjához)
						S Cyrano rajtaveszt,
	Mert ezt nem tudja meggátolni.
RAGUENEAU						Nem?
	No, majd meglássuk!
ELSŐ MARQUIS					Édes istenem.
	Ki ez az úr?
CUIGY			Párbajhős. Kevés ember vív szebben.
MÁSODIK MARQUIS	Nemes?
CUIGY			Eléggé. A testőrseregben
	Kadétkodik.
	(Rámutat egy nemes úrra, aki ide-oda jár a teremben, 
	mintha valakit keresne)
			Le Bret, a jó barátja
	Még többet mondhat...
	(Odakiált neki)
					Hej, Le Bret! Tudom
	Hogy kit keres...
	(Le Bret közeledik)
				De még sehol se látja.
	Cyrano nincs itt.
LE BRET				Nyugtalankodom!
CUIGY	Barátja, úgy-e, rendkívüli lény?
LE BRET	(nagy szeretettel)
	Gyémánt! Kiválóbb nincs a föld színén!
RAGUENEAU	Költő!
CUIGY			Levente!
LE BRET					Muzsikus!
BRISSAILLE							Tudós!
LIGNIÈRE	S az ábrázatja míly csodálatos!
RAGUENEAU	Az ünnepélyes Champaigne, annyi szent,
	Nem menne hozzá és nem festené le,
	De annál inkább Callot, hogyha élne.
	Méltónak vélné pompás ecsetére
	A vakmerőt, különcöt, féktelent,
	A legmerészebb, leghóbortosabb
	Verekedőt, akit látott a nap!
	Széles kalapján hármas toll lebeg,
	Hasított mellény, ráncos köpenyeg,
	Mely peckes, hosszú, egyenes kardjátul
	Mint a kakas-fark, úgy duzzad ki hátul.
	Büszkébben, mint a híres lovagok,
	Kiket a Gascogne szült és szülni fog,
	Hord Pulcinella-gallérjában egy
	Hatalmas orrot! Ó, szent égi kegy,
	Micsoda orr! Szeretnél, hogyha látod,
	Így szólni hozzá: “Túloz, uraságod!”
	Aztán mosolygasz s azt mondod magadban:
	“Egyszer megunja és szakít vele!”
	De Bergerac úr nem szakítja le,
	Sőt hordja híven, hordja szakadatlan.
LE BRET	S ha észrevetted, meghalsz!... Tréfát nem ismer ebben,
RAGUENEAU	(büszkén)
	A híres Párka-olló sem vagdal élesebben!
ELSŐ MARQUIS	(vállát vonogatva)
	Ej, nem jön el!
RAGUENEAU				S én fogadok, hogy el!
	Áll egy sült kappan, à la Ragueneau?
	Fogad velem, hogy el fog jönni?
ELSŐ MARQUIS	(nevetve)
						Jó!
(Csodálkozás moraja fut át a termen. Roxán megjelent a páholyában. Az első ülést foglalja el. Duennája hátrább ül. Christian, aki éppen fizet a cukrászleánynak, nem veszi észre)
MÁSODIK MARQUIS	(affektált lelkesedéssel)
	Urak, nézzétek! Ah, ennivaló!
	Minden hajszála édes bájt lehel!
ELSŐ MARQUIS	Hamvas barack eper-mosollyal... ó!
MÁSODIK MARQUIS	S olyan friss, hogy fuss, menekülj előle,
	Különben szíved náthát kaphat tőle!
CHRISTIAN	(fölnéz, meglátja Roxánt és hevesen Lignière karjába kap)
	Ő az!
LIGNIÈRE	(odanéz)
		Ah, ő az?
CHRISTIAN				A nevét hamar!
LIGNIÈRE	(ínyenc módra hörpintgeti apró kortyonként a borát)
						Roxánnak hívják. Igazi neve
	Robin Magdolna. Szerfölött negédes.
CHRISTIAN	Jaj!
LIGNIÈRE		Árva... és még hajadon az édes.
	Cyranónak unokahúga...
(Ebben a pillanatban nagyon előkelő, kék rendszalaggal díszített főúr lép a páholyba és néhány másodpercig állva beszélget Roxánnal)
CHRISTIAN	(összerázkódik)
					De
	Ki az az ember?
LIGNIÈRE	(kissé már ittasan, hunyorgatva)
						Dörgős zivatar...
	Guiche gróf... A lányért majd megbomlik ő,
	De nős. Igen. Elvette Richelieu
	Kis húgát. Úgy van. S az a terve most,
	Hogy elvétesse ezt az aranyost
	Valvert vicomttal, aki finom és
	Okos gavallér, szolgálatra kész!
	Roxán, szegényke, még berzenkedik,
	De Guiche hatalmas, egy kislány pedig,
	Kivált polgárlány, gyatrán gyönge jószág!
	Egy nótát írtam a gyalázatosság
	E bajnokáról!... Elevenbe szúr,
	Kivált a vége! A kegyelmes úr
	Dühöngni fog? Víg dal!... Hallgassa meg...
	(Magasra tartott pohárral, tántorogva föláll és énekelni akar)
CHRISTIAN	Nem! Jó estét!
LIGNIÈRE				Megy?
CHRISTIAN						Valvert-hez megyek!
LIGNIÈRE	Ügyeljen, mert halottá szúrja önt!
	(Szeme kacsintásával Roxánra figyelmezteti)
	Maradjon! Roxán éppen ide néz!
CHRISTIAN	Igaz!
	(Megigézve áll. A zsebmetszők, akik észrevették, hogy tátott 
	szájjal a levegőbe bámul, kezdenek közeledni hozzá)
LIGNIÈRE			De engem mindjárt porba dönt
	A szomjuság... Ég önnel, szép vitéz...
	Rég várnak rám a csapszékben!
	(Dülöngőzve kimegy)
LE BRET	(A termet körüljárta és most visszajön Ragueneau-hoz. 	Megnyugtató hangon.)
						Sehol!
	Ma nem jön el Cyrano!
RAGUENEAU	(gúnyos kételkedéssel)
					Tudja jól?
LE BRET	A színlapot nem nézte meg, remélem!
TÖBB HANG	Kezdjék! Kezdjék!

HARMADIK JELENET
Előbbiek, Lignière nélkül. De Guiche, Valvert, azután Montfleury

ELSŐ MARQUIS	(látva de Guiche-t, aki lement Roxán páholyából és most 
	áthalad a földszinten, görnyedező uraságoktól környékezve, 
	akik közt ott van Valvert vicomte is)
					Micsoda udvar, kérem.
	Guiche gróf körül!
MÁSODIK MARQUIS					Ez is gascogne-i?
ELSŐ MARQUIS								Az
	A másik fajta: hideg és ravasz.
	Ez sokra megy! Itt hasznos lesz a bók.
	(Guiche grófhoz tolakodnak)
MÁSODIK MARQUIS	Ah, drága gróf, mily pompás szalagok!
	Miféle szín ez? Csókolj meg, babám
	Vagy Őzderék?
GUICHE				Beteg spanyol.
ELSŐ MARQUIS	No lám. Milyen találó! Sápad a spanyol
	Az ön hírétől s nemsokára jól
	Elkenve fut majd.
GUICHE				Megyek a színpadra.
	Jönnek velem?
	(A színpad felé megy. Valamennyi marquis és lovag a nyomában.
	Kevés vártatva visszafordul és szól)
				Jöjj, Valvert!
CHRISTIAN	(aki nézte és kihallgatta őket, összerázkódik e név hallatára)
							Ördögadta,
	Ez a vicomte! Kihívom a halált,
	S azonnal a szemébe vágom -
	(Kezével a zsebébe nyúl és megragadja benne a tolvaj kezét, 
	aki éppen ki akarja zsebelni. Meglepetve hátrafordul)
TOLVAJ						Aj!
CHRISTIAN	(erősen tartja)
	Kesztyűt kerestem!
TOLVAJ	(szánalmas mosollyal)
				És kezet talált!
	(Más hangon, súgva és gyorsan)
	Bocsásson el... Megsúgok valamit!
CHRISTIAN	Nos?
TOLVAJ			Lignière, akivel éppen itt
	Beszélgetett...
CHRISTIAN				Nos?
TOLVAJ					Roppant nagy a baj...
	Meghal ma még!... Nótát írt egy nagy úrra,
	Aki a sértést szörnyen megbosszúlja...
	Száz ember les rá... és mind bátran öl!
CHRISTIAN	Száz! És e bandát ki fogadta föl?
TOLVAJ	Diszkréció! Nevet nem mondhatok.
CHRISTIAN	(vállat von)
	Ugyan! Ugyan!
TOLVAJ	(nagy méltósággal)
				Hivatalos titok!
CHRISTIAN	S a leshely?
TOLVAJ				A nesle-i torony alatt
	Rohannak rá, ha majd ott elhalad.
	Hát értesítse!
CHRISTIAN	(végre kiereszti a markából)
				Ah, de hol lelem?
TOLVAJ	Minden lebujt járjon be hirtelen
	Ott van a Kék bak, az Arany murok,
	A Rongyos lámpás, Fekete szurok.,
	A Széttört abroncs, a Fenyőtoboz,
	Arany borsajtó - mindenben otthonos.
	Szaladjon s egy-egy intő cédulát
	Hagyjon számára mindenütt.
CHRISTIAN						Galád
	Bitangok! Száz egy ellen! Sietek...
	(Szerelmesen néz Roxánra)
	Itt hagyjam Roxánt!
	(Dühösen néz Valvert-re)
				És ezt... De megyek!
	Szegény költőmről gondoskodni kell!
(Kirohan a színházból. - Guiche, a vicomte, a marquis-k és a nemes urak eltűntek a függöny mögött, hogy párnás üléseiket elfoglalják. A földszint egészen megtelt, szintúgy a karzat és az összes páholyok)
TÖBB HANG	Mit vártok még! Ugyan kezdjétek el!
POLGÁR	(akinek a parókáját egy apród a kakasülőről hosszú zsinóron
	magasba röppenti)
	Jaj a parókám!
NAGY KACAGÁS				Húj, milyen kopasz!
	Bravó, apródok!
POLGÁR	(rázza dühösen az öklét)
				No, megállj, te gaz!
HANGOK	(kitörő kacagásból mindig halkabb nevetésbe mennek át)
	Ha! Ha! Ha!
	(Teljes csöndesség)
LE BRET				Miért e néma csend?
	(Egy néző valamit súg a fülébe)
	Ah!
NÉZŐ		Igenis. Biztos, hogy megjelent!
A TÖMEG	(moraj)
	A bíboros! - Csitt! - Nem jött el! - De! Csönd!
	Ott ül! A rácsos páholyába, fönt!
ELSŐ APRÓD	Ah, átkozott sors! Tartsunk tisztességet!
	(Három koppanás a színpadon. A közönség mozdulatlanul figyel)
ELSŐ MARQUIS HANGJA	(bekiált a csöndbe a függöny mögül)
	Koppantsd meg azt a gyertyát!
MÁSODIK MARQUIS	(kidugja fejét a függöny hasadékán)
						Hé, egy széket!
EGY NÉZŐ	Csitt! Csöndesség legyen!
(A három koppanás ismétlődik. A függönyt széthúzzák. Tableau. A marquis-k henye tartással ülnek a színpad két oldalán. A háttér ligetes tájat tüntet föl a pásztorjátékok ízlésében. Négy apró kristálycsillár világítja meg a színpadot. A hegedűk halkan játszanak)
LE BRET	(súgva Ragueneau-hoz)
						Montfleury jön?
RAGUENEAU	(ugyanígy)
	Mindjárt elsőnek!
LE BRET				Ó, ég, köszönöm.
	Cyrano nincs itt!
RAGUENEAU				Elveszett a kappan!
LE BRET	Istennek hála! Most már biztosabban
	Lélegzem!
(Dudaszó. Montfleury színpadra lép. Rendkívül korpulens. Antik pásztornak van öltözve. Rózsával övezett kalapját a jobb fülére húzta. Fölszalagozott dudáját fújva lép elő)
A FÖLDSZINT	(tapsol)
			Brávó! Brávó, Montfleury!
MONTFLEURY	(hajlong, azután szavalja Phedon szerepét)
	Boldog, ki elvonul az udvarok zajától,
	S szelíd magányt keres, az emberektől távol,
	Ahol zefír susog, madár dalol a fán...
HANG	(a földszint közepén)
	Nem megtiltottam, hogy játsszál, zsivány!
	(Általános megdöbbenés. Mindenki odafordul. Moraj)
KÜLÖNBÖZŐ HANGOK	Ki az? - Mi az? - Ki szólott közbe? - Mi?
	(A páholyokban felállanak, hogy lássák a csendháborítót)
CUIGY	Ő az!
LE BRET	(eliszonyodva)
			Cyrano!
A HANG					Korhelyek királya.
	Le onnan!
AZ EGÉSZ TEREM	(megütközve)
			Ó!
MONTFLEURY				De...
A HANG					Mit? Még jár a szája?
KÜLÖNBÖZŐ HANGOK	Játsszék tovább! - Elég! - Nem járja ez.
MONTFLEURY	(kissé reszketeg hangon)
	Boldog, ki elvonul az udvarok...
A HANG	(egyre fenyegetőbben)
						Mi lesz?
	Azt várod tán, pimasz, hogy a botom
	Végignyújtózzék zsíros hátadon?
	(A nézők feje fölött egy botot tartó kar nyúlik a magasba.)
MONTFLEURY	(egyre gyöngébb hangon)
	Boldog, ki...
	(A bot táncol a levegőben)
A HANG				Pusztulj!
A FÖLDSZINT						Csitt! Hallgassa meg!
MONTFLEURY	(elfúlva)
	Boldog, ki elvonul!...
CYRANO	(felbukkan a földszintről. Széken áll, keresztbe font karokkal,
	félrevágott süveggel, fölborzolt bajusszal, rettenetes orral)
					Mindjárt dühös leszek!
	(Láttára nagy szenzáció.)

NEGYEDIK JELENET
Előbbiek, Cyrano, azután Bellerose, Jodelet

MONTFLEURY	(a marquis-khoz)
	Védelmet kérek! A nagysás urak
	Oltalmát kérem!
ELSŐ MARQUIS	(hányaveti hangon)
				Ej, folytassa csak!
CYRANO	Pókhas, ha játszol, a képedre mászom!
ELSŐ MARQUIS	Elég, elég!
CYRANO			A marquis-had vigyázzon,
	Vagy gallérját egy kissé összerázom!
VALAMENNYI MARQUIS	(fölpattan)
	Ez sok!… Montfleury…
CYRANO						Kotródjék e nyomban.
	Vagy keze, lába itt marad, markomban!
EGY HANG	De…
CYRANO			Ki vele!
MÁS HANG					Uram!
CYRANO							Hiába várok?
	(Mutatja, hogy mindjárt nekigyürkőzik)
	A színpadból legott büfét csinálok,
	És ezt a hurkát szeletekre vágom!
MONTFLEURY	(minden méltóságát összeszedve)
	Engem gyalázva, sérti Tháliát!
CYRANO	(nagyon udvariasan)
	Tudná-e hölgy, hogy ön van a világon?
	De hogyha egyszer látná önt e Múzsa,
	És észrevenné, hogy a hája, húsa
	Egy szikra elmét, egy csöpp szellemet
	Sem rejt magában; vágna vad szemet,
	S hátába rúgná a kothurnusát!
A FÖLDSZINT	A folytatást! - Játsszék tovább legott.
CYRANO	(kardjára üt s leszól azokhoz, akik kiabálnak körülötte)
	Kérem, kíméljék e szegény tokot...
	Fickándozik... Még baj lehet belőle!
	(A kör tágul)
A TÖMEG	(hátrálva)
	Hohó!
CYRANO	(Montfleuryhez)
			Le onnan! Ki a legelőre!
A TÖMEG	(tiltakozva közelebb jön)
	Ohó!
CYRANO	(hirtelen megfordul)
		Nem tetszik? Jöjjenek előre!
	(A tömeg újra hátrál)
EGY HANG	(énekel a terem végében)
	Cyrano úr okoskodik,
	Dühös harcvágyban ég,
	De bárhogy zsarnokoskodik,
	Látjuk Clorise-t ma még!
AZ EGÉSZ TEREM	(énekelve)
	Látjuk Clorise-t ma még!
CYRANO	Ha ezt a dalt még egyszer hallom, én
	Agyonverek mindenkit!
EGY POLGÁR					Hős legény.
	Tán Sámson ön?
CYRANO				Ó, nyájas idegen,
	Nem kölcsönözné állkapcsát nekem?
EGY HÖLGY	(a páholyos karzaton)
	Hallatlan ez!
ELSŐ GAVALLÉR				Botrány!
MÁSODIK GAVALLÉR						Vérlázító!
ELSŐ APRÓD	Be pompás!
A FÖLDSZINT			Kss! - Cyrano! - Montfleury!
CYRANO	Csönd!
A FÖLDSZINT	(lázban)
			Buh! Bühü! Huhú! Brekeke! Hó!
CYRANO	Ha most a csöndet egy hang megtöri...
	Ha...
EGY APRÓD			Miau.
CYRANO				Szavam utólszor intett!
	Párbajra hívom az egész földszintet!
	- A neveket majd jegyzem... Rajta csak,
	Szépen, sorjában minden hős lovag!
	Kell szám? Adok! - Ki nyitja meg a listát?
	Ön? Nem! Talán ön? Ön sem?... Nos, melyik hát?
	Az elsőt, aki mostan vitézül vív velem,
	Nagy tisztelettel küldöm az égbe hirtelen!
	Az, aki halni vágyik, emelje föl az ujját!
	(Csönd)
	Mi némitotta így el a vídám hejje-hujját?
	Csupasz pengémet látni szégyenlitek talán?
	Se név ? Se ujj? No jól van! Folytassuk!
	(Visszafordul a színpad felé, a hol Montfleury aggodalmasan
	várakozik.)
							E silány
	Bibircsó bosszant ! Ha nem múlík el
	Magától mindjárt akkor...
	(Kardjához kap.)
					vágni kell!
MONTFLEURY	Én...
CYRANO	(Leszáll a székről, helyet foglal a körülötte képződött kör 
	közepén és úgy ül ott nagy-kényelmesen, mintha otthon volna.)
			Három tapsot hallasz. Hogyha szólt
	A harmadik taps: elfogysz, teli hold!
A FÖLDSZINT	(Mulatozva.)
	Ah!
CYRANO	(Összeüti a tenyereit.)
		Egy!
MONTFLEURY			De én...
EGY HANG	(A páholyokból.)
					Maradjon!
A FÖLDSZINT							Nem marad!
	Elmegy! - De nem! Megállja a sarat!
MONTFLEURY	Én azt hiszem, ha itt hiába várom...
CYRANO	Kettő!
MONTFLEURY			Legjobb lesz megfontolni...
CYRANO							Három!
	(Montfleury elrohan, mintha puskából lőtték volna ki. 
	Viharos kacagás, pisszegés.)
KÜLÖNBÖZŐ HANGOK	Hú! - Gyáva! Rongy! A bosszuság lever!
	Hadd jőjjön vissza! 
CYRANO	(Hátravágja magát a székén és a lábait keresztbe teszi.)
					Jőjjön, hogyha mer!
EGY POLGÁR	A rendező!
	(Bellerose kilép és meghajtja magát.)
A PÁHOLYOK			Ah Bellerose!... Szólni fog.
BELLEROSE	(Elegáns tartással.)
	Nemes urak... vitézlő lovagok!
A FÖLDSZINT	Nem! Jodelet beszéljen!
JODELET	(Előlép és komikus orrhangon.)
					Borju-csorda!
A FÖLDSZINT	Bravó! Remek!
JODELET				Az én lelkem mogorva.
	Nem kell bravó! A nagy művész, a kit
	Hasáért bámul minden ember itt,
	Rosszúl lett...
A FÖLDSZINT				Gyáva!
JODELET						S kénytelen volt menni!
A FÖLDSZINT	Hadd jőjjön vissza!
EGYES HANGOK				Nem kell tönkre tenni!...
MÁS HANGOK	De csak hadd jőjjön! - Nem ! - Igen! -
EGY FIATAL EMBER	(Cyranóhoz)
							De hát
	Szabad tudnom e bősz harag okát?
	Van oka Montfleuryt gyűlölni?
CYRANO	(Udvariasan, még mindig ülve.)
						Van,
	Pelyhes libám, kettő is, még pedig
	Nyomós okom. Primó: haszontalan
	Hitvány szinész. Lihegve küzködik
	A könnyü verssel... nem szárnyal vele,
	De vízhordóként cammog s nyög bele.
	Szekundó: ez az én titkom.
ÖREG POLGÁR	(A háta mögött.)
						De ön
	Clorise-tól foszt meg minket, - köszönöm!
CYRANO	(Székével együtt a polgár felé fordul, tiszteletteljesen.)
	Agg öszvér, egy rossz drámát nyomtam el.
	E tettem inkább hálát érdemel!
A NEGÉDESEK	(Fönn a páholyokban.)
	Barót gyalázza! - Hallod? - Úgy hatott rám,
	Hogy szédülök! - A mi Barónkat! - Botrány!
CYRANO	(Székét a páholyok felé fordítja, gavallérosan)
	Szép hölgyeim, ragyogjanak fenségben,
	Mint a fehér angyalkák fönn az égben.
	Egy-egy mosollyal, melyben báj fakad,
	Ébresztgessék föl a halottakat.
	Bűvöljék el az élőt!... Inspirálják
	A verseinket -- Ó, de ne bírálják!
BELLEROSE	S a pénz, amit mindenki visszakér?
	Ki ad kárpótlást?
CYRANO	(székével a színpad felé fordul)
				Ez valamit ér,
	Ez már okos szó! Thespis köpenyén
	Lyukat szakítni nem kívánok én!
	(Föláll és tele zacskót dob föl a színpadra)
	Fogd el röptében s hallgass, vén gyerek!
MIND	(elámulva)
	Ah! Oh!
JODELET	(hirtelen elkapja s mérlegeli az erszényt)
			Ily áron nem bánom, ha ön
	Clorise-t mindennap elhajszolni jön!
A FÖLDSZINT	Hu! Hu!
JODELET			S eltűröm, hogy fütyöljenek.
BELLEROSE	A publikum hadd menjen végre ki!
JODELET	Oszlás!
(Kezdenek indulni, mialatt Cyrano elégedetten néz De a tömeg a következő párbeszéd hallatára megáll és többé nem mozdul. A nők, akik a páholyokban már fölvették a köpenyeiket, állva maradnak, hogy hallhassák, ami következik és megint leülnek a székeikre)
LE BRET	(Cyranóhoz)
			Őrültség!
EGY FANYAR ÚR	(odalép Cyranóhoz)
					S így rohan neki,
	Montfleurynek! Hallatlan! Tudja tán,
	Hogy Candal herceg áll az oldalán?
	Hát önnek van protektora?
CYRANO					Nekem!
	Nincs!
A FANYAR			Egy sincs?
CYRANO					Egy sincs!
A FANYAR							Édes Istenem,
	Hát sose kérte egy nagy úr kegyét ön?
CYRANO	(bosszúsan)
	Nem! Hányszor kell még ismételni? Nem!
	Nincs védnököm...
	(Kardjára teszi a kezét)
				De van helyette védőm!
A FANYAR	És távozik a városból?
CYRANO					Talán.
A FANYAR	A hercegnek hosszú keze van ám!
CYRANO	Nem hosszabb az enyémnél...
	(Kardjára mutat)
						hogyha ezzel
	Toldom meg!
A FANYAR				Ily hatalmas főnemessel
	Kikötne ön?
CYRANO			Ki én!
A FANYAR				De...
CYRANO					Már elég.
	Lóduljon innen!
A FANYAR				Egy szóm volna még...
CYRANO	Lóduljon hát! - azaz, hogy... mondja csak:
	Az orromon mit bámul?
A FANYAR	(szepegve)
					Hős lovag,
	Én bámulom?...
CYRANO	(közeledik hozzá)
				Megütközik a formán?
A FANYAR	(hátrál)
	De...
CYRANO			Tán lecsüngő s hosszú, mint az ormány?
A FANYAR	(hátrál)
	Kérem...
CYRANO			Vagy kampós, mint az uhu csőre?
A FANYAR	De nagyságod csalódik...
CYRANO					Vagy a bőre
	Rezes-piros? - Szemölcs van a hegyén?
	Avagy talán légy mászkál rajta?
A FANYAR						Én...
CYRANO	Szörny-jószág?
A FANYAR				Ó...
CYRANO					Csodának tartja ön?
A FANYAR	De rá se mertem nézni, esküszöm!
CYRANO	S mért nem, ha kérdenem szabad?
A FANYAR						Uram...
CYRANO	Tehát utálja?
A FANYAR				Én...
CYRANO					Rút színe van?
	Csömörletes?
A FANYAR				De...
CYRANO					Torz, ocsmány idom?
A FANYAR	Ellenkezőleg!...
CYRANO				S mégis gyanitom,
	Hogy nagynak tartja! Mért nem vallja be?
A FANYAR	(dadogva)
	Sőt úgy találom: ici-picike!…
CYRANO	Az én orrom nevetség tárgya, mi?
	Ördög-pokol! Az én orrom kicsi?
A FANYAR	Irgalmas Isten!
CYRANO				Nagy, nagy, rengeteg!
	Te pisze tök, te hónapos retek,
	Jegyezd meg azt, hogy büszkén hordja képem
	E függeléket, mely nagy orr nemes,
	Nyájas, jólelkű, bátor, szellemes
	Emberre vall, olyanra, mint magam,
	És amilyenné soha semmiképpen
	Te nem lehetsz, hitvány haszontalan,
	Mert bárgyú arcod, melyre most kezem
	Gyönyörrel csap le, pofra éhesen...
	(Fölpofozza. A fanyar úr jajgat)
	Úgy meg van fosztva minden lendülettől,
	Nemes vonaltól, színes, könnyű kedvtől,
	Költőiségtől, szikrázó mámortól,
	Hatalmas büszkeségtől, szóval: orrtól,
	(Vállon ragadván megfordítja és szavait megfelelő 
	taglejtésekkel kíséri)
	Mint az, amit most hátadnak tövében
	Csizmám megérint!
A FANYAR	(menekülve)
					Jaj, a hátam, képem!
	Segítség! Őrök!
CYRANO				Ezt jegyezze meg
	Mindenki, aki engem fölkeres,
	Hogy megtréfáljon! Én így fizetek!
	S az illető úr, hogyha címeres,
	Nem bőrt használok: - meztelen vasam
	Ad egy döfést, előlről, magasan!
GUICHE	(lement a színpadról a marquis-urakkal együtt)
	Már untat!
VALVERT VICOMTE			Henceg!
GUICHE					Senki sincs, aki
	Feleljen?
A VICOMTE			Majd lesz! Mondok én neki
	Olyat, de mindjárt, hogy a vére fagy!...
	(Cyranóhoz lép és hetykén megáll előtte)
	Önnek az orra... hm... az orra... nagy.
CYRANO	(komolyan)
	Igen nagy.
A VICOMTE	(nevetve)
			Ha!
CYRANO	(rendíthetetlen nyugalommal)
				Ez az egész?
A VICOMTE						De...
CYRANO							Lássa,
	Ez szimplán hangzik... Így nincsen hatása!
	Mondhatta volna szebben, kis lovag,
	Más-más hangnemből... Így ni, hallja csak:
	Kihívón: “Én nem járnék ám vele!
	Sebészt hivatnék, hogy metélje le!”
	Barátilag: “Hisz findzsájába ér!
	Igyék vederből, abba belefér!”
	Leírón: “Csúcs, mely veri az eget!
	Hegyfok! Mit hegyfok? Roppant félsziget!”
	Kíváncsian: “Mit rejt e hosszú tok?
	Tollszár van benne, vagy gyaníthatok
	Papírvágó kést, ollót is talán?”
	Kecsteljesen: “Ön nagy barátja, lám,
	A madaraknak! Póznát tart nekik,
	Hol magukat jól kipihenhetik!”
	Kötődve: “Kérem, ha pipázik ön,
	S a füst orrán át gomolyogva jön,
	Kéménytüzet szomszédja nem jelez?”
	Intőn: “Vigyázzon túlsúlyára! Ez
	Lehúzza önt s fejjel bukik előre!”
	Gyöngéden: “Lássa, megfakul a bőre
	Színét a napfény durván szívja ki
	Egy kis napernyőt venne tán neki!”
	Pedánsul: “Hallott az Arisztofánesz
	Nagy állatjáról uraságod? Tán ez:
	A Hippokampelefantokamelosz,
	Hordott ilyen hús-díszt elől... e rossz
	Hangzású lényen volt ily hosszu csont!”
	Gavallér módon: “A manóba, mondd,
	Ez a fogas jött most divatba? Ej,
	Kalap számára pompás kicsi hely!”
	Föllengzően: “Hatalmas, büszke orr,
	Egy teljes náthát csak a bősz, komor
	Mistráltól kapsz! Más szél ott meg sem érzik!”
	Tragikusan: “Vörös tenger, ha vérzik!”
	Bámulva: “Ó, eszembe jut, ha nézlek:
	Micsoda cégér egy illatszerésznek!”
	Lírailag: “Kagyló ez, s ön Triton?”
	Naivul: “Mondja, mert én nem tudom,
	Mikortájt nézik ezt a műemléket?”
	Mély tisztelettel: “Gratulálunk néked
	Tornyos házadhoz, nagyságos barátom!”
	Parasztosan: “Hékás, a számat tátom!
	Orr az? Fenét orr! Ördögadta dolga:
	Kis dinnye jaz, vagy óriás iborka!”
	Hadászilag: “Szuronyszegezve áll!
	Lovas-roham ilyet készen talál!”
	Üzletszerűn: “Tán lutrit rendez? Én
	Sejtem, hogy ez lesz a főnyeremény!”
	Végül, torzítva Pyramus kriáját:
	“Ez dúlta szét az arc harmóniáját,
	E szörnyeteg!... Pirul az áruló!”
	Így ömlött volna szájából a szó,
	Ha volna önben szellem és tudás.
	De szellemet, boldogtalan dudás,
	Ön sose látott s tán azt tudja csak,
	Hogy hülye fráter is lehet lovag!
	De hogyha önben annyi lelemény
	Lett volna mégis, hogy kivágja szépen
	Mindazt, amit most összehordtam én
	E díszes, úri hallgatók körében:
	A kezdő mondat első negyedét
	Éles kardommal vágtam volna szét!
	Mert magamat kigúnyolom, ha kell,
	De hogy más mondja, azt nem tűröm el!
GUICHE	(a megdermedt vicomte-ot magával akarja vinni)
	Vicomte, jerünk!
VALVERT				Ez henceg! Szép alak!
	Egy bocskoros nemes, aki... aki
	Még kesztyűt sem hord! Rojtja sincs neki!
	Se rojt, se bojt, se értékes szalag!
CYRANO	Erkölcsömben van elegánciám!
	Piperkőc járhat szebb ruhában, ám
	A tisztaságra én jobban vigyázok.
	Mert - Istenemre! - sose mennék mások
	Elébe én egy félig lemosott
	Gyalázattal... se összefoltozott
	Rongy becsülettel... sem dagadt, meredt,
	Még félig alvó lelkiismeret
	Piszkos szemével!... Én szabad vagyok
	S a lelkem tiszta! Rajtam ez ragyog!
	A derekamra nem adok sokat,
	Arra igen, hogy derekasan éljek!
	Pótolják rajtam a szalagokat
	A bátor tettek, büszke szenvedélyek!
	És kackiás bajusz gyanánt fenem
	Szúrós hegyesre vidám szellemem,
	S amerre járok szerteszét e honban,
	Igazság peng sarkantyúként nyomomban!
A VICOMTE	De ön...
CYRANO			Nincs kesztyűm? Volt a mult hét táján!
	Egy ócska párnak megvolt a fele!
	- S mert untam ezt is, azt tettem vele:
	Ott hagytam egy arcátlan úr pofáján.
A VICOMTE	Paraszt, fajankó, szemtelen, füles!
CYRANO	(udvariasan megemeli a kalapját, mintha 
	Valvert bemutatta volna magát neki)
	Ah úgy? És én Cyrano Herkules
	De Bergerac!
	(Nevetés)
A VICOMTE	(kétségbeesve)
				Bohóc!
CYRANO	(fölkiált, mint akibe hirtelen görcs áll)
						Jaj!
A VICOMTE	(már távozóban volt, de most visszafordult)
							Mit beszél?
CYRANO	(fájdalmas grimasszal)
	Mozgatni kell, mert elzsibbad! Veszély
	A lustaság!... Kissé előveszem!
	Jaj!
A VICOMTE		Mi baja?
CYRANO				Uracskám, azt hiszem,
	Hangyák bizsergnek kardomban.
A VICOMTE	(kardot húz)
						No, jó!
CYRANO	Egy kedves kis döfést kap ön ma.
A VICOMTE	(megvető hangon)
						Ó,
	Poéta!...
CYRANO			Az!... Makacs versfaragó!
	Olyan makacs, hogy míg tusára szállok,
	Vívás közben egy balladát csinálok.
A VICOMTE	Mit? Balladát?
CYRANO				Ne is titkolja - látom,
	Hogy hírét sem hallotta, kis barátom!
A VICOMTE	De hát...
CYRANO	(mintha leckét mondana föl)
			A ballada három strófábul áll,
	Nyolc-nyolc verssorral...
A VICOMTE	(dühében toporzékol)
					Ó!
CYRANO						Ez a szabály.
	Formája szép, de rendkívül szoros,
	Végül jön egy ajánlás -: négysoros.
A VICOMTE	Ön...
CYRANO			Vívok s balladát csinálok önnek
	Egy füst alatt! S a vers végén döföm meg!
A VICOMTE	Meglássuk!
CYRANO				Meg!
	(Szavalva)
					Páros viaskodásról
	Kántáló-ballada, amit ma és nem máskor
	Cyrano vívott egy ringy-ronggyal. Íme!
A VICOMTE	Mi ez, ha kérdenem szabad?
CYRANO						A címe!
A TEREM	(a legizgatottabb várakozásban)
								Helyet! -
	Csitt! - Pompás! - Csönd legyen! - Verekszik!
(Csoportozat. Kíváncsiak félköre a földszinten: marquis-k és katonatisztek a polgárok és a nép  közé keveredve; az apródok más emberek vállára másztak, hogy jobban lássák a párbajt. A hölgyek mind állanak a páholyokban. Jobb felől Guiche és a kísérete. Bal felől Le Bret, Ragueneau, Cuigy stb.)
CYRANO	(szemeit néhány másodpercre lehunyta)
	Egy rímet még!... Így... Kezdhetjük, ha tetszik!
	(Sorra megteszi azt, amit mond)
	Először is tova lebben
	Lenge bájjal kalapom,
	Majd köpenykém, tán még szebben
	És a szablyát megkapom,
	Vígan kelt föl a napom
	S úgy is száll le vígan, békén,
	Mert előre mondhatom:
	Megdöflek a versem végén!
	
	(Első összecsapás)
	
	Kis pulykám, légy biztos ebben:
	Fölnyársal vasdarabom!
	Nemsokára véred cseppen,
	Készen áll már a csapom!
	Melleden vagy hasadon
	Fúrjalak ki? Nem tom’ még én,
	Ámde szentül fogadom:
	Megdöflek a versem végén!
	Jaj, hogy állsz ott? Fehérebben
	Mint patyolat a napon!
	A szemecskéd félve rebben...
	No, ne félj! Nem harapom
	Le az orrod, aranyom,
	Sem az arcod ékességén
	Nem esik baj... Csak nagyon
	Megdöflek a versem végén!
	(Ünnepélyesen kijelenti:)
			Ajánlás
	Hívd a gyóntató papom!
	Vár az Isten trónja-székén!
	Egy-kettő...
	(Odaszúr)
			Topp! Angyalom!
	(A vicomte tántorog. Cyrano könnyedén meghajtja magát)
	Megdöftem a versem végén!
(Tetszés-zaj. A páholyokban taps. Virágok és zsebkendők hullanak alá. A tisztek körülveszik és üdvözlik Cyranót. Ragueneau lelkesedésében táncol. Le Bret boldog és bánatos egyszerre. A megsebesült vicomte-ot barátjai támogatják és kivezetik)
A TÖMEG	(hosszú, erős kiáltással)
	Ah!
EGY DRAGONYOS		Nagyszerű!
EGY HÖLGY				Csinos!
RAGUENEAU						Piramidális!
ELSŐ MARQUIS	Új!
LE BRET		Esztelen!
SOKAN	(Cyrano körül tolongva)
				Bravó! - Fenomenális!
NŐI HANG	Valódi hős!
ELSŐ TESTŐR	(előrenyújtott kézzel Cyranóhoz rohan)
			Uram, engedje meg!
	Én értek hozzá!... Mondhatom, remek
	Dolgot művelt!... De én tomboltam ám!
	(Távozik)
CYRANO	(Cuigyhez)
	Ugyan ki volt ez, kérlek?
CUIGY					D’Artagnan!
LE BRET	(karonfogja Cyranót)
	Beszélgessünk!...
CYRANO				Hadd menjen ki a nép!
	(Bellerose-hoz)
	Maradhatok?
BELLEROSE	(nagy tisztelettel)
				Ó, hogyne! Hogyne!
	(Lárma künn az utcán)
JODELET	(kinézett s visszajön)
								Szép!
	Künn Montfleuryt hurrogják, nevetik!
BELLEROSE	Sic transit!
	(Más hangon a kapushoz s a gyertyagyújtókhoz)
			Rajta! Zárjátok be hát
	A kapukat!... A gyertyákhoz pedig
	Ne nyúljatok! Otthon, vagy odaát
	Hamar bevágunk egy-két falatot,
	Aztán próbálunk egy új darabot.
	(Jodelet és Bellerose többször mélyen meghajtják magukat 
	Cyrano előtt, azután kimennek)
KAPUS	(Cyranóhoz)
	Ön nem ebédel?
CYRANO				Én?... Nem!
LE BRET	(Cyranóhoz)
						És miért nem?
CYRANO	(büszkén)
	Azért, mivel...
	(Látva, hogy a kapus messze van tőle, változott hangon)
				Nincs pénzem!
LE BRET	(utánozza azt a gesztust, amivel Cyrano a zacskót a 
	színpadra dobta)
							És az erszény?
	A sok ezüst?
CYRANO				Apámtól kaptam ezt én
	Egész hónapra!...
LE BRET				Hogyha jól megértem:
	Egy hónapig kell élned…
CYRANO					Semmiből!
LE BRET	Hogy is dobhattad a színpadra föl!
	Mily őrültség!
CYRANO				De mily kézmozdulat!
CUKRÁSZLEÁNY	(köhécsel az alacsony állvány mögött)
	Üm!...
	(Cyrano és Le Bret odafordul. A leány félénken közeledik)
			Jó uram... Úgy a szívemre hat!...
	Ön éhezik!... Egy s másom van nekem.
	(A büfére mutat. Hévvel)
	Vegyen belőle!
CYRANO	(leveszi a kalapját)
				Kedves gyermekem,
	Megtiltja bár gascogne-i büszkeségem,
	Hogy elfogadjam szép ajánlatát:
	Az a tudat még jobban fájna nékem,
	Hogy ön tán sértve érezné magát.
	Elfogadok hát...
	(A büféhez megy és válogat)
				Ó, csak keveset...!
	Egy szem szőlőcskét...
	(A leány az egész fürtöt oda akarja adni, ő csak egy szemet tép le)
					Egy pohár vizet...
	(A leány bort akar beletölteni - Cyrano megakadályozza)
	Tisztán... Meg egy kis sütemény - felét!
	(A másik felét visszaadja)
LE BRET	Jaj, mekkora bolondság!
CUKRÁSZLEÁNY					Már elég?
	Még valamit!
CYRANO				Egy csókot a kezére!
	(A feléje nyújtott kezet úgy csókolja meg, mintha egy 
	hercegnő keze volna)
CUKRÁSZLEÁNY	Ó, köszönöm!
	(Kecses meghajlással)
				Jó estét!
	(Kimegy)

ÖTÖDIK JELENET
Cyrano, Le Bret, azután a kapus

CYRANO	(Le Bret-hez)
						S most beszélj te!
	(Installálja magát a büfé előtt. Odateszi a süteményt)
	Ebéd!
	(A pohár vizet)
			Ital!
	(A szőlőszemet)
				Gyümölcs!
	(Leül)
						Most foglaljunk helyet!
	- Maró éhségem el se képzeled!
	(Evés közben)
	Mit mondasz? Nos?
LE BRET					Hogy megrontják fejed
	E harcias, szájhős buták, akik
	Ugratnak, hogy komédiázz nekik!
	Kérdj józan embert, majd megmondja néked,
	Miképp hatott rá mai szörnyűséged!
CYRANO	(elkészül az utolsó falattal)
	Hatalmasan!
LE BRET				A bíboros...
CYRANO	(sugárzó arccal)
						Mit! Ő
	Szintén jelen volt?
LE BRET				Úgy van, Richelieu
	Tetted’ bizonnyal...
CYRANO				Pompásnak találta!
LE BRET	De...
CYRANO		Ő is szerző. És ha kollégája
	Művét zavarják, annak ő örül!
LE BRET	Mindegyre több ellenség vesz körül!
CYRANO	(szájához emeli a szőlőszemet)
	Mennyit csinált a mai este, mondd?
LE BRET	Vagy ötvenet.
CYRANO				Számítsuk!
LE BRET						A vicomte,
	Guiche, Montfleury, Baró... Az Akadémia...
	Aztán még hozzá egy raj úri asszony!
CYRANO	Ah, nagyszerű! S az ember ne mulasson!
LE BRET	De hogyha így haladsz, uramfia,
	Hová jutsz! Hát mi célt tüztél te ki?
CYRANO	Pályám kanyargott. Nem volt még neki
	Határozott iránya. Most utam
	Világos... célom tisztán áll...
LE BRET						S ugyan
	Mi hát a célod?
CYRANO	(öniróniával)
				Hogy bámuljanak!
LE BRET	(vállat von)
	Jó, jó! - De most gyónj nékem!... Mondsza csak,
	Mért gyülölöd te azt a Montfleuryt?
	Mit tett, hogy úgy haragszol rája?
CYRANO	(föláll)
	Mit? Ez a szilén, aki olyan pohos,
	Hogy köldökét nem éri a kezével:
	A csábitót még most is játssza hévvel,
	S míg bég a színen, mint egy kerge kos,
	A pislogó kidülledt potyka szem
	Asszonyra sandít nagy-szerelmesen!
	És gyülölöm, mert egyszer valakit,
	Vizsgálgatott... egy nőt... egy lányt... akit...
	Pfuj! Láttál már csupasz, enyves csigát,
	Amint rút teste rózsán mászik át?
LE BRET	(elámulva)
	Mi az? Mit hallok? Hihető-e hát...
CYRANO	(keserű nevetéssel)
	Hogy én szeressek egy lányt?
	(Nagyon komolyan)
						Szeretek!
LE BRET	És hallgattál!... Nem mondhatnád-e meg...
CYRANO	A lány nevét? Barátom! Ez az orr
	Megfoszt a hittől, hogy valamikor
	Vászoncseléd szeressen, még ha vén,
	Ha csúnya is! Már most - valóban ez
	Hallatlanul s szörnyen természetes 
	Az a leány, akit imádok én,
	Legszebb leány a földnek kerekén!
LE BRET	A legszebb?
CYRANO				Az!... Más termet lomha tőke!
	Más arc kopár! Magában ragyog ő!
	Egy sincs ily édes, ily finom...
	(Leverten)
						ily szőke!
LE BRET	Az ég nevére, hát ki ez a nő?
CYRANO	Gyilkos veszély, mely öntudatlan öl,
	Báj, mely magát sosem kínálja föl.
	Szívek csapdája, csodaszép verem,
	Hol lesben áll a pajkos szerelem!
	Ha rád mosolygott, a tökélyt magát
	Szemlélted akkor! Ó, egy semmivel,
	Egy mozdulattal száz csodát mivel...
	S Vénus, te nem szállsz ugy kagylódba, sem
	Te hűs Diána, erdőd mélyin át
	Nem jársz ugy, mint ő, hogyha könnyű lába
	Sétára megy, vagy fölhág kocsijába!
LE BRET	Teringettét! Világos!
CYRANO					Mint a nap!
LE BRET	Robin Magdolna, a legbájosabb
	Unokatestvér!
CYRANO				Roxán!... Ő az!
LE BRET							Ó?!
	Hisz ez rád nézve roppant kedvező.
	Látott, s csodált ma. Hős vagy a szemében.
	Ha szereted, menj hozzá s valld be szépen!
CYRANO	Nézz rám, fiam, aztán beszélj őszintén,
	Remélhet-é olyan halandó, mint én,
	Aki elől ilyen dudort visel?
	Nem!... Tisztán látok!... Néha vágy fog el,
	Miért tagadnám? Naplementekor,
	Ha szép az este, mélán bolygom át
	A parkokat s ez a szegény nagy orr
	Kéjjel szagolja ápril illatát...
	Hallom szavát egy-egy szerelmes párnak,
	Amint a hold ezüst fényében járnak,
	S ábrándozom: Mily édes volna most
	Egy asszonyfélét, egy kis takarost
	Vezetni lágyan!... Minden fájdalom
	Mámorba ful... megszűnik minden átok...
	Szívem remél... Egyszerre csak mit látok?
	Árnyékomat - profilban a falon.
LE BRET	(meghatva)
	Barátom!
CYRANO			Ó, rútságom nagy teher!
	Úgy meggyötör, hogy néha…
LE BRET	(megragadja Cyrano kezét)
						Könnyezel?
CYRANO	Nem! Azt soha! Túlságosan rút volna,
	Ha ilyen orron egy könny végigfolyna!
	Amíg le nem győz lelkem mély tusája!
	Nem engedem, hogy a könny égi bája
	Ilyen csúfsággal lépjen frigyre! Szebb
	Nincs a világon, nincs fönségesebb
	A hulló könnynél. S bár szivem megpattan,
	Nevetség tárgya egy sem lesz miattam!
LE BRET	Ne búsulj, kérlek! Vak a szerelem!
CYRANO	(fejét rázza)
	Ej, hadd el! Cleopatrát szeretem,
	De hát ilyen volt Cézár? Hőn imádom
	Berenicét, de mondd csak, jó barátom:
	Én bennem vajjon Titust lát szemed?
LE BRET	És bátorságod? Fényes szellemed?
	Az a leányka, aki néked itt
	Buzgón kínálta édességeit,
	Nem megvetéssel nézett rád!
CYRANO	(hat rá a beszéd)
						Igaz!
LE BRET	No, lásd, milyen közel van a vigasz!
	És párbajod Roxán is nézte, sőt
	- Láttam - egészen elsápadt bele!
CYRANO	Elsápadt?
LE BRET			El!... Képeddel van tele!
	Menj s hódítsd meg az érted hevülőt!
CYRANO	Hogy kikacagjon gúnnyal? Ó, egek!
	A földön én csak ettől rettegek!
KAPUS	(valakit bevezet Cyranóhoz)
	Nagyságos úr, egy asszonyság hivatja!
CYRANO	(meglátja a Duennát)
	A Roxán hölgye! Irgalomnak atyja!

HATODIK JELENET
Cyrano, Le Bret, a Duenna

DUENNA	(mély, ceremóniás meghajlással)
	Szeretnék látni titkon s jó helyen
	A hős rokont.
CYRANO	(zavartan)
				Kit? Engem?
DUENNA	Önt, uram. Valakinek sok közlendője van...
CYRANO	Sok...
DUENNA			Közlendője!
CYRANO	(megtántorodva)
					Édes Istenem!
DUENNA	Holnap, mikor a hajnal fénye még
	Alig pirul, misét hallgatnak...
CYRANO	(Le Bret-re támaszkodik)
						Ég!
DUENNA	Óhajtanák, ha templomból kijönnek,
	Hogy volna egy alkalmas pontja önnek.
CYRANO	(eszelős zavarral)
	Nekem? Hol?... Én... De... Ó, zavart eszem!
DUENNA	No, mondja gyorsan.
CYRANO					Mindjárt!... Keresem!
DUENNA	Nos?
CYRANO			Ragueneau-nál... Igen, ott... a pék
	Boltjában...
DUENNA				Utca?
CYRANO					Utca - - ó, nagy ég - -
	Saint Honoré!
DUENNA				Ott lesznek! - Rendbe van!
	Hét órakor! - Eljöjjön!
CYRANO					Pontosan!
	(A Duenna távozik)

HETEDIK JELENET
Cyrano, Le Bret, azután színészek, színésznők, Cuigy, Brissaille, Lignière, a kapus, hegedűsök

CYRANO	(Le Bret nyakába borul)
	Ó!... Énnekem! Találkát!
LE BRET					Vége már
	A bánatodnak?
CYRANO				Micsoda sugár!
	Ah, észrevette legalább, hogy élek!
LE BRET	Nyugodt leszel most már, izgága lélek?
CYRANO	(magánkívül)
	Most? Mennydörgök, villámokat dobálok!
	Egy hadsereg kell... azzal szóba állok...
	Széjjelverem mind, tönkre zavarom!
	Van tíz szívem és két tucat karom!
	Nem törpéket hasítok ketté... Mások
	Hadd jöjjenek!...
	(Torkaszakadtából)
				Hol vagytok, óriások?
(A színpad hátterében pár pillanat óta színészek és színésznők járnak-kelnek, susognak: kezdik a próbát. A hegedűsök ülnek a rendes helyükön)
EGY HANG	(a színpadról)
	Pszt! Próba van! Csöndesség legyen ott!
CYRANO	(nevetve)
	Megyünk!
(Hátrafelé indul. A nagy főkapun belép Cuigy, Brissaille és több tiszt, akik a teljesen elázott Lignière-t támogatják)
CUIGY			Cyrano!
CYRANO					Mi?
CUIGY						Egy nagy rigót
	Hozunk neked!
CYRANO	(ráismer)
				Hé, Lignière, mi baj?
CUIGY	Téged keres!
BRISSAILLE				Örömmel hazamenne,
	De nem mer...
CYRANO				Nem mer!
LIGNIÈRE	(össze-vissza gyűrt papírlapot mutat, nehezen forgó nyelvvel,
	gagyogva)
						Pajtáskám... ajaj...
	Ez a levél... az van megírva benne...
	Száz ember les... a nesle-i kapunál!...
	Nótát csináltam... s egy úr bosszút áll!...
	Lehet tenálad szá...szállást találni!...
CYRANO	Száz ember, mondod? Otthon fogsz ma hálni!
LIGNIÈRE	(elrémülve)
	De...
CYRANO	(rettenetes hangon - mutatva neki azt az égő lámpát, amit a
	kíváncsian hallgatódzó kapus lóbál a kezében)
		Fogd e lámpát!
	(Lignière hirtelen megragadja)
					És menj!... Esküszöm,
	Átviszlek én ma vízen és tüzön!
	(A tisztekhez)
	Követtek hátul, mint tanúk!
CUIGY	De száz!
CYRANO			Ma éppen ennyi kell nekem!
	(A jelmezes színészek és színésznők lementek a színpadról 
	és közelednek a beszélgetőkhöz)
LE BRET	(Cyranóhoz)
								Vigyázz!
	Mért véded ezt a...
CYRANO	(enyelgő hangon)
					Nyelved újra vág?
LE BRET	E vén iszákot?
CYRANO	(Lignière vállát veregetve)
				Mert e vén iszák,
	E törköly-hordó, pálinkás torony,
	Felséges dolgot művelt egykoron!
	A mise végén látta, hogy hőn imádott szépe
	Bemártja ujjacskáját a tartó szent vizébe,
	És ő, ki a vizet mindig utálta, szidta,
	A kagylóhoz rohant s egy csöppig mind kiitta!
ELSŐ SZÍNÉSZNŐ	(szubrettkosztümben.)
	Lám, ez csinos!
CYRANO	(hozzáfordul)
				Ugy-é, van benne szellem,
	Szubrett-kisasszony?
ELSŐ SZÍNÉSZNŐ	(a többiekhez)
					Ah, de mért rohan
	Száz ember egy szegény poéta ellen?
CYRANO	Menjünk!
	(A tisztekhez)
			S mindenkit kérek komolyan:
	Bárhogy támadnak, ne segítsenek!
MÁSODIK SZÍNÉSZNŐ	(leugrik a színpadról)
	Jaj, ezt megnézném!
CYRANO					Jöjjön!
HARMADIK SZÍNÉSZNŐ	(szintén leugrik s egy vén színészhez)
							Én megyek,
	Te is, Cassander?
CYRANO				Jöjjön mind velem!
	Bájos, bolondos méhraj, zümmögj a harcteren
	A víg kíséretet majd, bohó nép, te adod:
	Spanyol tragédiához olasz bohózatot!
	Amíg ropog a páthosz és puffogása bánt:
	Sapkátok majd csilingel csörgő dobok gyanánt.
VALAMENNYI NŐ	(ugrál örömében)
	Bravó! - Köpenyt! - Kendőt! - Hamar!
JODELET							Előre!
CYRANO	(a muzsikusokhoz)
	Nótázzanak a vídám hegedők!
(A hegedűsök csatlakoznak az alakuló menethez. A színpad	peremén égő gyertyákat elszedik és kiosztják, mintha fáklyászenére indulnának)
	Bravó! A tisztek, karjukon a nők
	Jelmezben... és húsz lépéssel előbbre
	(Ennek megfelelően áll föl)
	Büszkén, dicsteljesen Cyrano egymaga,
	Mint egy új Scipió, egy triplán Nasica!
	- Mindenki értse meg: segíteni nem szabad!
	Portás, ki a kaput s induljon a csapat!
(A kapus a főbejárat mind a két szárnyát kinyitja. Künn a régi Párisnak egy festői, holdfényben úszó részlete látszik)
	Előttünk Páris!... Félig fátyol takarja már.
	A kéklő háztetőkön tündöklő holdsugár!
	Ah, pompásabbat ennél nem látnak a szemek!
	S ott távolabb a Szajna! Úgy csillog, úgy remeg
	Mint egy bűbájos tükör a fodros, könnyü hab!
	Hatalmas díszlet! S mindjárt kezdődik a darab!
MIND	A nesle-i kapuhoz! Előre mind!
CYRANO	(a küszöbön állva)
							Előre!
	(Mielőtt kilépne, visszafordul a szubrettszínésznő felé)
	Nem azt kérdezte ön: egy árva rímelőre
	Miért rohannak százan?
	(Kardját kihúzza - nyugodt hangon)
					Azért, kisasszony, látja,
	Mert tudják, hogy én vagyok a barátja!
(Kimegy. - A menet, hegedűszóval, gyertyafénynél utána - Lignière legelöl, dülöngve; azután a színésznők a tisztekkel, karonfogva; végül a színészek, vidám bakugrások közt)

MÁSODIK FELVONÁS 
A POÉTÁK LACIKONYHÁJA

Ragueneau boltja, tágas műhelye, a Saint-Honoré és az Arbre Sec utca sarkán. Hátul, az üveges ajtó széles ablaktábláin át, ezek az utcák a függöny felgördültekor a hajnal pirkadó fényében láthatók. Balra, elöl, comptoir, kovácsolt vasból készült mennyezettel. Libák, kacsák és fehér pávák vannak itt sorjában fölaggatva. Nagy fajanszvázákban mezei virágokból összeválogatott hosszú bokréták; különösen sok bennük a sárga napraforgó. Ugyanezen az oldalon, a második színfal táján, óriás kandalló. A kandalló előtt, rengeteg rácstartók közepette (valamennyi rácstartón egy-egy húsosfazék) serpenyőkben sülnek, rotyognak a különböző pecsenyefajták.
Jobbra, elöl, ajtó. A második színfalnál lépcső. Ez a lépcső padlásszobába vezet. Fönn a csapóajtó nyitva van és látszik a szoba belseje; terített asztal van ott és a kis kör alakú flamand gyertyatartóban ég a világ. A lépcső végén továbbfutó fakarzat még több, ehhez hasonló vendégszobácskát sejtet a nézővel.
A tetőzeten, közbül kötéllel le- és felhúzható roppant vaskoszorú (csillár alakjában) vadfélékkel hatalmas darabokban körülaggatva.
A lépcső alatt sütőkemencék izzó fénye piroslik a félhomályban. Csillog a sok rézedény. Forog a sok nyárs. Halomban a sok sütemény. Sonkák lógnak mindenfelé. Nagy nyüzsgés. Sürgés forgás. Termetes szakácsok, aprócska kukták szaladnak át a színpadon; sokaknak a süvegét kakastoll vagy gyöngytyúkszárny ékesíti. Bádoglemezeken és vesszőből font cukrászkosarakban hozzák a sok lepényt, kalácsot, apró nyalánkságokat.
Több asztalon tálak és sütemények. Más asztalok, székekkel körülrakva, vendégekre várnak. Egy kisebb asztal valamelyik sarokban el van árasztva papirossal. A függöny felgördültekor Ragueneau ennél az asztalnál ül és ír.

ELSŐ JELENET
Ragueneau, szakácsok, azután Liza.
Ragueneau a kisasztalnál ír és inspirált arccal verseket skandál az ujjain

ELSŐ SZAKÁCS	(bádoglemezzel)
	Diós kalács!
MÁSODIK SZAKÁCS	(széles, lapos tányérral)
				Fánk!
HARMADIK SZAKÁCS	(virággal díszített pecsenyét hoz)
					Páva!
NEGYEDIK SZAKÁCS	(valami tepsiféle van a kezében)
						Marhasült!
RAGUENEAU	(leteszi a tollat és föltekint)
	A hajnalpír már a falakra ült.
	Apolló, szállj el! Húnyj ki, szent sugár!
	Órám lejárt... Most a kemence vár!
	(Fölkel a székéről. - Első szakácshoz)
	E lé rövid, te! Toldd meg!
ELSŐ SZAKÁCS						Mennyivel?
RAGUENEAU	Vagy három lábbal.
	(Továbbmegy)
ELSŐ SZAKÁCS					Mit mond?
RAGUENEAU	(a kandalló előtt)
							El, csak el,
	Fönséges Múzsám, hogy bájos szemed
	E konyhatűz, e füst ne rontsa meg!
	(Valamelyik sütőhöz, kenyérre mutatva)
	Ez a kenyér jól van hasadva nálad?
	Rossz! - A cezúra csak középen állhat!
	(Második szakácshoz, valami félig kész pástétomra mutatva)
	Tetőzd be ezt a tészta-palotát!
	(Első inasgyerekhez, aki ül a földön és különböző szárnyasokat 
	húz nyársra)
	S te jól vigyázz! Ne érjen semmi vád!
	A büszke pulykát s a szerény csibét
	Fölváltva forgasd, azt mondom neked,
	Ahogy Malherbe írt hosszú verseket,
	És közbe-közbe kurta versikét.
	És addig forgasd, túl nagy tűztől óva,
	Helyes ritmussal, míg kisűl a strófa!
MÁSODIK INAS	(szalvétával leborított tállal közeledik)
	Mester!... hogy önt meglepjem - ni... ezt csináltam én.
	Haragszik?
	(Fölemeli a szalvétát; a tálon jókora, tésztából készített lant hever)
RAGUENEAU	(meglepetve)
				Lant! Ej, ej, te kis legény!
ELSŐ INAS	Írós tésztából.
RAGUENEAU	(meghatva)
				És befőtt gyümölccsel!
INAS	Cukorból van a húrja!
RAGUENEAU	(pénzt ad neki)
					Nesze, költsd el!
	(Észreveszi a belépő Lizát)
	A nőm... Vágd zsebre és fuss!
	(Mutatja Lizának a lantot; némi zavarral)
						Úgy-e, szép? Mi?
LIZA	Nevetséges!
	(Nagy rakás papírtölcsért tesz a comptoir asztalára)
RAGUENEAU				Tölcsérek? Köszönöm!
	(Nézegeti a göngyölésre szánt papírokat)
	Nagy ég! E látvány szívem összetépi!
	Barátaimnak sok szép költeménye
	Kettéhasítva, rútul tönkretéve,
	Hogy mákospatkót, rétest, csirkehúst
	Takarjanak! Bacchánsnő lett a nőm,
	Széttépi újra dallos Orfeust!
LIZA	(szárazon)
	Eredj, eredj! Csak fölhasználom azt,
	Amit rád sóznak fizetés fejében!
	Csak volnék én férjemuram helyében,
	Kidobnám ezt a sok kontár pimaszt!
RAGUENEAU	Hangya, ne káromolj isteni tücsköket!
LIZA	Míg nem jártak ide: nem voltam én neked
	Se hangya, se bacchánsnő. Ó, bár magadba szállnál!
RAGUENEAU	(tragikusan)
	Ha szép versekkel így bánsz: prózával mit csinálnál?

MÁSODIK JELENET
Előbbiek. - Két kisfiú. Belépnek a boltba.

RAGUENEAU	Fiúcskák, mit akartok?
ELSŐ FIÚ					Három lepényt.
RAGUENEAU	(odaadja)
								Íme!
	Friss, ropogós, meleg még!
MÁSODIK FIÚ						Kérem, pakolja be.
RAGUENEAU	(félre, ijedten)
	Ah, drága tölcsérkéim!
	(A fiúcskákhoz)
					Tegyem papírba, mondod?
	(Elővesz egyet és éppen mikor már rakná belé a tésztát, olvassa:)
	És akkor Penelópe keserves könnyet ontott.
	Ezt nem!
	(Félreteszi és másikat vesz elő. Amikor éppen rakná belé a 
	tésztát, olvassa:)
			A szőke Phoebus... Nem, ezt se!
	(Ugyanúgy, mint föntebb)
LIZA	(türelmetlenül)
								Hát mi lesz?
	Mit ácsorogsz?
RAGUENEAU				Azonnal! Azonnal! Itt van ez!
	(Elővesz egy harmadikat. Keserű lemondással)
	Szonett Phillishez!... Ó, jaj... szívem tőr járja át!
LIZA	No, csakhogy valahára rászánta már magát!
	(Székre hág és tálakat rendez egy pohárszék tetején)
RAGUENEAU	(amint Liza háttal fordul, rápisszeg a távozó gyerekekre és
	visszahívja őket a küszöbről)
	Adjátok vissza a szonettemet,
	S adok hatot, három lepény helyett!
(A gyerekek visszaadják a tölcsért, mohón elkapják a süteménydarabokat és künn teremnek az utcán. Ragueneau kibontja, tenyerével végigfésüli a gyűrt papírt és deklamálni kezd)
	Phillis!... Vaj-folt van bájos neveden!
	Phillis!...
	(Cyrano hirtelen belép)

HARMADIK JELENET
Ragueneau, Liza, Cyrano, azután a testőr

CYRANO			Hány óra?
RAGUENEAU	(szolgálatkészen meghajtja magát)
					Hat!
CYRANO	(izgatottan)
						Egy óra múlva hát.
	(Föl s alá jár a boltban)
RAGUENEAU	(utána lépeget)
	Éljen soká!... Láttam...
CYRANO					Mit?
RAGUENEAU						A tusát!
CYRANO	Úgy? Melyiket?
RAGUENEAU				Szerelmes Istenem...
	Amit a Burgund-palotában ön...
CYRANO	(kicsinylő hangon)
	Ah, azt a párbajt?
RAGUENEAU	(bámulattal)
				Versben!
LIZA						Rémítőn
	Tetszik neki!
CYRANO				Gyerekség! Hagyjuk el!
RAGUENEAU	(fölkap egy nyársat és viaskodik vele)
	A versem végén megdöföm! De meg!
	A versem végén megdöföm! Remek!
	(Mindig lelkesebben)
	A versem végén...
CYRANO				Szót se érdemel...
	Hány óra?
RAGUENEAU	(támadó állásban marad, míg az órára néz)
			Hat mult öt perccel!... bököm!
	(Abbahagyja)
	Ha én e tíz skandáló körmökön
	Egy balladát tudnék kiverni! Haj!
LIZA	(Cyranóhoz, aki - a comptoir előtt elmenőben szórakozottan 
	kezet fogott vele)
	Mi baja a kezének?
CYRANO					Semmi baj!
	Parányi seb!...
RAGUENEAU				Veszély környezte?
CYRANO							Nem.
	Egy csöpp veszély se!
LIZA	(fenyegeti az ujjával)
					Füllent, azt hiszem!
CYRANO	Mozog az orrom és meglátja benne?
	No, akkor ez roppant hazugság lenne!
	(Más hangon)
	Ha eljön az, akit ma várok... és
	Ha künn nem folyhat a beszélgetés
	Itt egyedül kívánok lenni!
RAGUENEAU						Itt?
	Ah, nem lehet! Költőim mindjárt jönnek!
LIZA	(gúnyosan)
	Hogy megfalják az első reggelit!
CYRANO	Intek neked majd... s ők szépen köszönnek
	S távoznak. Ezt rád bízom. Hány az óra?
RAGUENEAU	Hat óra tíz perc.
CYRANO	(idegesen leül a Ragueneau asztalához és papírt vesz elő)
				Tollat!
RAGUENEAU	(a magáét adja oda, amit a füle mellé dugott)
						Hattyútoll!
EGY TESTŐR	(hatalmasan felpödört bajusszal belép és erős, öblös 
	hangon kiáltja)
	Jó nap’!
	(Liza odasiet hozzá)
CYRANO	(megfordul)
			Ki ez?
RAGUENEAU				A nőm ismeri jól...
	Mondják, a város egyik vasgyúrója!
CYRANO	(veszi a tollat és Ragueneau-t egy kézmozdulattal eltávolítja)
	Csitt!...
	(Félre)
			Írok néki... aztán átadom...
	Aztán futok...
	(Elveti a tollat)
				Nagy gyávaság, tudom,
	De itt süllyedjek el mindjárt, ha szám...
	(Ragueneau-hoz)
	Hány óra?
RAGUENEAU			Fertály hétre!
CYRANO	(magához)
						...szólni mer
	Mindarról, amit érzek igazán,
	Ami szívemnek édes, szent teher!
	Amíg ha írok...
	(Újra fölveszi a tollat)
				Úgy van! E levél
	Mindent bevall majd, egy csöppet se fél!
	Minden betűjét ábrándozva hordtam
	A lelkem mélyén s százszor kicsiszoltam.
	Ha e papírt magam elé tolom:
	Mást nem teszek most, csak lemásolom!
	(Ír. - Az ajtó üvegtáblái mögött vézna, ingatag alakok 
	körvonalai tűnnek fel)

NEGYEDIK JELENET
Ragueneau, Liza, a testőr, Cyrano ír a kis asztalnál, poéták fekete ruhában, 
sáros, lötyögő harisnyával

LIZA	(Ragueneau-hoz)
	Jön már a rongy had!
ELSŐ POÉTA	(belép, Ragueneau-hoz)
					Drága kolléga!
MÁSODIK POÉTA	(megrázza Ragueneau kezét)
	Poéta-társ!
HARMADIK POÉTA			Sütők fénycsillaga!
	(Szaglálódik)
	Be nagyszerű a légköröd szaga!
NEGYEDIK POÉTA	Szakács-Apolló!
ÖTÖDIK POÉTA				Nagy Phoebus maga
	Mint lacikonyhás!
RAGUENEAU	(körülveszik, ölelgetik, rázzák a kezét)
					Szebb világba száll
	Az ember, hogyha vélük diskurál!
ELSŐ POÉTA	Késtünk, mivel a nesle-i kapunál
	Nagy csődület van.
MÁSODIK POÉTA					Nyolc lekaszabolt
	Gonosztevő fetreng az út kövén!
CYRANO	(egy pillanatra fölveti a fejét)
	Nyolc? Azt hittem: hét!
	(Folytatja a levélírást)
RAGUENEAU	(Cyranóhoz)
					Tudja ön, ki volt
	A küzdelem hatalmas hőse?
CYRANO	(közönyös hangon)
	Én? Nem!
LIZA	(a testőrhöz)
			És ön?
TESTŐR	(pödri a bajuszát)
					Én? Talántán?
CYRANO	(írás közben egy-egy szót mormol maga elé)
								Szeretem...
ELSŐ POÉTA	Kalap, bot, mint harc-síkon a tetem,
	Úgy fekszik ott...
MÁSODIK POÉTA				Egy ember verte szét,
	Mondják, e falka rablót!...
CYRANO	(ír)
					...a szemét...
HARMADIK POÉTA	Egypár bevert fő gazdátlan sapkáját
	A rakparton lelték meg...
CYRANO	(ír)
					...és a száját...
ELSŐ POÉTA	Ezt egyhamar meg nem csinálja más!
MÁSODIK POÉTA	Oroszlán volt... Valami óriás!
CYRANO	(ír)
	És aki majd elájul, hogyha látja...
HARMADIK POÉTA	(elcsíp egy süteményt)
	Mi újat írtál, Ragueneau?
CYRANO	(ír)
					...imádja...
	(Éppen a nevét akarja aláírni, de megáll, fölkel a székről 
	és a levelet az ujjasába dugja)
	Elég! Nevet nem írok! Hisz magam adom át!
RAGUENEAU	(a harmadik poétához)
	Receptet írtam versben.
NEGYEDIK POÉTA	(egy sor habos tészta előtt)
					Bravó! No rajta hát.
	Olvasd!
ÖTÖDIK POÉTA	(egy kis diós kalácsot tart a kezében)
			Kis patkó, patkolj bennem el!
	(Befalja)
ELSŐ POÉTA	Ha rám kacsintasz, a szívem tüzel,
	Imádok minden mandula-szemet!
	(Fölragad egy mandulás süteményt)
MÁSODIK POÉTA	Hallgatjuk!
HARMADIK POÉTA	(a szájához emel valami habos csemegét)
			Jer, bekaplak, kis habom!
MÁSODIK POÉTA	(magából a nagy tészta-lantból is leharap egy jókora darabot)
	A lant először táplál engemet!
RAGUENEAU	(szavalni készül, köhög, sapkáját igazítja, pózba vágja magát)
	Ha meghallgatják kisded darabom...
MÁSODIK POÉTA	(az elsőhöz, akit könyökével oldalba lök)
	Pofázol?
ELSŐ POÉTA			S még hogy!
MÁSODIK POÉTA					Én is harapom!
	Ma bedugul gyomromnak minden rése!
RAGUENEAU	(szaval)
	A mandulás tortácska készítése!
	
	Verj tojást, míg a habot
	Megkapod.
	Vágj föl egy citromfejecskét,
	Hadd csöpögjön rá a lé;
	Önts belé
	Mandulából szűrt tejecskét.
	Vedd a formácskákat és
	Egy kevés
	Tésztát kenj az oldalukra.
	Kis barack-íz, egy parány,
	Jó arány.
	Azután csöppentsd a lyukra.
	
	Keveréked, a habost.
	Tüzre most!
	Ontsa lángját rőzse, fácska,
	Míg a gyurmánk szőke, szép!
	Im ekép’
	Lesz a mandulás tortácska!
POÉTÁK	(tele szájjal)
	Pompás! - Dicső!
EGY POÉTA	(majd megfúl, amint habzsolja be a sok süteményt)
				Ümm...
	(Nagyokat falva hátrafelé mennek. - Cyrano, aki mindent jól 
	látott, Ragueneau-hoz lép)
CYRANO						Habzsolásukat
	Nem látod, míg elkábítod magad
	Saját hangoddal?
RAGUENEAU	(halkan, mosolyogva)
				Csak teszem magam,
	Hogy egyenek bátran, zavartalan!
	A verselés így kettős élvezet:
	Táplálja kedvenc gyöngeségemet,
	S a koplalóknak eleséget ád!
CYRANO	(veregeti a vállát)
	Tetszel nekem!...
	(Ragueneau a poéta-barátjaihoz megy. Cyrano utánanéz, 
	majd kissé durván)
				He, Liza, hé!
	(Liza, aki bizalmasan súgott-búgott a testőrrel, összerezzen 
	és Cyranohoz siet)
						Magát
	E kapitány úr... ostromolja?
LIZA	(sértődve)
						Ó!
	Énnálam felsül minden csábító!
	Aki erényem megtámadni merné,
	Azt büszke pillantásom azonnal visszaverné!
	(Lesüti a szemeit)
CYRANO	E győzelmes pillantás mért van a porba lenn?
LIZA	(fojtott haraggal)
	De...
CYRANO	(határozottan)
			Ragueneau-t én szívből kedvelem.
	Azt, aki szarvat tűz a homlokára,
	Én öklelem föl!
LIZA				De...
CYRANO	(emelt hangon, hogy az udvarló is hallja)
					Megértsük ám!
	(Üdvözli a testőrt, nézi az órát és a háttér üveges ajtójához 
	vonul, ahonnan az utcára tekinget)
LIZA	(a testőrhöz, aki nyugodtan viszonozta Cyrano köszöntését)
								Na!
	Csodálom önt! Tegyen már észrevételt...
	Az orrára...
TESTŐR			Orrára...
	(Hirtelen távozik. Liza utána)
CYRANO	(a háttér ajtójánál integet Ragueneau-nak, hogy vigye a költőit)
					Pszt!
RAGUENEAU	(a poétákhoz, a jobboldali ajtóra mutatva)
						Jerünk!
	Ott jobb lesz!
CYRANO	(türelmetlenül)
				Pszt! Pszt!
RAGUENEAU						Ott majd verselünk
	Kedvünk szerint...
ELSŐ POÉTA	(tele szájjal, kétségbeesve)
				És itt hagyjuk az ételt?
MÁSODIK POÉTA	Vigyük magunkkal!... Jöjjenek velünk!
	(Processzióban mennek Ragueneau mögött, miután a süteményes
	padkáról mindent lekaptak, amit hamarjában lehetett)

ÖTÖDIK JELENET
Cyrano, Roxán, a Duenna

CYRANO	Ha van reménység, egy szikrányi csak,
	Kedves levélkém, én átnyujtalak!
	(Roxán - álarcosan - megjelenik az üvegtábla mögött. A Duenna
	követi. Cyrano hirtelen ajtót nyit)
	Tessék!
	(A Duennához siet)
			Duenna, csak két szóra!
DUENNA							Négyre!
CYRANO	Nyalánk ön?
DUENNA				Torkig tudnám magam enni!
CYRANO	(papírtölcséreket vesz le gyorsan a comptoirról)
	Ím, Benserade két bájos költeménye...
DUENNA	(kelletlenül)
	Ó...
CYRANO		...tortácskát fogunk beléje tenni!
DUENNA	(sugárzó arccal)
	Ah!
CYRANO		És a rétest szintén kedveli?
DUENNA	Nagyon, kivált, ha krémmel van teli.
CYRANO	Ím, hat darab, a legszebb, ami van
	A Saint Amand úr balladáiban!
	Chaplain versében fánkot nyujtok át...
	- És szereti az égett mandulát?
DUENNA	Szörnyen!
CYRANO	(egy rakás megrakott tölcsért tesz a karjaira)
			Tehát menjen ki s egyék - a hárs alatt.
DUENNA	De...
CYRANO	(tolja kifelé)
		S ott maradjon addig, amíg van egy falat.
	(Beteszi az ajtót, Roxánhoz közeledik és levett kalappal
	tiszteletteljes távolságban megáll előtte)

HATODIK JELENET
Cyrano, Roxán. A Duenna egy pillanatra

CYRANO	Ó, áldom ezt a percet, melyben ön
	Emlékezik rám és e helyre jön,
	Hogy mondjon... mondjon...
ROXÁN	(levette az álarcot)
						Szép köszönetet
	Először is, - mert azt a figurát,
	Akit tegnap kardja hegyére vett,
	Azt egy nagy úr...
CYRANO				Guiche ?
ROXÁN	(lesüti a szemét)
						Férjül szánta nékem.
CYRANO	Helyettes férjül?
	(Meghajtja magát)
				A gyönyörűségem
	Így még nagyobb, mert akkor voltaképp
	Nem egy rút orrért, de a maga szép
	Szeméért vívtam.
ROXÁN				Aztán... hallja hát...
	Ám erről szólni csak azért merek,
	Mert félig-meddig ön az én testvérem!...
	Gyakran játszottam önnel, mint gyerek...
CYRANO	Nyaranta, nálunk, a mezőn, az éren!
ROXÁN	Kardot nyesett, ahol csak nád akadt...
CYRANO	Font a babának szőke hajakat,
	Ahol szakállas tengerit talált!
ROXÁN	Kacagtunk, kergetőztünk...
CYRANO						S a könnyű óra szállt!
ROXÁN	Amit kívántam akkor, ön mind megtette ottan!
CYRANO	Rövid szoknyát viselt még. S Magdának szólítottam.
ROXÁN	És csinos voltam akkor?
CYRANO					Nem éppen rút.
ROXÁN	Ha jött! Véres kezekkel néha, játsztam a zsémbelőt,
	A szigorú mamát és szóltam: “Rossz gyerek,
	Hol mászkáltál megint, ki karmolt újra meg?
	(Megfogja Cyrano kezét és ámulva felkiált)
	Mit látok? Újra egy!
	(Cyrano el akarja húzni a kezét)
					Ne-nem! Mutassa csak!
	Szörnyű! A te korodban! Ah, elfojt a harag!
	Hol kaptad ezt?
CYRANO				Játszottam a nesle-i kapunál!
ROXÁN	(leül egy asztalhoz és zsebkendőjét egy pohár vízbe mártja)
	Hadd lám!
CYRANO	(mellé ül)
			Jóságos, édes, gondos mamácska!
ROXÁN								Fáj?
	Amíg kötöm az ujjad, mindent megmagyarázz!
	Hány volt ön ellen, mondja?
CYRANO						Nem sok - talán ha száz!
ROXÁN	Mesélje hát!...
CYRANO				Nem!... Inkább közölje most velem,
	Mi az, amit azonnal nem mert...
ROXÁN	(Cyrano kezét még mindig tartja)
						De most merem!
	A mult illatja, mely felénk lebeg
	Fölbátorít... Kimondom -- Szeretek!
CYRANO	Ah...
ROXÁN			Valakit, ki erről mit se tud.
CYRANO	Ah!
ROXÁN		Még nem.
CYRANO				Ah!
ROXÁN					De tudja nemsokára!
CYRANO	Ah!
ROXÁN		Mert sajnálom szegény fiút...
	Régen szeret... félénken, messziről...
	Epedve néz rám a magasba föl...
CYRANO	Ah!
ROXÁN		Keze forró. Hagyja itt csak szépen!
	De ékesen szól a szeme sugára...
CYRANO	Ah!
ROXÁN	(zsebkendőjével kis kötést csinált a kezén s éppen elkészült vele)
		És képzelje, az ön ezredében
	Szolgál...
CYRANO			Ah!
ROXÁN	(mosolyogva)
				Ott! Mert úgy tudom, hogy éppen
	Az ön vitéz csapatjában kadét!
CYRANO	Ah!...
ROXÁN			Lángész! Lélek árad rajta szét...
	Bátor, nemes, valódi dalia...
	És szép nagyon...
CYRANO	(sápadtan fölugrik)
				Szép!
ROXÁN					Mit mond? Mi baja?
CYRANO	Ah semmi... semmi...
	(Keserű mosollyal a kezére mutat)
					A kezem csupán!
ROXÁN	Egy szóval: szeretem! De még nem láttam ám
	Csak egyszer-kétszer a színházban, este...
CYRANO	Még nem beszéltek?
ROXÁN					Szememet kereste,
	S én válaszoltam neki a szememmel.
CYRANO	És mégis tudja...
ROXÁN				Mindent tud az ember,
	Ha fecsegők veszik körül... Nekem
	Besugták gyorsan, hogy...
CYRANO					Kadét?
ROXÁN						Igen.
	A gárdisták közt.
CYRANO				És mi a neve?
ROXÁN	Báró Neuvillette Christian.
CYRANO						Ilyet
	Nem ismerünk. Köztünk nincs.
ROXÁN						Csak ma lett
	Kadét. - Az ezred ma fogadta be...
	Castel Jaloux a kapitánya.
CYRANO						Jó...
	De hogyha tán e gyorsan dobogó
	Szivecske később...
DUENNA	(benyitja az üveges ajtót)
					Patkó, torta, rétes
	Mind elfogyott!
CYRANO				Hát most olvassa, édes,
	A borítékot... Verssel van teli!
	(A Duenna eltűnik)
	Ön a finom beszédet kedveli
	Ha választottja tán barbár, sületlen!
ROXÁN	Eszménynek van csak íly fürtös feje!
CYRANO	S ha szólásmódja borzas, fésületlen,
	Ha cifra fejnek híg a veleje?
ROXÁN	Előre hallom: elmés, hogyha szól!
CYRANO	Az ám! A szó mind éles, hogyha jól
	Vág a bajuszka... hisz rendes dolog!... 
	- S ha buta mégis!?
ROXÁN	(dobbant a lábával)
					Akkor meghalok!
CYRANO	(szünet múlva)
	Azért jött hát, hogy ezt tudtomra adja?
	Szeretném tudni: mindez mire jó?
ROXÁN	Úgy rámijesztett egypár csacsogó!
	Azt mondták, hogy az ön vitéz csapatja
	Gascogne-i mind...
CYRANO				S a jussát egy se hagyja!
	Párbajra késztet zöld ifjoncokat,
	Akik - mivel jó pártfogó akad
	Közéjük törnek, bár gascogne-i vért e
	Kis urfiakba nem csapolt az ég!
ROXÁN	Elgondolhatja, hogy remegek érte!
CYRANO	(a foga közt)
	Van rá oka!
ROXÁN			De sápadozva még,
	Egy gondolat vigasztal: látom önt,
	A győzhetetlent, a nagyot, amint
	Kiáll azokkal s egyet porba dönt!...
	Az, akitől fél valamennyi mind,
	Így érvelek magamban...
CYRANO					Jó, ne féljen!
	Oltalmazom! A kis bárócska éljen!
ROXÁN	Megvédi, úgy-e? A szívéhez szóltam?
	Hisz önnek mindig hű barátja voltam!
CYRANO	Az, az!
ROXÁN			Barátja lesz hát?
CYRANO						Az leszek!
ROXÁN	És sohasem vív párbajt?
CYRANO					Esküszöm!
ROXÁN	Nagyon szeretem önt!... De most már sietek!
	(Hirtelen fölveszi az álarcát, csipkét borít a homlokára 
	és szórakozottan)
	Igaz... kalandját elhallgatta ön...
	Az éjjeli csatával adós maradt nekem...
	- Mondja neki, hogy írjon!
	(Ujja végével graciózus csókot hint Cyrano felé)
						Mennyire szeretem!
CYRANO	Jó, jó...
ROXÁN			Tehát száz gyilkos!... Ég áldja... menni kell...
	Örök barátság, nemde?
CYRANO					Az!
ROXÁN						Később mondja el,
	Mi történt?... Százan! Ah, borzad a lelkem!
	Mondja, hogy írjon... Csak rá gondolok!...
	Száz ember! - Száz! - Valóban nagy dolog!
CYRANO	(üdvözli)
	Azóta még nagyobbat is műveltem!
(Roxán kimegy. Cyrano földre szegzett szemmel mozdulatlanul áll. Csönd. A jobboldali ajtó kinyílik, Ragueneau benéz)
HETEDIK JELENET
Cyrano, Ragueneau, a poéták, Carbon de Castel Jaloux, a kadétok, nép stb., 
később gróf Guiche

RAGUENEAU	Beléphetünk?
CYRANO	(meg se moccan)
				Be!
(Ragueneau int a poétáknak, akik egymás után belépnek. Ugyanakkor az üveges ajtó küszöbén megjelenik Carbon de Castel Jaloux, testőrkapitány-egyenruhában - és Cyrano láttára élénken gesztikulál)
CARBON DE CASTEL-JALOUX			Itt van!
CYRANO	(fölnéz)
							Kapitány!
CARBON	(zajos örömmel)
	Mindent tudunk! Hős! Harmincegynehány
	Kadétom vár...
CYRANO	(vonakodva)
				De...
CARBON	(magával akarja vinni)
					Jöjj! Tedd meg nekik!
	Ott iddogálnak átellenbe’...
CYRANO					Nem!
CARBON	(az üveges ajtó küszöbére lép és mennydörgő hangon átkiabál 
	az utcán)
	Fiuk, a nagy hős okvetetlenkedik!
	Nem mozdul!
EGY HANG	(kívül)
				Adta lelke!
	(Zaj az utcán. Lábdobogás. Kardcsörgés)
CARBON	(dörzsöli a kezeit)
						Egy perc s mind itt terem!
A KADÉTOK	(nagy lármával berohannak)
	Ebadta! - Fékom adta! - Száz ördögadta!
RAGUENEAU	(ijedten hátrál)
							Kérem,
	Az urfiak mind Gascogne-ból valók?
A KADÉTOK	Mind!
ELSŐ KADÉT	(Cyranóhoz)
			Éljen!
CYRANO				Báró!
MÁSODIK KADÉT	(Cyrano nyakába borul)
					Többet mond e csók.
CYRANO	Báró!
HARMADIK KADÉT			Ölellek!
CYRANO					Báró!
NEGYEDIK KADÉT						Ontsd a vérem,
	- Tiéd!
CYRANO	(nem tudja, hogy kinek válaszoljon)
			De bárók... bárók... irgalom!
RAGUENEAU	Mind bárók?
A KADÉTOK				Mind!
ELSŐ KADÉT					Toronymagas halom
	Nyúlhatna fel bárói címerekből.
LE BRET	(belép és Cyranóhoz siet)
	Egész raj ember ujjongva keres föl,
	Élén azokkal, kik tanúi voltak...
CYRANO	(elrémülve)
	Hollétemet talán csak eltitkoltad?
LE BRET	(dörzsöli a kezeit)
	Nem én!
EGY POLGÁR	(berohan, sokan követik)
			Nagy ember, ide gyűl a város!
	Az érdeklődés, ah, lázzal határos!
(Künn tömérdek nép tolong. Kocsik és gyaloghintók állanak meg a boltajtó előtt)
LE BRET	(halkan, mosolyogva, Cyranóhoz)
	És Roxán?
CYRANO	(hevesen)
			Hallgass!
A TÖMEG	(ordít az utcán)
					Éljen!
	(A sokaság egy része dulakodva beözönlik. Nagy éljenezés)
RAGUENEAU	(asztalon állva)				A nép őrjöngve tombol,
	Megostromolja boltom és mindent összerombol!
	Ah, nagyszerű!
URAK	(Cyrano körül)
				- Barátom, levett kalappal állok!
	- Barátom! - Ó, barátom! - Szívemből gratulálok!
CYRANO	Tegnap még nem volt ennyi jó barátom!
LE BRET	(elragadtatva)
	Hja, a siker!
ELSŐ MARQUIS	(kinyújtott kézzel Cyrano felé rohan)
				Te, ember vagy a gáton!
	Te, lelkem, hogyha tudnád...
CYRANO						Te?... Ugyan!
	Őriztünk együtt kecskét már, uram?
MÁSODIK MARQUIS	Több úri hölgy kocsimban arra vár,
	Hogy bemutassam... Jöjjön hát velem!...
CYRANO	(fagyosan)
	S az úr nekem be van mutatva már?
LE BRET	(elhűlve)
	Mi lelt?
CYRANO			Hallgass!
EGY ÍRÓ	(jegyzőkönyvvel, tollal)
					Lehetne hirtelen
	Egyet-mást kapnom?...
CYRANO					Nem!
LE BRET	(meglöki)
							Ez Renaudot...
	A hírlapot nemrég találta fel.
CYRANO	Mit bánom!
LE BRET			Mondják, hogy az eszme jó...
	Mindent hoz, ami embert érdekel...
	Jövője van!
POÉTA	(Cyranóhoz somfordál)
			Vitéz úr!
CYRANO					Újra egy!
POÉTA	A Múzsa önhöz udvarolni megy!
VALAKI	(odatolakodik)
						Uram!
CYRANO								Elég már!
(Mozgás. Sorfalat állanak. Gróf Guiche belép több katonatiszttel. Utánuk: Cuigy, Brissaille és azok a tisztek, akik az első felvonás végen Cyranót kísérték. Cuigy hirtelen Cyranóhoz megy)
CUIGY	(Cyranóhoz)
	Guiche gróf! Gassion Tábornagy küldi!
GUICHE	(üdvözli Cyranót)
	Hőstett volt bizony! Elmondták néki a mesés csatát,
	És most hozom igazi csodálatát!
A TÖMEG	Éljen!
CYRANO	(meghajtva magát)
			A marsall jól ért a bravurhoz!
GUICHE	Kétkedve szólt e néhány nemes úrhoz,
	De ők szavukra mondták, hogy való.
CUIGY	Láttuk!
LE BRET	(súgva Cyranóhoz, aki borongva néz maga elé)
			Te...
CYRANO				Hallgass!
LE BRET						Te szomorkodol!
CYRANO	(megrezzen s hamar összeszedi magát)
	Ezek előtt? Én?
	(Egyet sodor a bajuszán és kidülleszti a mellét)
				Ördög és pokol!
GUICHE	(akinek Cuigy valamit súgott a fülébe, Cyranóhoz)
	A híre máris fennen szárnyaló!...
	Ön a bolond gascogne-iak sorában
	Szolgál, úgy-e, királyunk táborában?
CYRANO	Ott, gróf úr, a kadétok közt.
EGY KADÉT	(dörgő hangon)
						Minálunk!
	(a Cyrano mögött sorakozó legényeket mustrálva)
	Ah, ah, tehát akikkel szemben állunk,
	Gascogne-iak mind? Lám, lám, hát ezek
	A büszke hősök, ama híresek!
CARBON	Cyrano!
CYRANO			Kapitányom!
CARBON					Senki sem
	Hiányzik most közülök, azt hiszem.
	Guiche gróf uram kiváncsi rájuk, látom.
	Mutasd be őket, Bergerac barátom!
	(két lépést tesz a gróf felé és a kadétokra mutat)
	
	Ezek a gascogne-i legények,
	S Castel Jaloux a kapitány.
	Hazug és hős bennük a lényeg,
	Ezek a gascogne-i legények!
	Nemesek mind, szörnyű szegények,
	De a lelkük büszke, vidám!
	Ezek a gascogne-i legények,
	S Castel Jaloux a kapitány!

	Gém-lábu sasok, csodalények
	Amilyen nem volt soha tán...
	Szól róluk a hír, meg az ének!
	Gém-lábu sasok, csodalegények...
	Lyuka van mindjök süvegének,
	De golyó szakította csatán!
	Gém-lábu sasok, csodalények,
	Amilyen nem volt soha tán!
	
	Mint bősz, dobogó hadi mének,
	Úgy járnak a harc piacán,
	S neki vágnak a kard-tömegének,
	Mint bősz, dobogó hadi mének!
	A kalandos nép remekének
	Született ez a víg karaván!
	Mint bősz, dobogó hadi mének,

	Úgy járnak a harc piacán!
	Ime a gascogne-i legények!
	Hej, csókhoz is értenek ám!
	Aggódnak a férjek, a vének:
	Ime a gascogne-i legények!
	De kakuk szól a cinegének:
	Uccu a menyecske!... Biz úgy a!... No lám!
	Ime a gascogne-i legények
	Hej, csókhoz is értenek ám!
GUICHE	(hanyagul ül egy karosszékben, amit hamarjában Ragueneau 
	tolt oda neki)
	A költő, napjainkban, szükséges fényűzés...
	- Nos, nem szegődnék hozzám?
CYRANO						Önhöz, uram? Nem! És
	Másokhoz még kevésbé.
GUICHE					Örömmel mondhatom,
	Hogy Richelieu, nagybátyám, élvezte önt nagyon
	Azért, amit tegnap tett. Majd szólok önről nála.
LE BRET	(nagy örömmel)
	Hallod?
GUICHE			Véletlenül tán van egy tragédiája?
LE BRET	(Cyrano fülébe súg)
	Agrippine-t színre hozzák!
GUICHE					Nos, vigye hozzá bátran!
CYRANO	(jólesik neki a dolog és kezd kapni rajta)
	Valóban...
GUICHE			Jártas a tragédiákban!...
	Imitt-amott fog változtatni csak...
CYRANO	(megint elkomorodik az arca)
	Nem! Azt hiszem, megölne a harag,
	Ha egy betűt, egy kommát vetne ki!...
GUICHE	De hogyha egy vers megtetszett neki,
	Annál busásabb a jutalma.
CYRANO					Nem!
	Jutalmazóbb az én önérzetem.
	Ha egy-egy versem, egy-egy kis dalom
	Tetszik nekem... s magamnak szavalom!
GUICHE	Nagyon kevély!
CYRANO				Valóban? Észrevette!
ELSŐ KADÉT	(belép a nagy üveges ajtón. Egy csomó összevissza vert,
	átlyuggasztott tollas süveget nyársalt föl a kardjára. 
	Azokat hozza most.)
	Cyrano, nézd, mit fogtunk! Teringette.
	Csodálatos szárnyas vadak! A parton
	Találtuk és mindjárt felfűzte kardom.
	A szétugrasztott lókötők hagyták ott!
CARBON	Nagy zsákmány!
KADÉTOK	(hahotázva kacagnak)
CUIGY				Képzelem, hogy furcsa képet vágott
	A banditák gazdája!...
BRISSAILLE					Szép legény!
	Vajon ki az, szeretném tudni...
GUICHE						Én!
	(A kacagás megszűnik)
	Elbántak volna egy részeg pimasszal - -
	Mert kardomat nem mérem össze gazzal!
	(Kínos hallgatás)
ELSŐ KADÉT	(a kalapokra mutatva, halkan Cyranóhoz)
	Jó zsírosak! Szalámivá metélem!
CYRANO	(elveszi tőle a spádét és a rajta levő kalapokat udvarias
	meghajlással gróf Guiche lábai elé csúsztatja)
	Barátjainak adja vissza, kérem!
GUICHE	(föláll a székről)
	Gyaloghintómat!... Távozom!...
	(Cyranóhoz, hevesen)
						Uram!
EGY HANG	(kiabál az utcán)
	Kegyelmes úr gyaloghintója!
GUICHE	(uralkodik magán. Mosolyogva)
						Van
	Néhány szavunk... Olvasta Don Quijote-ot?
CYRANO	Olvastam. És e cingár, tódott-fódott,
	Lelkes vitézt fölöttébb becsülöm.
GUICHE	Gondolkozzék...
EGY GYALOGHINTÓS	(jelent a küszöbön)
				A hintó!
GUICHE						...sokszor ön
	A szélmalomról szóló káputon!
CYRANO	Szép fejezet. A számát is tudom.
GUICHE	Mert hogyha őrült támadó akad...
CYRANO	Mit? Én támadnék olyan urakat,
	Akik forognak minden szélre?
GUICHE						Hát
	A nagy malom nem hagyja ám magát.
	A szárnyas, óriás kar úgy korbácsolja végig,
	Hogy ön a sárba röppen!...
CYRANO					Vagy a csillagos égig!
(Gróf Guiche kimegy. Látszik, ahogy fölszáll a gyaloghintójába. Az urak egymás közt suttogva távoznak. Le Bret az ajtóig kíséri őket. A néptömeg szétoszlik)
NYOLCADIK JELENET
Cyrano, Le Bret, a kadétok, akik jobbra-balra helyet foglalnak az asztaloknál és 
esznek, isznak. Ragueneau cselédsége szolgálja ki őket.

CYRANO	(csúfondárosan üdvözli azokat, akik Guiche-től való féltökben
	köszönés nélkül hagyják el a boltot)
	Uraim... Uraim... Uraim!...
LE BRET	(kétségbeesve, égre nyújtott karokkal tér vissza hozzá)
						A mennybolt rámszakad!
CYRANO	Megint morogsz?
LE BRET				Be kell, hogy lásd magad:
	Túlságosan vad, őrült egy dolog,
	Hogy a szerencsét így meggyilkolod!
CYRANO	Nevezz bolondnak!
LE BRET	(diadalmasan)
					Lásd!
CYRANO						De néha éppen
	Ez a bolondság üdvös!... Példaképpen,
	S az elvekért, túlozni néha jó!
LE BRET	Csak kissé engedj e marakodó
	Testőr-tempókból: - hír, vagyon, kegyek,
	Fényes szerencse...
CYRANO	Nos, hát mit tegyek? Tán pártfogót keressek valahol,
	Hogy kapzsi szájjal rátapadva jól,
	Mint élőfához a kúszó növény:
	Nap-nap után zsírját kiszívjam én,
	S ne ön-erőmből menjek föl, de gazság
	Segítsen és kapaszkodó ravaszság?
	Nem, köszönöm! - Vagy a piacra álljak
	S a bankároknak verset dedikáljak,
	Mint annyi más? Ugrándozzak vigan
	Miniszterek előszobáiban,
	Nevettetvén Ő excellenciáját,
	Amíg fanyar mosolyra vonja száját?
	Talán beteggé dőzsöljem magam?
	Bókoljak, míg megfájdul a nyakam
	És piszkos lesz a térdem? Szép szemet
	Vágván örökké, a gerincemet
	Puhítsam folyvást? Símogassak kecskét
	A jobb kezemmel s káposztafejecskét
	Öntözzek a balommal? - Köszönöm!
	Dicsérjek mást, mert bőven visszajön
	A másra szórt hízelgés? Legyek, gőggel tele,
	Egy ici-pici körnek apró nagy embere?
	Ha nincs elöl hely, surranjak be hátul?
	Hajózzam a ritornell tengerén,
	S kapjon szelet vitorlám, a szerény,
	Ájuldozó agg hölgyek sóhajátul?
	Nem, köszönöm! - A könyvárust fizessem,
	Hogy verskötetkém kinyomatni tessen?
	Nem, köszönöm! - Avagy tán holmi vad
	Korhely buták közt, kik zsinatjukat
	Csapszékben tartják, én legyek a pápa?
	Nem, köszönöm! - Egyetlen gyönge, kába
	Szonettel menjek tányérozni hírt?
	Talentumot ne lássak soha másban,
	Csak a hülyékben? Égjek forró lázban,
	Hogy rólam Iksz vagy Ypszilon mit írt?
	Számítsak, féljek, kunyoráljak, sírjak,
	És ahelyett, hogy egy jó verset írjak,
	Menjek vizitbe mélán, hogy egypár ostoba
	Esetleg rám szavazzon? Nem, nem, nem, nem, soha!
	Más kell nekem?... A hegy-völgy, a vadon,
	Ahol bolyongok vígan, szabadon!
	Édes magány, ahol kedvemre élek,
	Dalolgatok, ábrándozom, remélek...
	Fejembe vágva tollas süvegem
	Kalandozom, ha úgy tetszik nekem...
	Egy semmiségért véres harcra szállok,
	Verekszem érte, vagy - verset csinálok!
	Fantáziám a holdban egyet fordul,
	És könyvet írok róla, semmi másért,
	Csak a bolondos, kedves utazásért!
	Azt írom csak, ami szívemből csordul,
	És így szólok magamhoz: Légy szerény!
	Elégedjél meg a gyümölccsel, fával,
	Magad-ültette rózsa illatával,
	Mely ott lebeg kis kertecskéd terén!
	Ha van nagy ritkán diadalban részem,
	Azt én vívtam ki, az enyém egészen,
	Cézárnak abból mitsem adok át,
	És büszkén hordom tettem tudatát!
	Egy szóval: csúszó inda-szerepet
	Nem vállalok halálomig!... Lehet:
	Tölgy nem vagyok, nincs bükk-természetem,
	De egyedül növök, ha már magasra nem!
LE BRET	Jó, egyedül, de nem mindenki ellen!
	Mi bújt beléd, micsoda átkos szellem!
	Miért csinálsz új ellenségeket
	Minden szavaddal?
CYRANO				Megmondom neked:
	Azért, mert látom, hogy miképp csináltok
	Barátokat ti: hogy miképpen álltok
	Egymással szemközt és csúfot miképp
	Űztök belőlük!... Inkább menjen el
	Mellettem némán ez a csürhe nép!
	Vígan kiáltok néha-néha fel:
	Egy ellenséggel újra több!
LE BRET					Beteg
	Tévelygés.
CYRANO			Jó! De nem segíthetek.
	Mert ez a gyöngém! Tetszik, hogy ne tessem,
	És szeretem, ha gyűlölnek. Nevessen
	A józan ész bár, nagy gyönyör, barátom,
	Gyilkos szemek közt járni-kelni! Látnom
	Mellényemen az irigyek epéjét,
	Cenk fickók nyálát!... Ó, az élet kéjét
	Csak ez fokozza!... Téged s másokat
	Puhít a langy barátság, mint a széles
	Olasz gallér csipkéje a nyakat.
	Igaz, hogy benne jól érzed magad,
	De férfias tartásod semmivé lesz,
	Mert támasz nélkül áll a törzs felett
	Az ingó homlok. Ám a Gyűlölet
	Gondoskodik, hogy jó kemény legyen
	Az én nyakfodrom s mindig peckesen,
	Rátartian emelkedjék e fő!
	Ahány ellenség, annyi új redő,
	Mely csiklandozva, ingerelve ad
	Feszélyező kínt s hószín sugarat.
	Mert a spanyol fodorhoz hasonló a Gyűlölség:
	Nyakvas, mely csupa kényszer, dicskör, mely csupa fölség!
LE BRET	(szünet múlva karját a Cyrano karja alá tolva)
	Csak harsogd tele szájjal gőgös keservedet,
	De aztán valld be sugva, hogy Roxán nem szeret!
CYRANO	(hevesen)
	Hallgass!
(Jelenet közben Christian belépett és a kadétok közé vegyült; ezek úgy tesznek vele, mintha ott se volna; végre letelepszik egyes-egyedül egy kis asztalhoz, ahol Liza szolgálja ki)
KILENCEDIK JELENET
Cyrano, Le Bret, a kadétok, Christian de Neuvillette

ELSŐ KADÉT	(hátul ül, pohárral a kezében)
	Cyrano!
	(Cyrano odafordul)
			Térjünk a dologra!
CYRANO	Mindjárt!
	(Karonfogva hátrasétál Le Bret-vel és halkan beszélget vele)
ELSŐ KADÉT	(fölkel, előrejön és megáll annál az asztalnál, ahol Christian ül)
			Tanulhat majd az inasocska!
CHRISTIAN	(föltekint)
	Inas?
MÁSODIK KADÉT			Biz úgy! Sápadt északi fény!
CHRISTIAN	Északi fény?
ELSŐ KADÉT	(hetyke hangon)
				Figyeljen, szép legény,
	És tudja meg: beszélhet köztünk sokról,
	Csak egyről nem, míg fönn áll e csapat,
	Épp úgy, ahogy beszélni nem szabad
	Akasztott ember házában hurokról!
CHRISTIAN	Mi az?
MÁSODIK KADÉT	(dörgő hangon)
			Nézzen rám!
	(Mutatóujját háromszor, titokzatosan az orrára teszi)
					Értettük?
CHRISTIAN							Áh, a...
MÁSODIK KADÉT	Csitt! Ezt a szót nem ejtjük ki soha!
	(A Le Bret-vel társalgó Cyranóra mutat)
	Mert dühbe jön s magácskát összevágja!
ELSŐ KADÉT	(aki azalatt, míg Christian a beszélőkhöz fordult, észrevétlenül a
	háta mögött foglal helyet)
	Minap két embert küldött másvilágra,
	Csupán mivel az orrukból beszéltek!
MÁSODIK KADÉT	(síri hangon, - kibukkanván az asztal alól, ahová négykézláb
	mászott)
	Csak egy kis célzás: - zsönge életének
	Azonnal kámpec!
ELSŐ KADÉT	(kezét a Christian vállára teszi)
				Egy szó elegendő...
	Egy szó? Mit mondok! Egy kis mozdulat!
	S ha keszkenőt húz, akkor ez a kendő
	A szemfedője lesz... Itt többször nem mulat!
CHRISTIAN	Kapitány úr?
CARBON	(odafordul és végignézi)
				Nos?
CHRISTIAN					Az ember mit csináljon,
	Ha a délfrancia túlságig kérkedő?
CARBON	Mutassa meg, no, hogy északi tájon
	A bátorság szintén magasra nő!
	(Hátat fordít neki)
CHRISTIAN	Köszönöm!
ELSŐ KADÉT	(Cyranóhoz)
				Beszélj!
MIND						Beszéld el!
CYRANO	(hozzájuk megy)
								Elbeszélem...
	(Mind közelebb nyomulnak a székeikkel és feszült kíváncsisággal
	figyelnek. Christian lovagolva ül a maga székén)
	Mentem magam a holdvilágos éjben.
	A hold tündöklött, mint egy kerek óra
	Ám ekkor a szelíden ragyogóra
	Egy aggodalmas órás rávetette
	A tenyerét és felhő-tokba tette.
	Sötétség. Lámpa nincsen. Botolva lép a láb.
	Az ember, ördögadta, alig látott tovább -
CHRISTIAN	Az orránál.
	(Csönd. Mindenki lassan fölemelkedik. Borzadva néznek Cyranóra,
	aki meghökkenve szünetet tart. Feszült várakozás)
CYRANO			Ki ez az ember?
EGY KADÉT	(félhangosan)
						Ez?
	Ma reggel jött...
CYRANO	(egy lépést tesz Christian felé)
				Ma reggel?
CARBON	(félhangosan)
						A neve
	Báró Neuvil...
CYRANO	(megáll - gyorsan)
				Ah, jó!
	(Sápad és pirul és olyan mozdulatot tesz, mintha még egyszer rá
	akarna rohanni Christianra)
						De én...
	(Legyőzi magát és tompa hangon)
								Helyes...
	Azt mondtam...
	(Újra kitör belőle a düh)
				Ördög!
	(Nyugodtan folytatja)
						...hogy semmit se láttam.
	(Általános csodálkozás. Mindenki újra leül)
	Mentem tehát s magamban meditáltam:
	Hová ragad barátságom heve!
	Egy koldusért itt a hátam megett,
	Kihívok tán valami herceget,
	Aki -
CHRISTIAN		Megorrol...
	(Mindenki felemelkedik, Christian himbálja magát a székén)
CYRANO	(elfúló hangon)
				Bosszút áll... Igen.
	Mondom, magamban, kár is volt nekem
	Bemártanom -
CHRISTIAN				Az orrát...
CYRANO						Ujjamat
	E forró lébe... mert hát könnyen ad
	Ilyen nagy úr az embereknek -
CHRISTIAN						Orrot.
CYRANO	(törli homlokáról a verejtéket)
	...Titkos döfést. De tessék vagy ne tessék
	Előre most! Első a kötelesség!
	Szóltam magamhoz és a vérem forrott.
	E pillanatban egy kéz a sötétben -
CHRISTIAN	Orron teremti.
CYRANO				A csapást kivédem,
	A támadót kardom tüstént levágja,
	S im szemben áll -
CHRISTIAN					Egy orrnyi hosszúságra...
CYRANO	(felordít és rárohan)
	Az istenfáját!...
	(Valamennyi kadét előrenyomul, hogy lássa, mi lesz, Christianhoz
	érve, Cyrano hirtelen legyőzi magát és tovább beszél)
				...szemben áll velem
	A száz zsivány. Pálinkás hagymabűzt -
CHRISTIAN	Orront.
CYRANO	(sápadtan mosolyogva)
			Lehel mind. Jönnek hirtelen.
	Szólok magamhoz: Vágjad, verjed, űzd!
	Nekik megyek hatalmas -
CHRISTIAN						Orral...
CYRANO								tűzzel!...
	Elbánok mindjárt öttel, hattal, tízzel...
	Egypár nem kél föl, azt hiszem, soha!
	Egy rám csap most: paff!... S erre én -
CHRISTIAN	(utánzott tüsszentéssel)
							Psiha!
CYRANO	(kitörve)
	Mennydörgős mennykű! Menjetek ki mind!
	(Valamennyi kadét az ajtó felé rohan)
ELSŐ KADÉT	Az éhes tigris ébren van megint!
CYRANO	Mind! S ezzel itt most hagyjatok magamra!
MÁSODIK KADÉT	Hasét csinál belőle, ördögadta!
RAGUENEAU	Hasét?
HARMADIK KADÉT			Az ám! S megtölti majd vele
	Írós tésztáit!
RAGUENEAU				Sápadok bele...
	Fehér leszek, mint egy szalvéta, érzem!
CARBON	No, hát menjünk ki!
NEGYEDIK KADÉT					Fölfalja egészen,
	Egy morzsát sem hagy!...
ÖTÖDIK KADÉT					Lesz itt szép dolog!
	Szentuccse, fázom, ha rágondolok!
HATODIK KADÉT	(beteszi maga után a jobb oldali ajtót)
	Irtóztató, hogy itt mi lesz!...
(Mind szerteszét mentek, egy részük hátul, más részük oldalt, némelyik a lépcsőn menekült. Cyrano és Christian szemközt állanak s egy ideig farkasszemet néznek egymással)

TIZEDIK JELENET
Cyrano, Christian

CYRANO						Ölelj meg!
CHRISTIAN	Uram!
CYRANO			Brávó!
CHRISTIAN					De.
CYRANO						A szívemre, gyermek!
	Bátor vagy! Így jó!
CHRISTIAN					Mondja, kérem... látja...
CYRANO	Ölelj meg, mondom! Én vagyok a bátyja!
CHRISTIAN	Kié?
CYRANO			Kié? A Roxáné!
CHRISTIAN						Nagy ég!
	(Hozzáfut)
	Ön... ön a bátyja!...
CYRANO					Úgy-e, hogy derék?
	Unokahúgom az a szőke lány!
CHRISTIAN	És ön tud...
CYRANO			Mindent!
CHRISTIAN					Hát szeret?
CYRANO							Talán!
CHRISTIAN	(megragadja a kezét)
	Mily boldogság, hogy önt megismerem!
CYRANO	No lám, hamar kibékültél velem!
CHRISTIAN	Bocsásson meg...
CYRANO	(nézi Christiant és kezét a vállára teszi)
					No, csinos a betyár,
	Az szent!
CHRISTIAN	Ha tudná, mennyire csodálom!
CYRANO	S az orrok?...
CHRISTIAN				Ah, mind visszavonva már!
CYRANO	Írnod kell néki, drága rózsaszálom!
CHRISTIAN	Ó, jaj!
CYRANO			Mi az?
CHRISTIAN					Szerencsém oda van,
	Ha írnom kell...
CYRANO				Mért?
CHRISTIAN						Ismerem magam...
	Buta vagyok!
CYRANO				Nem butaság jele,
	Ha így bevallod. S élccel volt tele,
	Ahogy szavamba vágtál.
CHRISTIAN					Hát igen,
	Ha támadok, tán sikerül nekem!...
	Van bennem egy kis katonás szóbőség.
	De nővel szemben csak kiver a hőség.
	És hallgatok, mint a csuka!... Pedig,
	Ha elmegyek mellettük, szemeik
	Sokatmondóan néznek rám...
CYRANO						S ha megállasz,
	Gyöngéd szivükből nem jön semmi válasz?
CHRISTIAN	Nem!... Mert azokhoz tartozom, akik
	Szépen beszélni nem tudnak nekik
	A szerelemről...
CYRANO				Kissé szebb idom
	Ha volna rajtam, tenném én, tudom!
CHRISTIAN	Ó, hogyha bájjal ejthetném a szót!
CYRANO	Ha képemmel játszhatnám hóditót!
CHRISTIAN	Roxán negédes... érzem, hogyha szólnék,
	Kiábrándulna!
CYRANO	(mohón nézi Christiant)
				Bezzeg boldog volnék,
	Ha ilyen arccal szólna szellemem!
CHRISTIAN	(kétségbeesve)
	Ah, ékesszólást adjatok nekem!
CYRANO	(határozottan)
	Hát én adok!... Te kölcsönözd nekem
	Győzelmes arcod s kettőnkből - igen
	Kettőnkből egy regényhőst alkotok!
CHRISTIAN	Mit?
CYRANO			Kérlek, állj rá. Nem kell ide sok!
	Én betanítlak, hogy mit mondj neki,
	S te ismétled...
CHRISTIAN				Vagyis, ha jól értettem...
CYRANO	Így a leány nem ábrándulna ki!
	Nos, akarod, hogy elcsábítsuk ketten?
	Hogy lelkemet bivalybőr-ujjasomból
	Átfújjam hímzett köntösödbe?
CHRISTIAN	Én...
CYRANO			Nos, akarod?
CHRISTIAN					Én félek...
CYRANO							Ha tudod jól
	Hogy egymagad nem lész úr a szivén:
	Vedd ajkaidra szavaim tüzét,
	S Roxán fagyát e láng olvasztja szét!
CHRISTIAN	Szemed ragyog!
CYRANO				Szólj!
CHRISTIAN					Annyira kívánod?
CYRANO	(mámoros kéjjel)
	Én?...
	(Erőt vesz magán)
			Mint poéta!... Érdekelne, látod!
	Kíváncsi rá a költő-képzelet,
	Ami hiányom, pótolom veled,
	S hiányodat te pótolod velem,
	Árnyékodúl szegődöm. Szűntelen
	Segítek néked és viszont te nékem!
	Én szellemed és te az én szépségem!
CHRISTIAN	De azt, amit vár, azt a levelet
	Sosem tudnám megírni...
CYRANO	(kiveszi ujjasából azt a levélkét, amit az imént készített el)
					Íme, vedd!
CHRISTIAN	Ez a levél...
CYRANO			Cím kell rá, semmi más.
CHRISTIAN	De...
CYRANO			Küldd el bátran. Csinos alkotás!
CHRISTIAN	Egy kész levél?
CYRANO				Ó, mindig van nekünk
	Ilyesfélékből gazdag készletünk!
	Episztolák Chlórishoz... csupa lég,
	Testetlen ábránd... szappanbuborék!
	Vedd!... Önts tartalmat az üres formába,
	Amit sóhajjal töltött meg a kába
	Ábrándozás. Adj célt a céltalannak.
	Meglátod majd: szép részletei vannak,
	Éppen azért, mert nem a szívem írta,
	Csupán a tollam, mely cifrázni bírta.
	No, vedd át!
CHRISTIAN				Nem kell változtatni tán
	Imitt-amott egy s másik mondatán?
	Nincs hozzá írva!... Illik rá?
CYRANO						Akár
	Egy finom kesztyű.
CHRISTIAN					De...
CYRANO						Hagyd abba már!
	Nagyon hiszékeny az önszeretet!
	Megesküszik rá, én mondom neked,
	Hogy a levél hozzá van írva!
CHRISTIAN						Ó,
	Kedves barátom!
	(Cyrano nyakába borul. Ölelkezve állanak)
TIZENEGYEDIK JELENET
Cyrano, Christian, a kadétok, a testőr, Liza

ELSŐ KADÉT	(az ajtót félig kinyitva)
					Nincs már semmi nesz...
	Halotti csönd... No, most irtóztató
	Látvány tanuja lesz szemünk.
	(Bedugja a fejét)
						Mi ez?
A KADÉTOK	(amint valamennyien belépnek és látják az ölelkező Cyranót 
	és Christiant)
	Ah!... Ó!...
ELSŐ KADÉT			Na, már ez nagyszerű!
	(Általános elképedés)
TESTŐR	(gúnyosan)
							Na, lám!
CARBON	Az ördögünk apostol lett talán?
	Ha ráütöttek orrlikára, hát
	Nyujtja hamar - a másik orrlikát?
TESTŐR	Orrunkat már nem védjük, hős lovag?
	(Híva Lizát és diadalmas arccal)
	Ezt hallgasd, Liza!
	(Tüntetőleg szimatol)
	Hm, micsoda szag? Ön szaglásáról régen hírneves...
	Mi bűzlik itt?... Sajt?... Rántás?...
CYRANO	(fölpofozza)
							Nyakleves!
(Örömrivalgás. A kadétok bukfencet hánynak azon való örömükben, hogy Cyranót megint a réginek látják)

HARMADIK FELVONÁS
ROXÁN CSÓKJA

Kis tér a régi Marais negyedben. Ódon házak. Kilátás több sikátorra. Jobb felől a Roxán háza és kertjének a falkerítése; a kerítés külső falára sűrű lombozat nyúlik át. A kapu fölött ablakos erkély. A kapu mellett pad. 
Repkény kúszik föl a falra, szétomló jázmin veszi körül az erkélyt.
A pad és a falból kiálló kövek segítségével az erkély könnyen megmászható.
Átellenben régi és hasonló stílben épült ház, kőből és téglából, középen kapuval. Ennek a kapunak a kopogtatója fehér gyolcsba van göngyölve, mint valami fájós hüvelykujj. A függöny felgördülésekor a Duenna ül a padon. Roxán erkélyének az ablaka tárva-nyitva.
A Duenna előtt Ragueneau áll libériaszerű öltözékben. Valami elbeszélést fejez be és törülgeti a szemét.
ELSŐ JELENET
Ragueneau, a Duenna, később Roxán, Cyrano és két apród

RAGUENEAU	Egy testőrrel megugrik... odavan
	Minden vagyonkám... felkötöm magam...
	Cyrano úr levág... mint háznagyot
	Ajánl húgának... és most itt vagyok.
DUENNA	De hogy jutott így tönkre?
RAGUENEAU					Szerettünk mind a ketten!
	A Liza katonákat, én költőket szerettem!
	Megette Mars, amit Apoll hagyott,
	- S tallér, pogácsa végkép elfogyott!
DUENNA	(fölkél a padról és a nyitott ablak felé kiált)
	Elkészült, Roxán?
ROXÁN HANGJA	(az ablakon át)
				Rögtön!
DUENNA	(Ragueneau-hoz fordul és a szemközt levő kapura mutat)
						Odaát
	A “báj-érzés”-ről olvasnak, tehát
	Sietnünk kell! Clorinde-nál gyűlnek össze.
RAGUENEAU	A báj-érzésről?
DUENNA	(szenvelgő hangon)
				Arról!…
	(Az ablak felé)
						Ej, kötözze
	Gyorsabban a szalagjait! Ha késünk,
	A “báj-érzés”-ben nem lesz semmi részünk!
ROXÁN HANGJA	Megyek, megyek!...
	(Húros hangszerek közeledő zenéje hallatszik)
CYRANO HANGJA	(énekel a színfalak közt)
					La, lalla!
DUENNA	(meglepetve)
							Szerenád?
CYRANO	(belép, két kobzos apród kíséri)
	Dúr, dúr, te durum káput! Az ember megbomol!
ELSŐ APRÓD	(gúnyosan)
	Ön tudja hát, vitéz úr, hogy mi a dúr, a moll?
CYRANO	Gassendinél tanultam muzsikát!
APRÓD	(játszik és dalol)
	Lala, lala!
CYRANO	(kikapja kezéből a hangszert és tovább énekli a dallamot)
			Hadd folytatom!... Lala!
ROXÁN	(kilép az erkélyre)
	Ön az?
CYRANO	(Roxánhoz intézett szavait a megkezdett dallam szövegéül
	használja)
			Megjöttem, szépség angyala.
	Hogy liljomját s rózsáit üdvö--zöl--jem!
ROXÁN	Megyek le mindjárt!
	(Távozik az erkélyről)
DUENNA	(az apródokra mutat)
					S ez a két művész?
	Hol vette őket?
CYRANO				Nyertem, drága hölgyem!
	Egy pajtásommal a grammatikán
	Vitatkozom. Mindkettőnk harcrakész.
	Nem engedünk. Egyszer csak pajtikám
	E cincogó fattyúkra rámutat,
	Akik - karmolván öblös lantjukat -
	Kíséretében vannak szüntelen.
	És így szól hozzám: “Jó! Fogadj velem!
	Fogadjunk hát egy napi muzsikába!”
	Elveszti. És most, míg Főbusz sugára
	Föl nem ragyog, lerázhatatlanúl
	Kísér e két szorgalmas kobzos úr,
	Dalos tanúim minden utamon!
	Egy ideig kedves volt... Már unom!
	(Az apródokhoz)
	Hé! Csapjatok Montfleurynek zenét
	Az én nevemben!
	(Az apródok indulnak hátrafelé. - A Duennához)
				Megkérdem ma is,
	Mint minden este...
	(A kisiető apródokhoz)
					Hosszú és hamis
	Legyen a koncert!
	(A Duennához)
				...keble istenét
	Vajon még mindig ragyogónak látja?
ROXÁN	(kilép a házból)
	Ah, szellemes, szép, - és Roxán imádja!
CYRANO	(mosolyog)
	Hát szellemes? Nagyon?
ROXÁN					Túltesz önön!
CYRANO	Megengedem!
ROXÁN				Ó, nagy az örömöm!
	Hogy mond el csínos semmiségeket,
	Mily fínoman!... Nincs párja!... Néha fél,
	Hallgatva űl, múzsája szárnyszegett,
	Aztán egyszerre gyönyörűn beszél!
CYRANO	(gúnyosan)
	De nem!...
ROXÁN	(bosszúsan)
			A férfi mind irígy, hiú!
	Butának tartják, mert csinos fiú!
CYRANO	Szépen beszél a szerelemről?
ROXÁN					Szépen?
	Nem is beszél, de szónokol hevében!
CYRANO	Ír is?
ROXÁN		Még jobban! Hallja csak - hiven
	Fogok idézni: “Elrablod szivem
	De nékem annál több marad!”
	(Diadalmasan Cyranóhoz)
					Remek?
CYRANO	Az Isten tudja!
ROXÁN				S ezt hallgassa meg:
	“Ha szívemet megtartod, ó, küldd el a tiédet,
	Édes, kegyetlen angyal, hogy szenvedhessek érted!”
CYRANO	Egyszer sok szíve van, máskor meg semmi? Ej,
	A soktól semmihez: egy kissé hosszú séta!
ROXÁN	Ön féltékeny rá!
CYRANO	(megrezzen)
				Mit mond?
ROXÁN						Mint poéta!...
	És hallja csak, mily bájos ez a hely:
	“Szerelmem lángját már tovább nem bírom,
	Ha csókokat küldhetnék e papíron,
	Az ajkaddal olvasnád levelem!”
CYRANO	(akaratlanul diadalmasan mosolyogva)
	Valóban ez...
	(Gyorsan észretér és kicsinylő hangon)
				...nagyon szerénytelen!
ROXÁN	És ez...
CYRANO	(boldogan)
			Betéve tudja?
ROXÁN						Tudom minden sorát!
CYRANO	Hizelgő!
ROXÁN			Mester!
CYRANO	(szerényen)
					Ó, sok!
ROXÁN	(határozottan)
							Mester! Nincs párja!
CYRANO										Hát
	Nem bánom... mester.
DUENNA	(aki a háttérben volt, gyorsan előrejön)
	Gróf Guiche!
	(Cyranót a ház felé tuszkolja)
				Menjen be szaporán!
	Ha önt most itt találná, nyomára jönne tán...
ROXÁN	(Cyranóhoz)
	Édes titkomnak... Látja, szegény szivem remeg!
	A gróf szeret... hatalmas! Nem, nem, ne tudja
	meg! Széttépné azt, amit szép álmaimból szőttem!
CYRANO	(a házba lépve)
	Jó.
	(Gróf Guiche jön)

MÁSODIK JELENET
Roxán, Guiche gróf, Duenna hátul

ROXÁN	(ceremóniás bókolással, Guiche-hez)
	Kimenőm van.
GUICHE				S én búcsúzni jöttem.
ROXÁN	Ön útra kél?
GUICHE				A háborúba.
ROXÁN						Most?
GUICHE	Ma este még.
ROXÁN				Ma?
GUICHE					Arrast lövetik
	A franciák...
ROXÁN				Ah, ostrom?
GUICHE						Bánatost
	Ön nem mutat...
ROXÁN				De gróf úr...
GUICHE						Én pedig...
	Ah, öntől válva, mindent itt hagyok!
	- Hallotta már, hogy ezredes vagyok?
ROXÁN	(közönyösen)
	Fogadja, gróf...
GUICHE				A gárdát vezetem.
ROXÁN	(megdöbbenve)
	A gárdát?
GUICHE			Azt. Ahol a hetyke, vad
	Rokona szolgál. Majd Arras alatt
	Szájhősködését visszafizetem!
ROXÁN	(elfúlva)
	A gárda megy?
GUICHE	(kacag)
				Csak nem gondolja tán,
	Hogy a suton maradnak?
ROXÁN	(a padra roskad, félre)
						Christián!
GUICHE	Mi lelte?
ROXÁN	(reszketeg hangon)
			Ez a hír!... Fájdalmas mód felett
	Csatában tudni azt, akit szívünk szeret!
GUICHE	(elbájolva)
	Ily édes szó... először életében,
	S a búcsú napján!
ROXÁN	(más hangon, legyezve magát)
				Az a terve hát,
	Hogy most a vad Cyranón megbosszúlja magát?
GUICHE	(mosolyogva)
	Tán pártját fogja?
ROXÁN				Pártját? Semmiképpen!
	Ellenkezőleg!
GUICHE			Gyakran látja?
ROXÁN					Nem.
GUICHE	Egy kis kadéttal jár most szüntelen...
	(Keresi a nevét)
	Neu... vil... Neu...
ROXÁN				Nyurga?
GUICHE						Szőke.
ROXÁN								Rőt.
GUICHE									Csinos.
ROXÁN	Bah!
GUICHE			De buta!
ROXÁN					Meglátszik rajta!
	(Más hangon)
								Nos,
	Ha ön Cyranót harcba küldi, tán
	Bosszantja ezzel? Éled a csatán,
	Gyönyörrel harcol!... Terve gyönge fajta.
	Más módon tudnék bosszút állni rajta!
GUICHE	Hogy?
ROXÁN			Ezredemből a kadétokat
	Párisban hagynám, hogy a nyalka had
	Itt üljön tétlen, míg babért szerez
	A többi mind fényes csatákban! Ez
	Jól megkínozná!... Büntetni akarja?
	Marassza honn! Ne küldje ki a bajba!
GUICHE	Asszony!... Csak asszony gondolhat ilyet!
ROXÁN	Igen!... Dühöngjön! És a többiek
	A harctól messze hadd nyögjenek itt!
	Ez lenne bosszú!
GUICHE	(Roxánhoz közeledve)
				Szeret egy kicsit?
	(Roxán mosolyog)
	Abban, hogy így ellenségemre lázad,
	Vonzalmat látok...
ROXÁN					Jó a magyarázat!
GUICHE	(több pecsétes írást mutat neki)
	Itt a parancs. Megkapja minden század,
	Kivéve a kadétok csapatát...
	(Egyet kiválaszt és zsebébe csúsztatja)
	Ez ittmarad, ni! Ezt nem adjuk át!
	(Kacag)
	Haha, Cyrano! Harcok csillaga!
	(Roxánhoz)
	Az emberekkel sokszor űz maga
	Ilyen kis tréfát?
ROXÁN				Néha.
GUICHE	(egészen közel Roxánhoz)
						És ma, éppen
	Ma kell távoznom, amikor szemében
	Kigyúl az érzés!... Nem hagyhatom el!
	Figyeljen rám... Egy klastrom van közel.
	A kapucinus szerzeté. Ide
	Világi ember nem lép soha be,
	De hogyha én közéjük surranok,
	Szent s bő csuhájuk engem védni fog.
	Mert nagybátyámat, Richelieu-t, e rend
	Szolgálja otthon... s tudják, mit jelent
	Az öcs hatalma... tudják, hogy mit érek!
	Azt véli Páris, már utamra mentem,
	De álruhában este visszatérek!...
	Hadd késsem egy napig még, drága szentem!
ROXÁN	S ha megtudják... dicsőséges neve...
GUICHE	Eh!
ROXÁN		És az ostrom...
GUICHE					Most szívem heve
	A zsarnokom!... Engedje meg...
ROXÁN						De nem!
GUICHE	Engedd!...
ROXÁN	(szerelmes lemondással)
			Erőt kell venni szívemen!
GUICHE	Ah!
ROXÁN		Távozzék, gróf?
	(Félre)
					Christian marad!
	(Fenn)
	Legyen hős - Antal!
GUICHE					Égi sugarat
	Vet rám e név... tehát szereti, látom...
ROXÁN	Azt, akiért reszkettem!
GUICHE	(túláradó örömmel)
					Ah, megyek!
	(Kezet csókol Roxánnak)
	Elégedett már?
ROXÁN				Ó, igen, barátom!
	(Guiche elsiet)
DUENNA	(csúfondárosan bókol a háta mögött)
	Igen, barátom!
ROXÁN	(a Duennához)
				Csak ne mondja meg
	A hős rokonnak, hogy kedves csatáját
	Én loptam el!...
	(Szól a ház felé)
				Cyrano!

HARMADIK JELENET
Roxán, a Duenna, Cyrano

ROXÁN						Átfutunk
	Clorinde-hoz.
	(A szemközt levő kapura mutat)
				Ott a szerelemnek báját
	Fejtegetik: Alcander s Lysimon.
DUENNA	(kisujját a füléhez tartja)
	Azt súgja a kisujjam, hogy utunk
	Hiába lesz már!
CYRANO	(Roxánhoz)
				Szép kisasszonyom!
	A majmok várják!
	(Roxán és Duenna Clorinde háza előtt)
DUENNA	(elragadtatva)
					Lám a kopogó
	Puhácska gyolcsba van göngyölve.
	(A kopogóhoz) 						Ó,
	Te durva érc, befontak tégedet,
	Hogy ne zavard a szép beszédeket!
	(Roppant óvatosan nyúl hozzá és rendkívül gyöngéden kopog 
	vele a kapun)
ROXÁN	(kapunyitás közben)
	Lépjünk be!
	(A küszöbön, Cyranóhoz)
				Várjon Christian, ha jön!
CYRANO	(Gyorsan Roxánhoz a belépés pillanatában)
	És -
	(Roxán visszafordul)
			Mondja csak, ma mit szándékszik ön
	Kérdezni tőle?
ROXÁN				Mit?
CYRANO					Nos?
ROXÁN	(ujját az ajkaira teszi)
						Hallgat?
CYRANO								Én?
	Mint ez a fal!
ROXÁN				Hát semmit!... “Lépj elém”
	Így szólok hozzá -: “Szavadat lesem...
	Szólj... rögtönözz... beszélj most ékesen
	A szerelemről!”
CYRANO	(mosolyogva)
ROXÁN				Csitt!
CYRANO					Hallgatok!
ROXÁN	Egy szót se!
	(A házba lép és beteszi a kaput)
CYRANO	(a bezárt kapu felé)
				Nem! Csak ennyit: áldjon ég.
	(A kapu kinyílik, Roxán feje kikandikál)
ROXÁN	Mert ha elárul, hát készülni fog!
CYRANO	Legyen nyugodt!... Szép Roxán, már elég.
ROXÁN ÉS CYRANO	(egyszerre)
	Csitt!
	(A kapu bezárul)
CYRANO	(kiált)
			Christian!

NEGYEDIK JELENET
Cyrano, Christian

CYRANO					No, már mindent tudok!
	Állj résen, fend ki a memóriád...
	Hamar, hamar, dicsőség vár ma rád!
	Ne nézz ilyen mogorván, mérgesen...
	Hozzád megyünk s be fogsz tanulni...
CHRISTIAN							Nem!
CYRANO	Mit?
CHRISTIAN			Nem!... Bevárom itt Roxánt!
CYRANO								Bolondom
	Mi lelt? Hamar tanuld be...
CHRISTIAN						Nem, ha mondom!
	Nem magolok! Torkig vagyok vele!
	Nem kell a más beszéde, levele!
	Kezdetben jó volt... Most már mitse félek!...
	Érzem: szeret! Most majd magam beszélek!
CYRANO	Jujuj!
CHRISTIAN			Meglátod, hogy tudom! Van itt
	Egy kicsi ész!... Meg aztán valamit
	Tetőled is tanultam, csoda-lélek,
	S ez most javamra lesz! Igen, beszélek!
	És hogyha nem hódítja meg a szó,
	A két karom vajon mire való?
	(Meglátja Roxánt, aki a Clorinde házából kilép)
	- Ő az! - Maradj... Ne hagyj magamra!... Látod,
	Már itt van...
CYRANO	(köszön)
				Jó! Beszéljen uraságod!
	(Eltűnik a kertfala mögött)

ÖTÖDIK JELENET
Christian, Roxán, Duenna egy pillanatig stb.

ROXÁN	(ceremóniás hajlongások közt búcsúzik a Clorinde házából 
	vele egyidejűleg kijövő társaságtól)
	Barthenoid! Alkander!
DUENNA	(kétségbeesve)
					Elkéstünk! Vége, vége!
	Nekünk nem nyílt a szerelem szépsége!
	(Roxán házába megy)
ROXÁN	(még egyre köszönget)
	Urimédonte! Isten velünk!
	(Valamennyien üdvözlik Roxánt, azután egymás előtt hajlonganak,
	szétválnak és különböző utcákba szélednek. Roxán meglátja
	Christiant)
						Ön az?
	(Hozzámegy)
	Leszáll az est... balzsamos a tavasz...
	Közel nincs senki... Üljön ide le,
	S beszélje halkan a fülem tele.
CHRISTIAN	(leül mellé a padra. Csönd)
	Én... szeretem.
ROXÁN				Úgy van... a szerelem!
	Erről beszéljen, míg itt ül velem!
CHRISTIAN	Szeretlek!
ROXÁN			Ez a téma. Most hímezze.
CHRISTIAN	Én önt...
ROXÁN			Hímezze!
CHRISTIAN					Úgy szeretlek téged!
ROXÁN	Ha így halad, bizony nem jut ma messze...
	És aztán?
CHRISTIAN			Aztán... Ó, ha én tenéked
	Megtetszeném... ha szívem, a heves...
ROXÁN	(egy kis duzzogással)
	Tejhabra vágyom... ez rántott leves!
	Azt mondja, hogy miképp szeret!
CHRISTIAN							Nagyon!
ROXÁN	Nem így! Tagolja széjjel!
CHRISTIAN					Ajkadon
	Szeretnék függni!...
ROXÁN					Christian!
CHRISTIAN							Ha látlak,
	Boldog vagyok!... Szeretlek!
ROXÁN	(föl akar kelni a padról)
						Újra!
CHRISTIAN	(hevesen visszatartja)
								Nem!
	Én nem szeretlek!
ROXÁN	(leül)
					Ez jó!
CHRISTIAN						Én imádlak!
ROXÁN	(fölkél és távozni készül)
	Elég!
CHRISTIAN			Igaz!... Nincs már egy csöpp eszem!
ROXÁN	(szárazon)
	És ebben éppúgy nem gyönyörködöm,
	Barátom, mintha rúttá válna ön!
CHRISTIAN	De...
ROXÁN			Hagyja el! Megugrott szellemét
	Keresse inkább!
CHRISTIAN				Én...
ROXÁN					Tudom... szeret!
	Jó éjszakát!...
	(Indul a ház felé)
CHRISTIAN				Csak egy fél percre még!
	Hadd súgjak egy szót...
ROXÁN	(a kaput nyitja)
					Százat, ezret
	S mindig csak azt: imádlak! Hagyjuk el.
CHRISTIAN	De én...
	(Roxán a kaput becsapja Christian orra előtt)
CYRANO	(aki pár pillanattal előbb észrevétlenül megint a színpadra lépett)
			Bravó! Ez aztán a siker!

HATODIK JELENET
Christian, Cyrano és rövid ideig az apródok

CHRISTIAN	Segíts! Segíts!
CYRANO				Nem!
CHRISTIAN					Meghalok, ha nyomban
	Nem békítem ki!...
CYRANO					Jól van, jól... azonban
	Hogy fog tanulni most mindjárt maga?
	Időnk rövid...
CHRISTIAN	(megragadja Cyrano karját)
				Nézd... ott!...
	(Az erkély ablaka megvilágosodik)
CYRANO	(hangja reszket)
							Az ablaka!
CHRISTIAN	Ah, meghalok...
CYRANO				Lassabban!
CHRISTIAN	(súgva)
						Meghalok!
CYRANO	Az éj sötét...
CHRISTIAN				Nos?
CYRANO					Rendben a dolog...
	Nem érdemled bár... jól van, állj ide.
	Erkély alá én, és eléje te.
	Majd súgok innen.
CHRISTIAN					És ha...
CYRANO							Tartsd a szád!
APRÓDOK	(megjelennek hátul, Cyranóhoz)
	Hopp, hopp!
CYRANO				Csitt, Csitt!
	(Int nekik, hogy halkan beszéljenek)
ELSŐ APRÓD	(félig hangosan)
						Megvolt a szerenád
	Montfleurynél!...
CYRANO	(halkan és hirtelen)
				Te jobbra állsz, te balra,
	S ha ember jön, rákezdtek holmi dalra.
	A lant majd jelzi a közelgetőt.
MÁSODIK APRÓD	S milyen dalt játsszunk?
CYRANO					Vígat, hogyha nőt,
	És szomorút, ha férfit láttok! El!
	(Apródok különböző irányban tovairamodnak)
	No, hívd most!
CHRISTIAN				Roxán!
CYRANO	(néhány kavicsot markol föl és az erkély üvegtábláira veti)
						Majd mindjárt felel...
	Ez a kavics...
ROXÁN	(az ablakot félig kinyitja)
				Ki szólít?
CHRISTIAN						Én vagyok...
ROXÁN	Ki az?
CHRISTIAN			Nem ismer? Christian!
ROXÁN	(kicsinylő hangon)
							Ah, ön?
CHRISTIAN	Egy szót csupán... aztán békét hagyok!
CYRANO	(az erkély alatt Christianhoz)
	Suttogva!...
ROXÁN				Menjen! Önhöz nincs közöm!
	Rosszul beszél!
CHRISTIAN				Ó, Roxán, kegyelem!
ROXÁN	Már nem szeret!
CHRISTIAN	(akinek Cyrano súgja a szavakat)
				Már! Szent ég, légy velem,
	Hiszen csak még most kezdem igazán!
ROXÁN	(be akarja csukni az ablakot, de most megáll)
	Ez jobban hangzik!
CHRISTIAN	(Cyrano súgása után)
					Ó, isteni lány,
	Szerelmemet halkan ringatta lelkem,
	S e lágy bölcsőben vad szörnyet neveltem!
ROXÁN	(az erkélyen előbbre lép)
	Még jobb! - De hogyha kínzó szörnyeteg,
	A bölcsőjében mért nem fojtja meg?
CHRISTIAN	(Cyrano egyre súg)
	Próbálom, ah de... meddő munka lesz,
	Mert ujszülöttem... egy kis -- Herkules.
ROXÁN	Még jobb!
CHRISTIAN	(Cyrano súg, de Christian mindjobban akadozik)
			Igen! Sőt... két gonosz kígyót...
	Kacsóival... halál--ra szorított...
	A Kételyt... és... a Büszkeséget.
ROXÁN	(az erkély karfájára könyököl)
							Lássa,
	Mind jobb és jobb!... De mért hogy vallomása
	Döcögve jár az alvó föld felett?
	Köszvényt kapott a szárnyas képzelet?
CYRANO	(az erkély alá húzza Christiant és maga áll a helyére)
	Így nem megy!... Majd magam...
ROXÁN							Beszédje ma
	Bizonytalan... megbotlik szava...
	Miért?
CYRANO	(félig hangosan, mint Christian)
			Sötét van s a homályon át
	Csak tapogatva leng a szó fülébe.
ROXÁN	Ha én beszélek, nincsen ennyi gát.
CYRANO	Természetes! Mert szívem áll elébe!
	Mert minden szót, amit felém lehel,
	Kitárt szívem hódolva fogja fel
	Aztán az én szívem nagy, az ön füle parányi,
	S édes szavának könnyű felülről ide szállni.
	Beszédem fölfelé megy... ez fáradságosabb!
ROXÁN	De fürgesége megjött, nem cammog, mint a rab.
CYRANO	E kis gimnasztikától csodás erőre kap!
ROXÁN	Valóban nagy magasból beszélek önhöz!
CYRANO	Ha ily magasról hullna szívemre durva szó,
	Megölne!
ROXÁN	(mozdulatot tesz)
			Lemegyek.
CYRANO	(gyorsan)
					Nem!
ROXÁN	(az erkély alatt álló padra mutat)
							Lépjen e padra hát!
CYRANO	(rémülten visszahátrál)
	Nem! Nem!
ROXÁN				Hogyan? Folyton kosarat ád?
CYRANO	(az indulat mindjobban elragadja)
	Engedje, hogy az alkalommal éljünk,
	Kedves szavakkal egymással beszéljünk
	S ne lássuk egymást!
ROXÁN					Mit mond?
CYRANO	Isteni! Egymást az éjben vágyva sejteni!
	Ön a homályban egyebet se lát,
	Csak köpenyem hullámzó vonalát,
	S fehér ruhája csillog csak felém:
	Én csupa árnyék és ön csupa fény
	Tudná, e perc mily üdvösség-adó!...
	Ajkamról néha szépen folyt a szó...
ROXÁN	Gyakran!
CYRANO			Találtam cifra szavakat,
	De a szívemből még egy sem fakadt.
ROXÁN	Miért?
CYRANO			Mert eddig... más beszélt belőlem...
ROXÁN	Más?
CYRANO			...A zavar... a gyáva remegés,
	Mely nyűgzi azt, aki szívembe néz!
	De a homály mindezt elűzi tőlem...
	Először önnel most, csak most beszélek!
ROXÁN	A hangja is más!
CYRANO	(szenvedélyesen közeledik)
				Úgy van, más! A lélek
	Fölszabadul... bilincsemet lerázom...
	És most merem...
	(Zavartan megáll)
					Heves felindulásom
	Bocsássa meg!... Beszélnék hidegen,
	De olyan édes... olyan új nekem...
ROXÁN	Új?
CYRANO	(zavartan. Szavait szeretné okosan megválogatni)
		Igen az, hogy - - nyíltan szólhatok!
	Úgy félek attól, hogy gúnyos szemet
	Vágnak rám...
ROXÁN				Miért?
CYRANO						Mivel... lelkes vagyok!
	Szellembe fojtom érző szívemet,
	Tépnék az égről csillagot s beérem
	Néhány útszéli szóvirággal!
ROXÁN						Kérem,
	A szóvirág szép!
CYRANO				Dobjuk el ma este!
ROXÁN	Még nem beszélt így! Tegnap még kereste!
CYRANO	El, Ámor tegze, nyíl, festett világ!
	Nyíljon fejünkön harmatos virág!
	Ne szürcsölgessünk langy cukros vizet
	Arany gyűszűből. Hitvány élvezet!
	Ki a szabadba! Ott igyunk, magából
	Az élet friss, habzó zuhatagából!
ROXÁN	S a szellem?
CYRANO				Arra használtam csupán,
	Hogy a haragvót itt marasszam. Ám
	Megsérteném a bűvös éjszakát,
	A szent, dicső természetet magát,
	Ha most úgy nyögne számon a remény,
	Mint egy unalmas, cifra költemény,
	Nézzünk a fényes csillagokra fel,
	S röppentyűinket oltogassuk el!
	Ne bízzunk mindent elménk lombikjára.
	Túlfinom érzés illan, mint a pára.
	Ne fékezzen vonzalma bók léha ékessége,
	Mivel a fékek féke gyakran a végek vége!
ROXÁN	De hát a szellem...
CYRANO					Gyűlölöm, utálom
	A szerelemben! És bűnnek találom,
	Ha ember, forrón s híven szerető,
	Szavakkal játszik! Eljön az idő,
	- És szánom azt, akit nem ostromol
	E drága perc - mikor a szív komoly
	Szerelmet érez... mélyet és valót,
	Mely bántásnak vesz minden cifra szót!
ROXÁN	S e percet hogyha eljöttnek tekintem,
	Mit mond nekem majd?
CYRANO					Minden, minden, minden
	Ajkamra tódul!... Rád dobálom sorba,
	Egész csomóstól és nem kötöm csokorba!
	Megőrülök!... Szeretlek!... Gyönyöröm
	Súlyát nem bírom!... Megfojt az öröm!
	Szívemben mint apró ezüst harang,
	Függ a neved Roxánom... s mert beteg
	Vagyok a vágytól s folyvást reszketek,
	A csöngettyű szól és a tiszta hang
	Roxán nevét csöndín szüntelen!
	A képed ott járt mindenütt velem.
	Emlékbe zártam minden semmiséget.
	Tudom: tavaly május huszadikán,
	Megváltoztattad reggel a hajéked.
	Ó, ez a haj napként ragyog le rám!
	S mint a szem, merőn a napba nézve,
	Káprázva lát piros gömböt sokat!
	Úgy látok én, hajadtól megigézve,
	Aranysugáros szőke foltokat?
ROXÁN	(megindult hangon)
	A szerelem!...
CYRANO				Az!... Féltő, szenvedélyes
	Vad indulat, amit a szívem érez,
	Gyötrő, komor... valódi szerelem!
	De nem kér semmit önző módra! Nem!
	Hogy boldogabb légy, üdvösségemet
	Akármely percben átadnám neked,
	S jó tettemet nem rónám soha föl,
	Hogy meg se tudd... Csak néha, messziről,
	Gyönyörködném sugárzó életedben,
	S örömmel súgnám: Ezt én cselekedtem!
	Ha rám tekintesz, egy-egy új erény
	Sarjad ki bennem s jobbá válok én!
	Kezded-e látni? Ó, érted-e már,
	Hogy e homályban, mint meleg sugár
	Röpül feléd a lelkem? Drága éj,
	Kedves homály, fönséges szenvedély!
	Én, én beszélek és ő hallgat ott!
	Bohó szívem szebbet nem álmodott
	Soha, soha, mint e csodás valóság!
	Küldj rám halált most, ó, isteni jóság!
	Az én szavamtól reszket odafönn
	A kék gallyak közt!... Úgy van, reszket ön,
	Gyöngéd levél a levelek sorában...
	Érzem, hogy reszketsz lelked mámorában!
	Zavart kezecskéd, gyönyörű virágom,
	Hozzám remeg e nyíló jázmin-ágon!
	(Szenvedélyesen megcsókolja egy lecsüngő ág végét)
ROXÁN	Ah, reszketek, szememben könny ragyog,
	Te megbűvöltél s a tiéd vagyok!
CYRANO	Haljak meg akkor! Jöjj lebegve mostan,
	Édes halál! E mámort én okoztam!
	E szent percben nem kérek mást, csupán...
CHRISTIAN	(az erkély alatt)
	Egy csókot!
ROXÁN	(visszahökken)
				Mit kér?
CYRANO						Én...
	(Christianhoz súgva)
								Sietsz, babám!
CHRISTIAN	Most meg van hatva, most enged, barátom!
CYRANO	(Roxánhoz)
	Valóban... kértem... ó, de most belátom:
	Merészség volt!
ROXÁN	(kissé csalódva)
				Tehát nem kéri!
CYRANO							Kérem...
	De nem nagyon! Szép arcán a szemérem
	Bizonnyal búsong… Ez szívemre hat!
	Tagadd meg ezt a csókot!
CHRISTIAN	(rángatja Cyrano köpenyét)
						Mit, tagadd? De...
CYRANO	Hallgass, Christian!
ROXÁN	(kihajolva)
					Mit suttog?
CYRANO							Magamat
	Szidtam ki vakmerőségem mián!...
	Magamnak mondtam: Hallgass, Christián!
	(Lantszó a színfalak közt. Az apródok adják a jelt)
	Csitt, jönnek!
	(Roxán visszavonul és beteszi az erkély ajtaját, Cyrano figyel a
	jelre. Egyik apród pajkosan víg, a másik szomorú dallamot intonál)
				Víg dal? Bús dal? De ördögadta, hát
	Asszony jön-é vagy férfi? - Ah, egy csuklyás barát!
(Egy kapucinus lép a színpadra égő lámpással a kezében. Házról házra megy és minden kaput megvizsgál)

HETEDIK JELENET
Cyrano, Christian, kapucinus

CYRANO	(a kapucinushoz)
	Ön Diogénest játssza tán?
KAPUCINUS						Uram,
	Nem mondaná meg...
CHRISTIAN					Ördög hozza ezt!
KAPUCINUS	Robin kisasszony háza merre van?
CHRISTIAN	(félre)
	Mit akar itt?
CYRANO	(a háttér jobb oldalára mutat)
				Ott menjen egyenest,
	Mindig előre!
KAPUCINUS				Áldja meg az ég!
	Húsz miatyánkot kap tőlem ma még!
	(Kimegy)
CYRANO	Kívánom, hogy hallgassák odafenn!
	(Visszatér Christianhoz)

NYOLCADIK JELENET
Cyrano, Christian

CHRISTIAN	Hamar, hamar, bírd rá e csókra!
CYRANO							Nem!
CHRISTIAN	Előbb-utóbb...
CYRANO				Igaz! Nincs akadály!
	Előbb-utóbb megjő a kéjes óra,
	Hogy szőke bajszod és a rózsa-száj
	Sietnek majd boldog találkozóra!
	(Félre)
	Jobb, hogyha most történik, most az én...
	(Az erkély üvegajtaja kinyílik. Christian gyorsan az erkély 
	alá vonul)

KILENCEDIK JELENET
Cyrano, Christian, Roxán

ROXÁN	(kilép az erkélyre)
	Ön az? Mit súgott az imént felém?
	Beszéltünk egy... egy...
CYRANO					Csókról. Kicsi szája
	Már ég a szótól. Vegye ajakára
	A lényeget hát... az se éget jobban!
	Nincs semmi szörnyű e bájos dologban.
	Csak az imént - gondolja el - miképpen
	Siklott át lassan, szinte észrevétlen,
	Pajzán mosolyból mélázó sóhajba,
	Sóhajból könnybe... s nem keverte bajba
	E lassú, gyöngéd átmenet! Tovább
	Mehetne még a félénk, pici láb.
	Könnytől a csókig nincs már semmi más,
	Csak egy kis finom, édes borzadás!
ROXÁN	Hallgasson!
CYRANO				Egy csók! S ettől félni kell?
	Eskű, amit közelről súgok el.
	Szoros ígéret. Rózsás pont az i-n,
	Amit szerelmünk írogat. Kicsiny,
	Kedves titok, amit a fül helyett
	A szájnak gyón alázatos fejed.
	Egy percbe zárt öröklét, mely csodás
	Halk hangot ád, mint méhe-zummogás.
	Szent áldozás, mely rózsaízű. Hő
	Szívünk illatja, szánkon lebegő.
	S míg két tüzes csók egymásnak felelget:
	Az ajkak szélén ízleljük a lelket!
ROXÁN	Hallgasson!
CYRANO				Ó, a csók olyan nemes,
	Meghallgatásra olyan érdemes,
	Hogy egy királyné, büszke franciák
	Nagy asszonya, e csókot a világ
	Legboldogabb lordjának megszerezte!
ROXÁN	S aztán?
CYRANO	(rajongva)
			Buckingham én vagyok ma este!
	Imádok egy királynőt... szenvedek,
	Sóvárgok, mint ő... hű vagyok s beteg,
	Mint ő...
ROXÁN			És szép vagy, mint ő!
CYRANO	(félre, kijózanodva)
							Szép vagyok!
	Igaz! Feledtem!...
ROXÁN				Jöjj hát, itt ragyog
	A rózsás pont...
	(Christiant taszítja az erkély felé)
				Föl!
ROXÁN					Itt a szív csodás
	Illatja…
CYRANO			Föl!
ROXÁN				A méhe-zummogás...
CYRANO	Föl!
CHRISTIAN	(habozva)
			Nem tudom... de kezdek félni már!
ROXÁN	A percbe zárt öröklét...
CYRANO	(lökdösi)
					Föl, szamár!
	(Christian a pad, a fák és a pillérek segítségével fölkúszik az
	erkélyre és átlép a korláton)
CHRISTIAN	Roxán!...
	(Átöleli és az ajkaira tapad)
CYRANO			Ajaj!... Görcs van a szívem táján,
	Lázár vagyok a csókok lakomáján!
	Egy-egy morzsácska hull rám hidegen.
	S valami mégis jólesik nekem:
	Az ajkon, melyre égő csókot ad,
	Csókolja most az én szavaimat!
	(Lantszó a színfalak közt)
	Víg dallam? Méla dallam? - A barát!
	(Úgy tesz, mintha most jönne valahonnan. Erős hangon)
	Hahó!
ROXÁN			Ki szól?
CYRANO					Én!... Erre mentem át...
	Tán itt van még a báró?
CHRISTIAN	(nagyon csodálkozva)
						Nini, hát
	Te vagy, Cyrano?
ROXÁN					Jó estét, rokon!
CYRANO	Jó estét!
ROXÁN			Mindjárt lemegyek!
	(Eltűnik a házban. A háttérben jön a kapucinus)
CHRISTIAN	(észreveszi a kapucinust. Ingerült hangon)
							Megint?
	(Követi Roxánt)

TIZEDIK JELENET
Cyrano, Christian, Roxán, a kapucinus, Ragueneau

KAPUCINUS	Ha visszatérek, ne vegyék zokon.
	Szemem csupán a ház felé tekint,
	Mert ez a ház Robin úrhölgy lakása.
CYRANO	Ön az imént azt mondta, hogy Ro-lin.
KAPUCINUS	Nem! b, i, n, - ez összetéve: bin!
ROXÁN	(megjelenik a ház küszöbén. Nyomában Ragueneau lámpással 
	a kezében és Christian)
	Mi az?
KAPUCINUS			Levél.
CHRISTIAN					Mi?
KAPUCINUS	(Roxánhoz)
							Szép kisasszony lássa,
	Esküdni mernék, hogy nincs benne rossz...
	Küldője úr, de jámbor, ájtatos...
ROXÁN	(Christianhoz)
	Küldője gróf Guiche!
CHRISTIAN					Ó, a szemtelen!
ROXÁN	De nem sokáig packázik velem...
	(Föltépi a levelet)
	Szeretlek... és ha...
	(Gyorsan)
					Mit mond a levél?
	(Ragueneau lámpa-világa mellett kissé félrevonulva olvassa 
	halkan a gróf levelét)
	“Kisasszony!
				Már az ezred útra kél;
	Pörög a dob; indúlnak fölszerelten;
	S mind azt hiszik, hogy én is útra keltem.
	Nem fogadok szót! Én el nem hagyom!
	Rejt egy kolostor. Nemsokára lát,
	Heroldom egy vén, együgyű barát,
	Ki mindebből semmit sem ért. Nagyon
	Szépen mosolygott édes ajka rám.
	Látnom kell újra. Mai éjszakám
	Mennyországom lesz. Távolítson el
	Mindenkit, hogy csak én legyek közel,
	S legyen jó ahhoz, akinek - remélem
	Már megbocsátott... És fogadja, kérem...
	Satöbbi...”
	(A kapucinushoz)
				Hallja, szent atyám, mit ír
	A gróf nekem:
	(Mind közelednek, Roxán fennhangon olvas)
				Kisasszony,
						Bárha sír
	Bennünk a lélek s a nehéz kereszt
	Félig lenyom: de így akarja ezt
	A bíboros! Nekünk hódolni kell!
	Egy hű barátot küldök önhöz el,
	Titoktartó, okos, szent férfiút...
	Ha e barát majd közelébe jut,
	Az lesz a tiszte - kínom porba dönt
	De meg kell lenni 
	(fordít a lapon)
					hogy titokban önt
	És Christiant azonnal összeadja.
	Tudom, hogy ön szép álmait siratja,
	S gyötrődve hordja e gyűlölt igát,
	De gyász-sorsunknak adja meg magát.
	Majd mindenért kárpótlást nyujt a menny!
	Fogadja most leghőbb üdvözletem,
	Mellyel maradtam... Ésatöbbi...
KAPUCINUS							Lám,
	A kedves úr! Előre tudtam ám,
	Hogy szent dolog lesz!... Áldja meg az ég!
ROXÁN	(súgva, Christianhoz)
	Nos, jól olvastam?
CHRISTIAN					Pompás!
ROXÁN	(fönnhangon, kétségbeesve)
							Szörnyűség!
KAPUCINUS	(Cyranóhoz, akire lámpájával rávilágít)
	Ön az?
CHRISTIAN			Nem!... Én!...
KAPUCINUS	(odafordul, rávilágít és a Christian csinos arcát látva meghökken,
	mintha gyanakodni kezdene)
						De...
ROXÁN	(gyorsan)
								Csitt! Utóirat:
	Háromszáz tallért a szerzetnek ad!
KAPUCINUS	Ó, áldott úr!
	(Roxánhoz)
				Mondjon le!
ROXÁN	(vértanú-arccal)
							Jó!... Ha kell,
	Lemondok hát!...
	(Mialatt Ragueneau nyitja a kaput a szerzetes előtt, akit Cyrano
	belépésre invitál, Roxán odasúgja Cyranónak)
				Guiche-t tartóztassa fel,
	Amíg mi...
CYRANO				Értem!
	(A kapucinushoz)
						Mondja, szent atyám,
	Meddig tart?
KAPUCINUS				Kell egy fertályóra tán!
CYRANO	(valamennyit a ház felé tuszkolja)
	El innen mind! Én maradok!
ROXÁN	(Christianhoz)
						Jerünk!
	(Belépnek)
CYRANO	Hogy’ tartsuk itt föl grófi emberünk’?
	(A padra hág és mászik az erkély felé)
	Megvan!... Másszunk föl!
	(A két lant gyászos dallamot játszik)
						Férfi jön! Kakas!
	(Erős tremoló)
	De még milyen!
	(Följutott az erkélyre, kalapját a szemére húzza, kardját félreteszi,
	köpenyébe burkolózik, azután előrehajol és lenéz)
				No, nem nagyon magas!
	(Átlép a karfán, magához von egy odanyúló hosszú faágat,
	közvetlen a kertfala mellől, belécsimpaszkodik mind a két kezével,
	hogy egyszerre lenn teremhessen)
	Vígan szökellek gróf uram nyakába!

TIZENEGYEDIK JELENET
Cyrano, Guiche gróf

GUICHE	(álarcosan lép a színpadra és tapogatódzik a homályban)
	Hol a barát? Hol cammog lomha lába?
CYRANO	S a hangom? Hátha rám ismer a gaz?
	(Az ágat egyik kezével elbocsátja és úgy tesz, mintha valami
	láthatatlan kulcsot forgatna  meg a zárban)
	Krikk-krak!
	(Ünnepélyesen)
				És most, Gascogne, segíts!
GUICHE	(nézegeti a házat)
									Ez az.
	Nem látok jól... Az álarc!...
(Be akar menni, Cyrano leugrik az erkélyről, az ágba kapaszkodva, mely ív alakban meghajlik és Cyranót a kapu és a gróf Guiche közé helyezi. Cyrano, mintha egész súlyával nagyon magasról esett volna le, mozdulatlanul terül el a földön és ájulást szimulál)
						Hohó... Ki érti ezt?
(Mikor a szemeit fölveti, az ág már visszapattant. Nem lát egyebet a csillagos égnél és nem érti a dolgot)
	Honnan jött ez az ember?
CYRANO	(a féltestével fölegyenesedik és vidékies tájszólással)
						A holdbul egyenest!
GUICHE	A holdból?
CYRANO	(mintha most ébredne föl)
				Hány az óra?
GUICHE							Tán eszelős szegény?
CYRANO	Hány óra? Ősz, tavasz van? És hol csücsülök én?
GUICHE	De...
CYRANO			Szédülök!
GUICHE					Uram!...
							A holdbul ebb’a nyomba’
	Zuhantam én alá!
GUICHE	(türelmetlenül)
					Ugyan, no!...
	(egészen föláll, rettentő hangon)
								Mint a bomba!
GUICHE	(hátrál)
	Jó, jó! - Hát lezuhant! -- Nincs ennek ép esze...
CYRANO	(megy a gróf felé)
	Nem metafórice, de tényleg! Érti?
GUICHE	De...
CYRANO			Hogy vajon meddig tartott az én lepottyanásom,
	Egy percig vagy száz évig, azt nem t’om, kérem áson,
	De fönn vótam a holdba, e sáfrányszínű gömbbe.
GUICHE	(vállat von)
	Jó, elhiszem... bocsásson!...
CYRANO	(elébe lép)
						Ha van tisztesség önbe,
	Megmondja, hun vagyok? Mi e’... miféle por?
	Hová robbantam én, mint lángzó meteor?
GUICHE	Lánchordtát!...
CYRANO				Nem vót válogatni módom
	Esésem közbe, hogy hová csapódom!?
	Hold ez, avagy föld? Hová húzott, mondja,
	Hátulsó részem tetemes súlypontja?
GUICHE	De uram, én...
CYRANO	(rémesen fölkiált, mire gróf Guiche meghátrál)
				Huh! Szent angyal-sereg!
	Itt feketék az úri emberek!
GUICHE	(arcához kap a kezével)
	Mi?
CYRANO	(patetikus borzadással)
			Akkor ez sötét Algéria?
	És ön talán egy szerecsen fia?
GUICHE	(lárváját érintve)
	Álarc csupán...
CYRANO	(úgy tesz, mintha kezdene megnyugodni)
				No akkor a szerencse
	Itáliába vitt és ez Velence!
GUICHE	(előre akar menni) Egy hölgy vár!...
CYRANO	(teljesen megnyugodva)
				Akkor Párisban vagyok.
GUICHE	(akarata ellenére elneveti magát)
	Tréfás bolond!
CYRANO				Kacag, mi?
GUICHE						Kacagok...
	De most megyek!
CYRANO	(nagy örömmel)
				Tehát Párisba estem!
	(Hajlong, kacag és veri le magáról a port)
	- Bocsásson meg... csak az imént érkeztem
	A mindenségből. Szép utacska ám!
	Még most is csupa éther a ruhám
	Van a szememben csillag-por, de sok,
	Sarkantyúmon planéta-cafatok...
	(A kézelőjéről valamit leszed)
	S kométa-hajszál a kabátomon!
	(Ugy tesz, mintha elfújná)
GUICHE	(dühösen)
	Uram!
CYRANO	(amint Guiche indulna előre, hamarosan eléje terpeszti a lábát,
	mintha valamit mutatni akarna)
			Tessék csak nézni, itt a nyom...
	A bősz Nagy-Medve jól ikrámba vágott.
	Osztég mikor megláttam azt a Rákot,
	Uccú neki, veszett futásra kelve
	A Mérlegbe ugrottam! Hosszi nyelve
	Most súlyomat mutatja odafönn!
	(Hirtelen Guiche útjába áll, mikor ez továbbindul és megragadja
	köntösének egyik gombját)
	S ha orromat jól megszorítja ön,
	Tejet présel belőle.
GUICHE					Micsodát?
CYRANO	Tejet! Mert a Tejúton jöttem át!
GUICHE	Pokol!
CYRANO			Dehogy! Az ég küld engemet!
	(Keresztbe font karokkal)
	A Sirius - tudom - farkasszemet
	Néztem vele sokáig - éjszakára
	Nagy hálósipkát nyom a homlokára!
	(Bizalmasan)
	A Kis-Medvének a farkára léptem,
	De nem tud még harapni.
	(Kacagva)
						S összetéptem
	Egy húrt a Lírán, amikor a lábam
	Átgázolt rajta!
	(Kevélyen)
				Mindezt mostanában
	Leírom én, - szép könyvbe foglalom!
	Amit magammal hoztam: egy halom
	Planéta-csillám, csupa színarany
	- A köpenyem ilyennel tele van
	Kis könyvemet kicsillagozza majd!
GUICHE	De most, uram...
CYRANO				Meglesz, amit óhajt!
GUICHE	De...
CYRANO			Azt kívánja tudni, hogy belül
	Milyen a hold s van-é alul, felűl
	E fényes tökben ember vagy barom?
GUICHE	(kiabálva)
	Teringettét, nem! Én azt akarom -
CYRANO	Megtudni, hogy mikép bújtam bele?
	Találmányom lángésszel van tele!
GUICHE	(leverten)
	Bolond!
CYRANO	(kicsinylően)
			Nem mentem Architas nyomán,
	Regiomontánt sem követtem ám...
GUICHE	Tudós bolond!
CYRANO				Szamárság valamennyi!
	(Guiche-nek végre sikerült elhaladni Cyrano mellett. Egyenesen a
	ház kapuja felé tart. Cyrano utánamegy, hogy kellő pillanatban
	megragadhassa)
	Hatféleképp tudok az égbe menni!
GUICHE	(visszafordul)
	Hatféleképpen?
CYRANO	(folyékonyan)
				Úgy van! Hallja ön:
	Először is pőrére vetkőzöm,
	S a napra fekszem, ha ragyog a reggel,
	Harmattal töltött sok kristály-üveggel,
	Amit testemre aggatok. A nap,
	Amint járása mindig magasabb,
	A harmatot felszívja s véle megy
	A testem is.
GUICHE	(meglepetve tesz néhány lépést Cyrano félé)
				Nem rossz! De még csak egy.
CYRANO	(hátrál, hogy a grófot a színpad másik oldalára vezesse)
	A levegőt cédrus-ládába zárom.
	Gyujtó-tükörrel fölfogott sugáron
	Addig hevítem, addig ritkítom,
	Míg száll s a holdig meg sem áll, tudom!
GUICHE	(megint egy lépést tesz Cyrano felé)
	Kettő!
CYRANO	(egyre hátrál)
			Mint gépész meg rakéta-mester,
	Kemény acélból löveget csinálok...
	Lőport alája - aztán uccu, vesd el.
	Tüzes golyómmal az egekbe szállok!
GUICHE	(követi Cyranót, anélkül, hogy észrevenné és az ujjain számlál)
	Három!
CYRANO			Ha egy gömb füsttel van tele,
	Magasba röppen s én lengek vele.
GUICHE	(követi Cyranót fokozódó ámulattal)
	Négy!
CYRANO			Rám kenek sok lágy ökör-velőt,
	Mert Föbosz ezt gyönyörrel szívja!
GUICHE	(elhűlve)
	Öt!
CYRANO	(lassanként a színpad másik oldalára vezette, ahol egy pad áll)
			Végül: felállok egy arasznyi vasra,
	S mágnest dobok föl, mégpedig magasra.
	A mágnes röppen és mint egy bolond:
	A vonzott vas rögtön utánaront.
	S addig vetem föl mágnes-darabom,
	Amíg elérem holdam vagy napom!
GUICHE	Hat! - Nagyszerű! - A hat közűl pedig
	Melyik a legjobb?
CYRANO					Mék?... A hetedik!
GUICHE	Például! Lássuk!
CYRANO				Nem találja el!...
GUICHE	(félre)
	Ez a bolond már szinte érdekel!
	(széles, misztikus mozdulatokkal a hullámok mozdulatát utánozva)
CYRANO	Hu-üh! Hu-üh!
GUICHE				Mi az?
CYRANO						Nem érti?
GUICHE								Nem!
CYRANO	Ez a dagály!... A tündöklő egen
	Fönnjár a hold és vonja, vonja lágyan
	A halk hullámot fénylő magasában.
	Én fürdöm és lefekszem a homokra.
	Egyszer csak húznak a fejemnél fogva,
	- Mert legtöbb víz a hajfürthöz tapad
	És lebegek, mint egy szeráf-csapat,
	Halkan, szelíden, mindig jobban és
	E pillanatban egy szörnyű lökés
	Taszít alá... és akkor...
GUICHE	(feszült várakozással leült a padra)
					Akkor?
CYRANO							Akkor -
	(Természetes hangján)
	Lejárt a fertály és a szép lovag-kor!
	Mehet az úr! Asszonnyá lett a lány!
GUICHE	(egy ugrással felszökik a padról)
	Hah, ez a hang? Vagy álmodom talán?
	(A ház kapuja föltárul. Inasok jönnek ki karos gyertyatartókkal. 
	A színpad megvilágosodik. Cyrano leveszi a fövegét)
	Nem! Ez az orr!... Cyrano?
CYRANO	(meghajtja magát)
						Úgy van! Ő!...
	És odabenn megvolt az esküvő!
GUICHE	Kié?
(Megfordul. - Csoportozat. - A libériás inasok mögött Roxán és Christian, kezüket egymás kezében nyugtatva. A kapucinus mosolyogva megy utánuk. Ragueneau szintén fáklyát tart a kezében. A menetet Duenna zárja be, esti pongyolában, ijedt arccal)
			Nagy ég!

TIZENKETTEDIK JELENET
Előbbiek, Roxán, Christian, a kapucinus, Ragueneau, lakájok, a Duenna

GUICHE	(Roxánhoz)
					Ön?!
	(Fölismerve Christiant, kábultan)
							Ő?
	(Roxán előtt mélyen meghajolva)
								Nagyon finom!
	(Cyranóhoz)
	Gépmester úr, hálám’ hadd adjam át!
	Amit beszélt, az a paradicsom
	Fényes küszöbjén egy szentet magát
	Képes lett volna tartóztatni!... Hát
	Csak írja mind le! Könyve érdekes,
	Kapós könyv lesz majd!
CYRANO	(meghajtja magát)
						Ön nagyon kegyes,
	Megfogadom tanácsát. Köszönöm!
KAPUCINUS	(mutatja Guiche-nek a két szerelmest és elégedetten rázza hosszú,
	fehér szakállát)
	Fiam, szép párt segített össze ön!
GUICHE	(fagyos pillantást vet rájuk)
	Igaz!
	(Roxánhoz)
			Búcsúzzék férjétől!
ROXÁN							Hogyan?
GUICHE	(Christianhoz )
	Ezredje indul --- Félórája van
	Hogy csatlakozzék!
ROXÁN					Christian szabad!
GUICHE	Ki mondja?
ROXÁN				Nem megy a kadét-csapat,
	Nem megy csatába, gróf úr!
GUICHE						Azt hiszi?
	(Kihúzza azt az írást, amit a zsebébe dugott volt)
	Itt a parancs!
	(Christianhoz)
				S a báró úr viszi!
ROXÁN	(Christiant görcsösen átkarolja)
	Ó, Christian!
GUICHE	(gúnyosan Cyranóhoz)
				A nászéj messze még!
CYRANO	(félre)
	No, ez rám nézve kisebb gyötrelem,
	Mint ön gondolja!
CHRISTIAN	(Roxánhoz)
					Ó, csókolj!
CYRANO	Elég! Fejezd be gyorsan... aztán jöjj velem!
CHRISTIAN	(egyre csókolja Roxánt)
	Egy csókot még! Hadd függjek ajkadon!
	(Cyranóhoz)
	Te nem tudod mit vesztek én...
CYRANO	(el akarja húzni)
							Tudom!
	(Dobpergés a távolban)
GUICHE	(aki a háttérbe ment)
	A dob pörög már.
ROXÁN	(Cyranóhoz, még mindig tartva Christiant, akit Cyrano el akar
	húzni tőle)
	Oltalmazza meg! Ígérje, hogy míg harcol a sereg,
	Nem éri baj!
CYRANO				Vigyázok rá, de ha...
ROXÁN	(mint föntebb)
	Igérje, hogy sebet nem kap soha,
	S mindig okos lesz...
CYRANO					Mégis... hogyha tán...
ROXÁN	(mint föntebb)
	Igérje, hogy e rettentő csatán
	Nem lesz beteg... nem gyötri durva láz...
CYRANO	Az ember sokszor hasztalan vigyáz...
ROXÁN	(mint föntebb)
	Hogy hű marad!...
CYRANO					Lesz gondom rá... de kérem...
ROXÁN	(mint föntebb)
	Hogy gyakran ír!...
CYRANO	(határozottan)
					No már ezt megigérem!

NEGYEDIK FELVONÁS 
A GASCOGNE-I KADÉTOK
Az az őr-pont, ahol Arras ostrománál a Carbon de Castel-Jaloux százada táboroz. A színpad egész hátulját lejtős halom foglalja el. Azon túl sík szemhatár-sáncokkal, ostromszekerekkel borított rónaság. - Nagyon messze Arras falai láthatók.
A háztetők sziluettjei élesen válnak el a nyílt égboltozattól. - Sátrak; szerte heverő fegyverek; dobok stb. - Virrad. - Sárgáspiros fény keleten. - Kimért távolságokban őrszemek, lobogó tábortűz itt is, ott is. - A kadétok köpenyeikbe burkolózva alusznak. Carbon és Le Bret virrasztanak az alvó legények közt. Mind a kettő nagyon sápadt és sovány. - Christian a többiek sorában, szintén köpenyébe burkolózva, a színpad elején szendereg. - Arcát a ráeső tűzfény megvilágítja. - Mély csönd.
ELSŐ JELENET
Christian, Carbon de Castel-Jaloux, Le Bret, kadétok, később Cyrano

LE BRET	Borzasztó!
CARBON				Semmink!
LE BRET						Fékomadta!
CARBON	(int neki, hogy halkabban beszéljen)
									Csitt!
	(A kadétokhoz)
	Aludjatok!
	(Le Bret-hez)
				Ne verd fel őket itt
	Hangos szitokkal, mert a csöndes álom
	Táplálja őket.
LE BRET				Vékonynak találom
	Az álom-kosztot ily szörnyű imetten!
	Ó, ez az éhség!
	(Távolban puskalövések)
CARBON				Ébred, összeretten
	Minden fiacskám!... Beste puffogás!...
	(A kadétokhoz, akik fölemelik a fejüket)
	Aludjatok!
	(Megint lenyugosznak. Új lövések, most már közelebbről)
ELSŐ KADÉT	(izgatottan)
				Ah, még egy! S újra más!
CARBON	Nincs baj, Cyrano jön csak vissza!
ŐRSZEM	(kívül)
							Állj!
	Ki vagy?
CYRANO HANGJA			Cyrano! Ej, ne prézsmitálj!
ŐRSZEM	(aki a lejtőn áll)
	Ki vagy, mordézom!
CYRANO	(megjelent a lejtő gerincén)
					Bergerac, füles!
	(Lemegy a dombról. Le Bret nyugtalanul siet eléje)
LE BRET	Nagy ég!
CYRANO	(int neki, hogy senkit föl ne költsön)
			Csitt!
LE BRET					Seb?
CYRANO							Nem volt és sose lesz,
	Amíg ezek céloznak rám!
LE BRET						Nem... ez
	Hallatlan! Egy silány levél miatt.
	Minden hajnalban hetek óta...
CYRANO	(Christian előtt elhaladva)
							Hadd!
	Ígértem, hogy fog írni!
	(Nézi Christiant)
						Szendereg.
	Halvány!... de most is csinos a gyerek!
	Ha Roxán tudná, hogy koplal szegény!
LE BRET	Feküdj le!
CYRANO				Dörmögsz? Hadd el, kérlek! Én
	Ott röpdösök - gyerekség a dolog
	Ahol az őrök részeg spanyolok!
LE BRET	Hozhatnál egy kis elemózsiát!
CYRANO	Csak könnyű testtel surranhatok át.
	De még ma este, hogyha nem csalódom,
	Vagy meghalunk, vagy fejedelmi módon
	Ebédelünk!
LE BRET				Mit láttál, szólj?
CYRANO							Elég!
	Majd megtudod... Szemem nem látja még
	Világosan.
CARBON				Szégyen-gyalázat az,
	Hogy ostromlók koplalnak!
LE BRET						Szent igaz,
	Hogy furcsa helyzet. Furcsa és komoly!
	Lövetjük Arrast, vívjuk emberűl,
	De a spanyol hátunk mögé kerűl,
	És most az infáns minket ostromol!
CYRANO	Remélem hát, hogy valaki akad,
	Aki viszont az infánst ostromolja!
LE BRET	Ne tréfálj!
CYRANO			Ó, ó!
LE BRET					Vigyen el a gólya...
	Nem sajnálnád kitörni a nyakad,
	Hogy egy írást... Ördög kacag veled!...
	(Látva, hogy Cyrano indul egy sátor felé)
	Hová mész?
CYRANO				Írok egy új levelet!
	(Szétlibbenti a függönyt és bemegy a sátorba)

MÁSODIK JELENET
Előbbiek, Cyrano nélkül
(Valamivel világosabb lett. - Rózsás hajnali fény. - Arras városa álomba merülve a láthatáron. - Ágyúlövés dörren és rá azonnal dobpergés, bal felől, nagyon messze. Más dobok válaszolnak, valamivel közelebbről. A dobszó távolodik, újra közelebb jön és átdörög a tábor egész vonalán. Csörömpölő, zajos ébredés. Tisztek vezénylőszava hallik a távolban)
CARBON	(sóhajt)
	Tápláló alvás, véget érsz!
	(A kadétok mozgolódnak és kibontakoznak hosszú köpenyeikből)
						Tudom,
	Az első szó mi lesz vonagló szájukon!
ELSŐ KADÉT	(félig fölemelkedve)
	Éhes vagyok!
MÁSODIK KADÉT				Kidőlök!
KADÉTOK						Ó, szörnyű!
CARBON								Keljetek föl!
HARMADIK KADÉT	Már nem bír el a lábam.
NEGYEDIK KADÉT					A kard kihull kezemből!
ELSŐ KADÉT	(sisakját tükörül használva)
	Fehér nyelvemmel már csak a levegőt nyelem!
MÁSODIK KADÉT	Ah, egy darabka sajtért bárói címerem!
HARMADIK KADÉT	Gaz éhség, koplalással sokáig már ne illess
	Vagy elvonulok rögtön sátramba - mint Achilles!
MÁSODIK KADÉT	Éhen halunk!
CARBON	(odalép ahhoz a sátorhoz, ahol Cyrano bement: félig hangosan)
				Cyrano!
KADÉTOK						Hol egy falat kenyér?
CARBON	(a sátor előtt, félig hangosan)
	Segíts! Vidám szavadtól jókedvük visszatér!
MÁSODIK KADÉT	(odarohan az elsőhöz, aki valamit rágicsál)
	Mit majszolsz?
ELSŐ KADÉT				Egy kevés szöszt, amit sisakba tett
	Hájjal habarnak össze, hogy kenjen kereket!
	Hja, itt Arras vidékén nincs vadpecsenye sok!
ÖTÖDIK KADÉT	(belépve)
	Vadásztam!
HATODIK KADÉT	(szintúgy)
				Én halásztam!
KADÉTOK	(talpra szökkenve megrohanják a belépő kadétokat)
							Hahó, mit hoztatok? -
	Fácánt? - Hatalmas potykát? - No, hol a jó falat?
ÖTÖDIK KADÉT	Én egy verébkét hoztam.
HATODIK KADÉT						Én egy cigányhalat!
KADÉTOK	(kétségbeesve)
	Tovább nem álljuk! - Menjünk! Az éhség kínja mar!
CARBON	Cyrano, hej, segítség! Cyrano, jöjj hamar!
	(A színpadon világos nappal van már)

HARMADIK JELENET
Előbbiek, Cyrano

CYRANO	(nyugodtan kilép a sátrából, toll a füle mögött, könyv a kezében)
	Mi az?
	(Csönd. Az első kadéthoz)
			Hová? Gyatrán jársz, annyi szent!
ELSŐ KADÉT	Valami, pajtás, a lábamba ment!
CYRANO							Ugyan mi?
ELSŐ KADÉT	Hát - a gyomrom!
CYRANO					Ej, szót se érdemel,
	Így jártam én is!
ELSŐ KADÉT				És nem ver le?
CYRANO							Fölemel!
MÁSODIK KADÉT	Kiszáradt kút a torkom!
CYRANO						Jó! Több vér megy bele!
MÁSODIK KADÉT	Szörnyen korog a gyomrom!
CYRANO						Majd dobolunk vele!
HARMADIK KADÉT	Zúg a fülem rettentőn, mint a golyó szele!
CYRANO	Üres a gyomrod s mégis füleddel van tele?
HARMADIK KADÉT	Adj ennem! Egy kis bélest!
CYRANO	(leveszi a kadét fejéről a sisakot és a kezébe nyomja)
						Csak bélést, soha mást!
NEGYEDIK KADÉT	Ah, mit lehetne falnom?!
CYRANO	(a kezében tartott könyvet odahajítja neki)
						Ne, fald az “Ilias”-t!
MÁSODIK KADÉT	A bíboros Párisban most zabál!
CYRANO	Tán jönne hozzád egy-két teli tál?
MÁSODIK KADÉT	Miért ne? És bor! Nem pocsolya-víz!
CYRANO	Hé, Richelieu, burgundit, if you please!
MÁSODIK KADÉT	Egy kapucinus hozza el nekem!
CYRANO	Hogy szent italtól rúgj be, gyermekem?
HARMADIK KADÉT	Éhemben falnék szőrös majmokat!
CYRANO	Vigyázz, fiam, hogy föl ne fald magad!
ELSŐ KADÉT	(vállat von)
	Szó, ötlet mindig!
CYRANO					Mindig!... S azt kivánom:
	Úgy haljak én szép nyári éjszakán,
	Hogy egy finom szó reszkessen a számon!
	Méltó ellenség hadd sújtson le rám
	Nemes fegyverrel s ott heverjek én
	A szent dicsőség pázsit-szőnyegen!
	A köszörült kard menjen a szivembe,
	S a köszörült szó ajkamról a mennybe!
KADÉTOK	Adj ennünk!
CYRANO	(karjait keresztbe fonja)
				Enni? Más nem érdekel?
	- Sípos - vén pásztor, jó Bertrandou, jer!
	Kettős bőrtokból vedd ki sípodat
	S etesd zenével e falánk hadat.
	Fújj régi dalt, mely úgy rezeg tova,
	Mint kicsi húgunk lágy, édes szava,
	És úgy lebeg, mint a szülői ház
	Kanyargó füstje!... Megható, csodás,
	Mint hogyha múltunk bájos hangja lenne,
	És tájszólásunk visszhangozna benne!
	(a vénember leül és igazítja a furulyáját)
	Míg ujjaidnak fürge tánca jár
	A hangszeren, mint szökdelő madár:
	Emlékezzék meg ében-furulyád,
	Hogy egykor nád volt, csak egyszerű nád.
	Zokogjon ott a mult idők zenéje,
	Szabad lelkének ifjúsága, kéje!
	(Az öreg languedoc-nótákat kezd játszani)
	Halljátok ezt? Nem mint tárogató
	Zendűl felétek, harcra nógató
	Ez már az erdők kedves furulyája,
	Jó kecskepásztor hangos, méla fája...
	Ez már a völgy, a róna, a vadon,
	Vörös sapkás gulyás-nép, szabadon
	Kóborló, míg a Dordogne habja zúg
	Halljátok? Ó, a Gascogne ez, fiúk!
(Valamennyi fej lehajlik; a szemek méláznak, titkosan, hirtelen egy-egy könnyet törölnek le a köntös kézelőjével, a köpeny csücskével)
CARBON	(súgva Cyranóhoz)
	Megríkatod mindnyájat!
CYRANO						E könnynél van-e szebb?
	Az éhség fájdalmánál a honvágy nemesebb!
	Hadd csak, hogy arcuk’ tisztább könny fürössze,
	S gyomruk helyett szívük szoruljon össze!
CARBON	- Ha ellágyítod: meggyöngíted őket!
CYRANO	(magához int egy dobost)
	Hős kapitány, ne féltsd e vakmerőket!
	Nem sok kell s vérünk újra föllobog...
	(Jelt ad. A dob pereg)
KADÉTOK	(fölugrálnak és a fegyvereikhez sietnek)
	Hollá! - Mi az?
CYRANO	(mosolyogva)
					No, látod, más se kell,
	Csak egy kis dobszó! Gyorsan tűnik el
	Honvágy, könny, bánat, minden! A dobok
	Ledörgik azt, amit a síp dalol.
ELSŐ KADÉT	(hátul a színfalak közé nézve)
	Gróf Guiche jön!
KADÉTOK	(mormogva)
					Huh!
CYRANO	(nevet)
							Ez aztán a hatás!
	No, mondhatom, szíves fogadtatás!
ELSŐ KADÉT	Unalmas fráter! Bosszant, hogyha szól.
MÁSODIK KADÉT	Páncélos vértjén finom csipkegallér!
HARMADIK KADÉT	Vason fehér gyolcs! Gyönyörű gavallér!
ELSŐ KADÉT	Kétségkívül kelés van a nyakán!
MÁSODIK KADÉT	Korcs udvaronc!
HARMADIK KADÉT	(Richelieu-re célozva)
					Segíts meg, bácsikám!
CARBON	Gascogne-i ő is!
ELSŐ KADÉT				Nem igazi faj!
	Mert a valódi mind bolond, szilaj!
	Okos gascogne-i rendkívül veszélyes!
LE BRET	Halvány!
NEGYEDIK KADÉT			Hát persze, mivel ő is éhes!
	De mert a vértjén sok, sok az arany:
	Gyomorgörcsének úri fénye van!
CYRANO	(élénken)
	Ne lássa, hogy nekünk az éhség kínja ártott!
	Kártyát, pipát elő!
(Hamar dobokra, tábori székekre és földre terített köpenyeikre telepednek, hogy kártyázzanak és kockázzanak; rágyújtanak hosszú szárú pipáikra)
					S én olvasom Descartes-ot!
(Föl s alá jár s olvas egy könyvecskét, amit a zsebéből húzott elő. - Szünet. - Gróf Guiche belép. Mindenki foglalatoskodik és elégedett arcot vág. A gróf nagyon halvány. Carbon felé megy)

NEGYEDIK JELENET
Előbbiek, Guiche

GUICHE	(Carbonhoz)
	Ah, jó napot!
	(Kölcsönösen nézegetik egymást. - Félre, elégedetten)
				Fakó arc!
CARBON	(szintúgy)
						Csupa csont!
GUICHE	(méregeti a kadétokat)
	Én, uraim, azt hallom, hogy bolond
	Jókedvvel csípős megjegyzéseket
	Vagdosnak hozzám a hátam megett...
	Igen, önök... hétszilvafás nemeskék,
	Kis, bocskoros bárócskák! Elnevezték
	Mindennek azt, aki föllebbvalójuk,
	Ezredesük!... Jól emlékünkbe rójuk!
	Elmondanak furfangos cselszövőnek,
	Korcs udvaroncnak. Szidnak, dühbe jönnek,
	Mert vértemen hószínű gyolcs ragyog,
	S gascon vagyok bár, koldús nem vagyok.
	(Csönd. - A kadétok kártyáznak, pipáznak)
	Fölhívhatnám a kapitányukat,
	Hogy szabja ki a büntetést... De nem!
CARBON	Jól is cselekszi, mert kezem szabad,
	S a büntetéssel én rendelkezem!
GUICHE	Ah?
CARBON			Úgy van. Zsoldot tőlem kapnak. Én
	Nem fogadok szót, csak a harc terén.
GUICHE	Bravó!... Elég!
	(A kadétokhoz)
				A vásott gúnyt lenézem.
	Sok harcot vívtam, hős halálra készen.
	Tegnap Bapaume-nál véres, vad csatán
	Vertem meg a spanyolt. Egymás után
	Háromszor szedtem össze a hadat,
	S rájuk zuhantam, mint az áradat!
CYRANO	(föl se néz a könyvéből)
	- És hófehér, tündöklő vállszalagja?
GUICHE	(kellemesen meglepetve)
	Tud erről?... Rendetlenül szaladva
	Hátrált a dandár... Egyet kanyarodtam,
	Hogy a futókat csatarendbe fogjam,
	S harmadszor is támadjon a sereg.
	Eközben egy iramló tömkeleg
	Az ellenség tűzvonalába vitt.
	Lelőnek, hogyha foglyul csípnek itt.
	De nem hagyott el a jobbik eszem.
	Vállszalagomhoz nyúlok csöndesen,
	Lecsúsztatom s rangomból mitse lát
	A bősz spanyol. Az ellenségen át
	Így tértem vissza, hogy rohamra szedve
	Minden futót, most győzzünk lelkesedve.
	- Nos, mit szól a fogáshoz?
(A kadétok teszik magukat, mintha nem figyelnének oda; de a kártyák és a kockavető poharak fönnakadnak a levegőben; a pipafüstöt is visszatartják)
CYRANO	Negyedik Henrik forgója nem hullt volna le,
	Bármennyi nép tört volna ellene!
	(Csöndes örvendezés. A kártyák lecsapódnak. A kockák pörögnek.
	A füstöt kifújják)
GUICHE	De győzött az ügyesség!
	(Ismétlődik az előbbi várakozás)
CYRANO						Én pedig
	Nem mondanék le soha semmiképpen
	A nagy díszről, hogy céltáblául álljak!
	(Kártya, kocka nagy örömmel lecsapódik, pöfékelve illan a füst)
	S ha én ott lettem volna közelében,
	Saját mellemre tűztem volna föl,
	Hogy a spanyollal büszkén szembeszálljak.
GUICHE	Gascogne-i túlzás!
CYRANO					Túlzás? Adja hát
	A szalagot... e kis kérés elől
	Ne hátráljon meg... s holnap a csatát
	Megkezdem véle, mint első a sorban.
GUICHE	Gascogne-i alku! Mert hisz tudja jól,
	Hogy a szalag ott fekszik valahol
	A csatatéren, a spanyol táborban,
	Ezer golyó közt, vérbe ázva!... Csak
	Menjen s keresse!
CYRANO	(kihúzza zsebéből a fehér vállszalagot és átnyújtja neki)
					Itt van a szalag!
(Csönd. - A kadétok a kártyákba és a kockavető poharakba fojtják kitörő nevetésüket. Guiche megfordul és rájuk mered. Azonnal folytatják nagy komolyan a játékot. Egyikük közönyösen fütyörészi azt a nótát, amit az imént fújt az öreg Bertrandou)
GUICHE	(átveszi a szalagot)
	Ó, köszönöm! Éppen kapóra!... Mostan
	Megadhatjuk a jelt. Eddig haboztam.
	(A lejtőhöz megy, fölkapaszkodik a tetejére és többször int a
	szalaggal)
MIND	Mi?
ŐRSZEM	(a lejtőn)
			Ott egy ember ész nélkül rohan!...
GUICHE	(lejön a dombról)
	Egy ál-spanyol kém. Nagy hasznunkra van.
	Az ellenségnek hírt visz s én adom
	A híreket... tehát én mozgatom
	Kedvem szerint a spanyolok hadát.
CYRANO	Gazfickó!
GUICHE	(hanyagul átövezi magát a szalaggal)
				Hasznos! - De igaz, ni... hát...
	Hadd mondom el! - A tábornagy maga
	Dourlens-be ment, titkon, ma éjszaka,
	Hogy élelmet szerezzen mindenáron.
	A biztosok ott vannak a határon.
	Eléri őket, bár sok lesz a gát.
	De hogy fedezze kellőképp magát,
	Tömérdek embert vitt útjára. Nos,
	Ha a spanyol ma megtámad, gonosz
	Kis játékunk lesz, birkózván vele.
	Távol van tőlünk a sereg fele.
CARBON	No, hogyha ezt megtudná a spanyol,
	Rossz dolgunk lenne!
GUICHE					Eh, már tudja jól.
	Ma megtámadnak.
CARBON					Ah!
GUICHE						Meg ám. A kém
	E támadás hírével jött elém.
	Így szólt hozzám: “Én rendelkezem.
	Jelölje meg hát, hogy miféle ponton
	Legyen roham. Tüstént megyek s bemondom.
	Hogy ezt a pontot biztosra veszem,
	Mert gyöngén védik!” “Menj! - mondtam neki!
	- Menj sáncainkból a mezőre ki,
	Állj meg, nézz vissza, aztán jól ügyelj:
	Ahonnan intek, az lesz az a hely!”
CARBON	(a kadétokhoz)
	Készüljetek!
	(Valamennyi talpra szökken. Csörömpölve felcsatolják a
	kardjaikat)
GUICHE				Egy óra múlva. 
ELSŐ KADÉT							Jó!
	(Mind újra letelepednek. Folytatják a félbeszakadt játékot)
GUICHE	(Carbonhoz)
	Időt kell nyernünk, míg a robogó
	Tábornagy megjön!
CARBON					Ennélfogva hát -
GUICHE	Csapatjával levágatja magát!
CYRANO	Ah, bosszúállás?
GUICHE				Ha nagyon imádnám:
	Önt s híveit tán szívesebben látnám
	Biztos helyen, hol kevesebb a vész.
	De mert ön nagy hős, páratlan vitéz,
	ég a királyt is szolgálom vele!
CYRANO	Gróf úr, szívem hálával van tele!
GUICHE	Ön - egy száz ellen - szívesen verekszik.
	No, most mulathat, hogyha nekifekszik.
	(Carbonnal hátravonul)
CYRANO	(a kadétokhoz)
	Gascogne-i pajzsnak hat mezője van,
	Szelíd azúrkék, tündöklő arany.
	Kibővül most a Gascogne címere,
	Mert vérpiros színt ékelünk bele!
(Guiche halkan beszélget hátul Carbon kapitánnyal. Parancsokat osztogatnak. Készülnek a közeledő támadásra. Cyrano Christianhoz megy, aki összefont karokkal, mozdulatlanul áll)
CYRANO	(Christian vállára teszi a kezét)
	Barátom!
CHRISTIAN	(a fejét rázza)
			Roxán!
CYRANO					Ah!
CHRISTIAN						Kiönteném
	Egy szép levélben végső búcsumat!...
CYRANO	Azt, ami jön, előre láttam én...
	(Levélkét húz ki az ujjasából)
	És búcsudat megírtam.
CHRISTIAN					Kérlek, add...
CYRANO	Kívánod?
CHRISTIAN	(Elveszi tőle az írást)
			Add már!
	(Fölbontja, olvassa, meghökken)
					Lám!...
CYRANO							Mi az!
CHRISTIAN									E folt...
	(gyorsan visszaveszi a levelet és látszólag nyugodtan vizsgálja)
	Folt?...
CHRISTIAN			Könnycsepp!
CYRANO						Az!... Szememből ide folyt...
	Költői játék... ábránd... ámde sírtam!
	Úgy átéreztem, amikor leírtam!
CHRISTIAN	Sírtál?
CYRANO			Igen... mert semmi a halál,
	De tőle válni... ez szíven talál...
	Mert végre én...
	(Christian rámered)
				azaz mi...
	(gyorsan)
						végre te...
CHRISTIAN	(kiragadja kezéből a papírt)
	A levelet, Cyrano! Add ide!
	(Künn messze, zsivaj)
ŐRSZEM	(hangja távolból)
	Hé, állj, ki vagy!
	(Lövések. Kiabálás. Csöngettyűszó)
CARBON				Mi az, no’
ŐRSZEM	(aki a lejtőn áll)
						Egy szekér!
	(Mind odarohannak, hogy lássák)
KADÉTOK	(kiáltoznak)
	Hah! Ide fordul! - Táborunkba tér
	Az ellenségtől jön vágtatva át!
	Lőj rá! - Ne még! - Hé, a kocsis kaját!
	Mit? - Azt kajátja: A király nevébe’!
	(Mindenki a halmon áll és a színfalak közé tekint. A csöngettyűzaj
	közeledik)
GUICHE	Mit? A király...
	(Visszatérnek, sorakoznak)
CARBON				Le a kalappal! Szépen
	Fogadjuk!
	(Bekiált a színfalak mögé)
			Sorfal, aki lelke van!
	Hadd kanyarodjék méltóságosan!
(Batár kanyarodik ügetve a színpadra. Kívül csupa por és sár. Az ablakok lefüggönyözve. Két lakáj hátul a bakon. Hirtelen megáll)
CARBON	(kiabáló hangon)
	Hollá! Hamar! Verjétek a dobot!
	(Dobpergés. Valamennyi kadét hajadonfővel áll)
GUICHE	Hágóvasat le!
	(Két ember odarohan. A kocsi ajtaja kinyílik)
ROXÁN	(kiszökell a kocsiból)
				Kedves jó napot!
(A női hang csendülése a nyomott kedélyű kadétokat egyszerre fölvillanyozza. - Nagy álmélkodás)

ÖTÖDIK JELENET
Előbbiek, Roxán

GUICHE	Ön!... A király szolgája?
ROXÁN						Úgy van, én!
	Ámort szolgálom! A föld kerekén
	Hatalmasabb király nincs!
CYRANO	Istenem!
CHRISTIAN	(hozzásiet)
			Miért jössz?
ROXÁN					Untam ezt az ostromot!
CHRISTIAN	Miért jössz!
ROXÁN				Majd elmondom!
CYRANO	(Roxán szavára megállott, mintha odaszögezték volna; áll
	mozdulatlanul és nem meri rávetni a szemét)
								Ő van ott...
	Ah, nem bírom rávetni a szemem!
GUICHE	Itt nem maradhat!
ROXÁN	(vígan)
					De! És újra de!
	Egy kis dobocskát nem kapnék ide?
	(Sietve dobot cipelnek oda. Roxán ráül és mosolyogva mondja)
							Köszönöm!
	(Kacagva)
	Lőttek kocsimra!
	(Büszkén)
					Egy őrjárat! - Szépen
	Fest a batár? Citromhéj... s a bakon
	Egér-inas, akár csak a mesében!
	(Csókot int Christian felé. Nézi a kadétokat)
	Nem sok vidámság ül az arcukon!
	- Tudják, hogy Arras szörnyen messze van?
	Nagy út idáig!
	(Észreveszi Cyranót)
				Üdvözlöm, rokon!
CYRANO	(közeledve)
	Roxán, ön az!... De mondja hát...
ROXÁN							Hogyan
	Bukkantam rá a hadseregre? Lám,
	Nem volt nehéz! A pusztulás nyomán
	Haladtam mindig - és önökhöz értem!
	Ó rémítő! Ilyesmit látni kell!
	A képzelet nem gondolhatja el.
	Ha így szolgálják a királyukat,
	Az én szolgálatomban több az érdem!
CYRANO	Hallatlan! Hol jött? Hol talált utat?
ROXÁN	Hol jöttem? Hát a spanyolokon át!
ELSŐ KADÉT	Ó, női csel!
GUICHE				Az ellenség sorát
	Át tudta törni?
LE BRET				Súlyos munka volt!
ROXÁN	Dehogy! Batárom szépen áthatolt
	Az ellentábor kellős közepén!
	Ha egy hidalgó jött kevélyen, én
	Kinéztem rá a legszebb mosolyommal
	S hintóm előtt megnyílt az út azonnal!
	Ki kell hogy mondjam - és zokon ne essék
	Gálánsabb nincs, mint a spanyol nemesség!
CARBON	Ilyen mosoly jó passzus, annyi szent,
	De amikor a táborukba ment,
	Nem faggatták, hogy útja merre lészen,
	Hogy merre tart hát?
ROXÁN					Ó volt benne részem.
	S azt mondtam én: “Megyek találkozóra!
	A szeretőm vár!... E varázsos szóra
	Még a vad is kész bármily szörnyű tettre,
	A kocsiajtót komolyan betette,
	S kézmozdulattal, amilyet király
	Megírigyelhet, a rám célozó
	Puskákat mind elhárította... Ó,
	Egész valója fenség, büszke báj!
	Levett kalapján lebegett a toll,
	Amint előttem kissé meghajol,
	S azt mondja rá: Mehet, szenyórita!
CHRISTIAN	Roxán...
ROXÁN			Bocsáss meg! Azt súgtam oda,
	Hogy szeretőm vagy! De ha férjet mondok,
	Át nem bocsátnak, hidd el, a bolondok!
CHRISTIAN	De most...
ROXÁN			Mi az?
GUICHE					Távozzék innen el!
ROXÁN	Távozzam, én?
CYRANO				Azonnal!
LE BRET						Menni kell!
CHRISTIAN	Igen!
ROXÁN			Miért!
CHRISTIAN	(zavartan)
					Mert...
CYRANO	(szintúgy)
							Nemsokára tán...
GUICHE	(szintúgy)
	Egy óra múlva...
CARBON	(szintúgy)
					Ó, egy óra sok...
LE BRET	(szintúgy)
	Itt, asszonyom...
ROXÁN				Harcolnak! Maradok!
KADÉTOK	Nem! Nem!
ROXÁN	(Christian karjaiba fut)
				Hadd haljak férjem oldalán!
CHRISTIAN	Szemed hogy lángol!
ROXÁN					Ó, sejted-e, mért?
GUICHE	(kétségbeesve)
	Rettentő pont ez!
ROXÁN	(odafordul)
					Mit mond?
CYRANO								Épp azért
	Engedje át minékünk ezt a tért!
ROXÁN	(Guiche-hez)
	Ah, azt akarja, hogy özvegy legyek?
GUICHE	Ó, esküszöm!...
ROXÁN				Nem! Most már nem megyek!
	Nem űz el innen semmiféle szó!...
	S különben is... nagyon mulattató!
CYRANO	Hősnő lett a negédes? Tapsolok!
ROXÁN	Vérünk közös... tehát könnyű dolog!
ELSŐ KADÉT	(Roxánhoz)
	Megvédjük bátran!
ROXÁN	(mindjobban nekihevül)
					Úgy lesz, istenemre!
MÁSODIK KADÉT	(mámorosan)
	A tábor csupa Irisz illat!
ROXÁN						Éppen
	Jó kalapot tettem föl a fejemre...
	Pompásan fest majd a csata tüzében!
	(Guiche felé tekint)
	De menjen, gróf úr, az idő lejár.
	Jön a spanyol had s vesztegelni kár!
GUICHE	Jó, távozom!... Tehát hiába kérek?
	Ágyúimat megnézem s visszatérek.
	Legyen okos! Több ész, mint akarat!... Menjen!
ROXÁN	Soha!
	(Guiche távozik)

HATODIK JELENET
Előbbiek, Guiche nélkül

CHRISTIAN	(könyörögve)
			Roxán!
ROXÁN					Nem!
ELSŐ KADÉT	(a többihez)
							Itt marad.
KADÉTOK	(egymást lökve, taszigálva ide-oda szaladnak)
	Szappant! - Kefét! - Beretvát! - Szalagot!
	A tükrömet!... Ugyan, hová rakod!
	A mellényemnek egy kis lyuka van,
	Cérnát hamar! - Hol a sütővasam!
ROXÁN	(Cyranóhoz, aki szintén könyörög)
	Tapodtat sem!
CARBON	(miután ő is úgy tett, mint a többiek; termetét övbe szorította,
	kefélte a köntösét, a kalapját, egyet igazított a kalapja tollán,
	kézelőit kihúzogálta, - közeledik Roxánhoz és ceremóniásan)
					Jó! Hogyha itt marad,
	Be kell mutatnom egynehány urat,
	Vidám, jó arcút és előkelőt,
	Akik büszkék, hogy még ma meghalnak ön előtt!
	(Roxán meghajtja magát és Christian karjára dőlve vár. 
	Carbon végzi a bemutatást)
	Peyrescous báró!
KADÉT	(meghajolva)
					Asszonyom!
CARBON	(folytatólag)
								Nemes
	De Malgouyre Estressac, érdemes
	Többi nevén: Lésbas d’Escarabo!
	Ez itten D’Antignan-Juzet lovag,
	Ez báró Casterac de Cahuzac,
	S ez itt a fényes névvel ragyogó
	De Blagnac-Saléchan de Castel Crabioul...
ROXÁN	Ily sok nevet kapott itt minden úr?
SALÉCHAN BÁRÓ	Van egy kazalnyi!
CARBON					És most nyissa szét
	Zsebkendőt tartó kis fehér kezét.
ROXÁN	(kezét kinyitja. A zsebkendő leesik)
	Mi végre?
	(Az egész csapat mozdulatot tesz, hogy odarohanjon és fölvegye 
	a kendőt)
CARBON	(hirtelen fölveszi a keszkenőt)
				Nem volt lobogónk! De lesz!
	Itt van a legszebb zászló!
ROXÁN	(mosolyogva)
						Zászlónak kicsi ez!
CARBON	(a kapitány dzsidája hegyére tűzi a kendőt)
	De csipkéből van!
ELSŐ KADÉT	(a többiekhez)
					Ilyen asszonyért
	Szívemből vígan ontanám a vért,
	Csak volna bennem egy mákszemnyi főtt!
CARBON	(aki hallotta, mit beszél a kadét fölháborodottan)
	Pfuj! Ki beszél evésről egy szép asszony előtt!
ROXÁN	De kérem, magam is megéheztem nagyon,
	Pástétom, hús, borok -: ime az étlapom.
	Nos, uraim, ki hozza el nekem?
	(Megdöbbenés)
ELSŐ KADÉT	Ki hozza el!
MÁSODIK KADÉT				És honnan, Istenem!
ROXÁN	(nyugodtan)
	A hintómból!
MIND				Mit!
ROXÁN						Sőt, lesz, aki tálal,
	Sürög-forog, mindent magára vállal.
	Jól nézzenek a kocsisom szemébe,
	Ez a kocsis egy jeles ember képe.
	Fölmelegít minden szószt, hogyha kell!
KADÉTOK	(rohannak a batár felé)
	Ez Ragueneau! - Fölséges! - Csípjük el!
	(Éljenzés, ujjongás)
ROXÁN	(követi őket a szemével)
	Szegény fiúk!
CYRANO	(megcsókolja Roxán kezét)
				Jó tündér!
RAGUENEAU	(fenn a bakon, mint egy piaci komédiás)
						Uraim!
KADÉTOK								Bravó!
RAGUENEAU	Keresztülmentünk hispánok sorain
	Előttük volt a báj s nem látták, hol a háj!
	(Taps)
CYRANO	(halkan Christianhoz)
	Hm, Christian!
RAGUENEAU				Ahol kedves kaland int,
	Ott ők vakok s nem látják...
	(Tálat húz ki az ülése alól és fölemeli)
						a galantint.
	(Taps. A tál kézről kézre jár)
CYRANO	(halkan Christianhoz)
	Egy szót!
RAGUENEAU			Bámulják Vénust s azalatt
	Diána őze - szépen átszalad!
	(Őzcombot lóbál a levegőben. Nagy lelkesedés. Húsz kinyújtott 
	kar kapdos utána)
CYRANO	(súgva Christianhoz)
	Szólnom kell véled!
ROXÁN	(a kadétokhoz, akik élelmiszerekkel megrakottan térnek vissza)
					Csak a földre le!
	(Asztalkendőt terít végig a földön a két nyugodt, méltóságos tartású
	lakáj segítségével, akik a batár hátulsó részén állottak)
ROXÁN	(Christianhoz, abban a pillanatban, amikor Cyrano magával akarja vinni)
	Segíts! Jer!
	(Christian odamegy. Cyrano nyugtalanul izeg-mozog)
RAGUENEAU				Páva, gombával tele!
ELSŐ KADÉT	(boldogan jön előre, nagy szelet sonkát vágva magának)
	Hát éhesen, fiúk, mégsem halunk...
	Előbb pofázunk...
	(Észreveszi Roxánt, finomabb kifejezést keres)
					ah pardon... falunk!
RAGUENEAU	(a batár párnáit féléjük dobálja)
	Fogollyal bélelt párnák!
HARMADIK KADÉT					Az áldóját neki!
	(Csődület. A párnákat kihasítják. Nevetés. Öröm)
RAGUENEAU	(vörös borral telt palackokat dobál)
	Rubin!
	(Fehér borral telt palackokat)
			Topáz!
ROXÁN	(összehajtott asztalkendőt dob Cyrano arcába)
					Hopp! Rajta! Bontsa ki!
RAGUENEAU	(egy kicsavart kocsilámpát emelget)
	És minden lámpás egy kis éléskamra!
CYRANO	(súgva Christianhoz, miközben az asztalkendőt együtt kiterítik)
	Velem beszélsz... csak azután vele!
RAGUENEAU	(mindig föllengzőbben)
	Füstölt kolbász az ostorom nyele!
ROXÁN	(bort tölt és felszolgál)
	Csak gasconok esznek ma itt, szavamra,
	Ha már megölnek, a teremburáját!
	S ha gróf Guiche jön, hát meg ne invitálják!
	(Egyiktől a másikhoz megy)
	Lassabban! - Van idő! - Igyék egy jó nagyot!
	Egyék! - Ön sír? - Miért?
ELSŐ KADÉT						Mert túl boldog vagyok!
ROXÁN	Csitt! - Pirosat, fehéret? Mindent kap, aki kér!
	Tányért parancsol ? - Villát? - Carbon úr, friss kenyér!
	Kinek kell a pulyka melle? - Mindenki jól van, látom!
	Szolgálhatok pezsgővel?
CYRANO	(aki megrakottan, segítve megy utána, félre)
						Ó, mennyire, imádom!
ROXÁN	(Christianhoz megy)
	Te?
CHRISTIAN			Semmit!
ROXÁN					De igen! Piskótát, kicsi bort!...
CHRISTIAN	( föl akarja tartani)
	Mondd, miért jöttél ide?
ROXÁN						Előbb e nagy nyomort
	Hadd csillapítsam... aztán...
LE BRET	(aki hátrament, hogy a dombon álló őrszemnek lándzsahegyre
	tűzött cipót nyújtson át)
						Gróf Guiche jön!
CYRANO									Tűnjön el
	Minden palack, tányér, kés, villa, tál!
	Ha itt körülnéz, semmit sem talál!
	(Ragueneau-hoz)
	S te, Ragueneau, egy-kettő! Ugorj a bakra fel!
(Szempillantás alatt mindent eldugnak a sátrakban - mindent begyömöszölnek a kabátok, a köpenyek alá és a kalapokba. - Gróf Guiche hirtelen belép. - Egyszerre megáll és szaglászni kezd. - Csönd)
HETEDIK JELENET
Előbbiek, Guiche

GUICHE	Jó szag van itt...
ELSŐ KADÉT	(elégedetten dudorász)
					Tralalla... lalla...
GUICHE	(megáll és ránéz) 							Kérem,
	Mi a baja?... Olyan piros a képe!
ELSŐ KADÉT	Nincs semmi baj! Fejembe száll a vérem,
	Mert hát megyünk az ellenség elébe!
MÁSODIK KADÉT	Pam, pam...
GUICHE	(odafordul)
				Mi az?
MÁSODIK KADÉT	(pityókosan)
						Egy kis dalt dúdolok!
GUICHE	Barátocskám, maga vidám nagyon!
MÁSODIK KADÉT	Hát hogyne volnék, ha csatázhatom!
GUICHE	(hívja Carbont, hogy parancsokat osszon neki)
	Hej! Kapitány!
	(Meghökkenve néz rá)
				Hah, ördög! Szép dolog,
	Még önnek is rózsás a kedve!
CARBON	(csupa tűz az arca, borospalackot rejt a háta mögé, szabadkozó
	kézmozdulattal)
						Ó!
GUICHE	Maradt egy ágyúm, jól használható...
	(A színfalak közé mutat)
	Oda vontattam... Azon a helyen
	Nagy támaszuk lesz!
HARMADIK KADÉT	(himbálja magát)
					Kedves figyelem!
NEGYEDIK KADÉT	(nyájasan mosolyog)
	E gyöngédség kit ne ragadna el!
GUICHE	Mind megbolondult!
	(Szárazon)
					Csak vigyázni kell:
	Lövéskor hátrál.
ELSŐ KADÉT				Puff!
GUICHE	(hozzálép, dühösen)
						Lánchordta, ha...
ELSŐ KADÉT	Gascogne-i ágyú nem hátrál soha!
GUICHE	(karon ragadja és rázza)
	Részeg?... Mitől?
ELSŐ KADÉT	(kevélyen)
					A puskapor szagától!
GUICHE	(vállat von, elereszti a kadétot és gyorsan Roxánhoz megy)
	Nos, szép hölgy, hallunk egy bölcs szót magától?
	Megy?
ROXÁN			Maradok!
GUICHE					El innen, messze!
ROXÁN								Nem!
GUICHE	Ha így van, puskát adjatok nekem!
CARBON	Mit mond?
GUICHE				Maradok én is.
CYRANO							Valahára
	Igaz bátorság!
ELSŐ KADÉT				Gallérja dacára
	Gascogne-i mégis, a’ mondó vagyok!
GUICHE	Asszonyt veszélyben én el nem hagyok!
MÁSODIK KADET	(az elsőhöz)
	Tán adnánk egy-két harapást neki!
	(Minden eleség egyszerre előkerül, mint valami varázsszóra)
GUICHE	(ragyogó szemmel)
	Mit látok? Étel?
HARMADIK KADÉT				Bújjék egybe ki!
	(Mindent előhúz, amit a kabátjába rejtett)
	Van mindenütt!
GUICHE	(uralkodik magán, kevélyen)
					A maradék falat
	Nekem nem ízlik!
CYRANO	(meghajtja magát)
					Bravó! Ön halad!
GUICHE	(büszkén, egy kis akcentussal)
	Éhomra jobb csatázni!
ELSŐ KADÉT	(kitörő örömmel)
						Éhomra! Hajahaj
	Megjött a tájszólása!
GUICHE	(nevetve)
					Nekem?
ELSŐ KADÉT							Igazi faj!
	(Valamennyi táncra kerekedik)
CARBON	(az imént a domb mögé került és most megjelenik a tetején)
	Már rendben áll a lándzsások csapatja!
	(A domb mögül kivillanó lándzsák sorára mutat)
GUICHE	(Roxánhoz, meghajtva magát)
	Megnézhetjük, ha karját ide adja!
(Roxán elfogadja Guiche karját és együtt mennek a lejtő felé. Valamennyi kadét leveszi a kalapját és úgy megy utánuk)
CHRISTIAN	(Cyranóhoz siet)
	Szólj gyorsan!
(Abban a percben, amikor Roxán a halom tetejére ér, a lándzsák- tisztelgés jeléül földre hajlítva - egy pillanatra eltűnnek. - Éljen-kiáltás. - Roxán meghajtja magát)
KADÉTOK	(lándzsával a szín falak közt)
				Éljen!
CHRISTIAN						Mi az a titok?
CYRANO	Ha Roxán...
CHRISTIAN				Nos? Szólj!
CYRANO						Emlegetni fog
	Leveleket...
CHRISTIAN				Tudom már!
CYRANO							Nem szabad
	Meglepetést mutatnod...
CHRISTIAN						Mit? Nekem?
CYRANO	A dolog olyan egyszerű!... Igen!...
	Eszembe jut Roxán láttára!... Hadd
	Közöljem most ó, Christian, veled...
	Te...
CHRISTIAN			Szólj hamar!
						Sokkal több levelet
	Írtál neki, mint gondolod.
CHRISTIAN						Mi?
CYRANO							Látod...
	Tudattam véle: mennyire imádod!
	Írtam sokat s nem mondtam el!...
CHRISTIAN	Derék!
CYRANO			Természetes!
CHRISTIAN						Adj választ erre még:
	Régen körül vagyunk kerítve... hát
	Hogy tudtál mégis...
CYRANO					Könnyen mentem át
	Éjfél után...
CHRISTIAN	(keresztbe font karokkal)
				Ez is természetes?
	S hetenkint vajon hányszor írtam? Ez
	Fölöttébb érdekel!... Kétszer talán?
	Háromszor? Négyszer?
CYRANO					Többször.
CHRISTIAN							Ej, no lám!
	Mindennap?
CYRANO				Ah, mindennap. - Kétszer.
CHRISTIAN	(hevesen)
	Úgy boldogított e levelezés,
	Hogy átgázoltál poklon, ördögön,
	Csak hogy mindennap...
CYRANO	(látja, hogy Roxán visszatér)
						Hallgass! Visszajön!
	(Hirtelen bemegy a sátorba)

NYOLCADIK JELENET
Roxán, Christian; hátul a föl s alá járó kadétok; Carbon és Guiche parancsokat osztva

ROXÁN	(Christianhoz fut)
	S most, Christian!
CHRISTIAN	(kézen fogja Roxánt)
					Ó, valld be most nekem:
	Miért jöttél te hozzám szörnyű ösvényeken.
	Vad harcosok során át, ahol durván riad
	A csatakürt?
ROXÁN				Leveleid miatt!
CHRISTIAN	Valóban?
ROXÁN				Ah, miattuk mentem én
	Ezer veszélybe!... A szívem szegény,
	Gyönyörbe kábult, mámor rabja lett!
	Egy hónap óta írsz már levelet,
	S egyik szebb, mint a másik!
CHRISTIAN						És e pár
	Csinos levélért...
ROXÁN					Hallgass! Nem tudod,
	Gyöngéd szerelmem mily pontig jutott!
	Régen tiéd Roxánod lelke már...
	Bűvös szavad rezgése akkor éjjel
	Eltöltött lánggal, égő szenvedéllyel!
	S egy hónap óta minden leveled
	E hangon suttog, esdekel felém,
	Mint hű szerelmünk első éjjelén!
	Magadhoz vonzasz! Itt vagyok veled!
	Nem szőtte volna Penelope sem
	Lágy gyapjúját, ha ilyen édesen
	Írt volna hős Odysseus neki.
	Bús otthonából úgy ment volna ki,
	Mint Szép Heléna, hő vággyal tele,
	Hogy egyesüljön Trójánál vele!
CHRISTIAN	De...
ROXÁN			Átolvasom százszor, míg a fej
	Mámorba szédült. Minden kis levél
	Lelkednek egy-egy rózsaszirma, mely
	Ölembe hullt. Nagy, tiszta szenvedély
	Minden szava!... Megittasultam tőle!...
CHRISTIAN	Nagy szenvedély? Ezt érzed ki belőle?
ROXÁN	Gyönyörrel!
CHRISTIAN				És azért jössz...
ROXÁN							Hogy a lelkem
	Mély hódolattal lábadhoz térdeljen!
	Azért jövök most, hogy pirúlni láss!
	Azért jövök, hogy nékem megbocsáss!
	- S ó, Christian, hallgatnod kell e szóra,
	Mert meglehet, hogy ez a végső óra!
	Bocsásd meg azt a sértő, balga tettem’,
	Hogy csak az arcod szépségét szerettem!
CHRISTIAN	(elrémülve)
	Roxán!
ROXÁN			S hogy később, mint a kis madár,
	Mely szökdécsel, míg végképp tova száll,
	Szépséged és lelked közt ingadoztam,
	Szeretve benned mind a kettőt!...
CHRISTIAN							S mostan?
ROXÁN	Férjem!... Uram!... Győztél magad felett!
	Nem szeretek mást, csak a lelkedet!
CHRISTIAN	(hátrálva)
	Roxán!...
ROXÁN			Örülj!... Mert azt szeretni csak,
	Ami mulandó, szétomló alak,
	Nemes szíveknek kínosan kevés!
	Külsőd a lélek kellemébe vész.
	Az csak csinos volt, ez isteni szép!...
	Szépségedet, amellyel voltakép
	Meghódítottad halhatatlan részem,
	Most tisztán látom... mert eltűnt egészen!
CHRISTIAN	Ó…
ROXÁN			Nagy győzelmed csaknem megzavar?...
CHRISTIAN	(fájdalmasan)
	Roxán!
ROXÁN			Nincs ennél drágább diadal:
	Ne kétkedjél!... Van íly nagy szerelem!
CHRISTIAN	Nem kell! A másik hadd járjon velem,
	Az egyszerű!... Én bennem azt szeresd...
ROXÁN	Amit más asszony? Így gondoltad ezt?
	Nem!... Megtanítlak tisztább szerelemre!
CHRISTIAN	A régi jobb volt!
ROXÁN					Értsd meg, Christian!
	Csak most szeretlek mélyen, igazán...
	A szívre hallgatok most, nem a szemre!
CHRISTIAN	Hallgass.
ROXÁN			Szeretlek! S kebleden pihennék
	Még akkor is - nem bánt e gondolat -,
	Ha rút lennél egy röpke perc alatt!
CHRISTIAN	Ne mondd ezt!
ROXÁN				Mondom!
CHRISTIAN						Mit!... Ha csúnya lennék?
ROXÁN	A rútak rútja... én még azt se bánom!
CHRISTIAN	Irgalmas ég!
ROXÁN				Örülsz-e, Christianom?
CHRISTIAN	(tompán)
	Igen...
ROXÁN			Mi lelt?
CHRISTIAN	(gyöngéden eltolja magától)
					Ne aggódj... Nincs bajom...
	Mindjárt... Csak egy szót kell még szólanom...
ROXÁN	De...
CHRISTIAN	(a hátul álló kadétok egy csoportjára mutat)
			Nézd, milyen bús arccal állnak ott!
	Add vissza nékik bájos mosolyod...
	- Az én önző szerelmem vonta el
	Hiszen haláluk úgyis már közel!
ROXÁN	(meghatva)
	Drágám!
	(A gasconokhoz megy, akik nagy tisztelettel és szolgálatkészen
	veszik körül)

KILENCEDIK JELENET
Christian, Cyrano; hátul Roxán, Carbonnal és több kadéttal beszélgetve

CHRISTIAN	(Cyrano sátora felé kiabál)
				Cyrano! Hej hamar... hamar!
CYRANO	(kilép a sátorból harcra készen)
	Mi a bajod? Fehér vagy, mint a fal.
CHRISTIAN	Már nem szeret!
CYRANO				Roxán?
CHRISTIAN						Téged szeret!
	Mert nem szeret mást, csak a lelkemet!
CYRANO	Nem!
CHRISTIAN			De igen! Csak téged, csak magad...
	S te -- Roxánt!
CYRANO				Én?
CHRISTIAN					Tudom, ne is tagadd.
CYRANO	Igaz.
CHRISTIAN			Őrülten.
CYRANO					Még annál is jobban!
CHRISTIAN	Mondd meg neki!
CYRANO	Soha!
CHRISTIAN			Miért?
CYRANO					Mert csak titokban
	Szerethet ilyen arc!
CHRISTIAN					Ha rúttá válna képem,
	Szeretne akkor is... őrizne a szívében!...
CYRANO	Ő mondta?
CHRISTIAN				Az imént!
CYRANO						Nekem vigasztalás!
	De nem! Ne higgyj neki!... Őrültség, semmi más!
	Boldog vagyok... a szívem is nevet,
	Hogy így beszél... de komolyan ne vedd!
	Elvesztünk mind a ketten, ha erre sokat adsz:
	Csak addig szeret engem, amíg te szép maradsz.
CHRISTIAN	Meglátjuk mindjárt!
CYRANO					Nem!
CHRISTIAN							Válasszon ő!
	Mindent bevallasz!
CYRANO					Nem! Nem... Rémitő!...
CHRISTIAN	Mert szép vagyok, megöljem boldogságod?
	Igazság ez?
CYRANO				S tőlem bűn volna, látod,
	Megölnöm a tiédet, csak mivel
	Véletlenül szebben cifrázza fel
	Ügyeskedő elmém azt, amit a szíved érez!
CHRISTIAN	Menj, vallj be mindent!
CYRANO	Nem, nem! Gyötörsz, ha így kisértesz.
CHRISTIAN	Megúntam már, hogy hordjam szüntelen
	A vágytársat magamban!
CYRANO	Christian!
CHRISTIAN				A házasság, amit kötött velem,
	Titokban történt... nincs tanúja... Ám
	Bomoljon föl, ha élve maradok!
CYRANO	Örjöngsz!
CHRISTIAN			Szeresse azt, aki vagyok.
	Vagy nem kell a szerelme!... Hagyjon el!...
	Sétát teszek a sáncon, itt közel
	Egy pillantás az ellenségre le,
	S majd visszatérek!... Hát beszélj vele...
	Vagy te, vagy én!
CYRANO					Te!
CHRISTIAN						Magam is remélem!
	(Kiált)
	Roxán!
CYRANO			Ne még!
ROXÁN	(előrefut)
					Mi az?
CHRISTIAN							Egy percre, kérem!
	Cyrano fontos dolgokat közöl...
	(Roxán gyorsan Cyranóhoz megy. Christian távozik)

TIZEDIK JELENET
Roxán, Cyrano, később Le Bret, Carbon de Castel Jaloux, kadétok, Ragueneau, Guiche stb.

ROXÁN	Fontos?
CYRANO	(fejvesztve)
			De... Itt hágy... Nem, nem!... Semmiség!
	És komolyan csak ő foghatja föl...
	Túloz, hisz tudja...
ROXÁN	(gyorsan)
					Most sem hiszi még,
	Amit vallottam az imént neki?
CYRANO	(megfogja Roxán kezét)
	Tehát igaz?
ROXÁN				Szeretném Christiant
	Még akkor is, ha...
	(Pillanatig haboz)
CYRANO	(szomorú mosollyal)
					Fél, hogy szava bánt?
ROXÁN	De...
CYRANO			Én eltűröm!... Bátran ejtse ki!
	Ha csúnya volna?
ROXÁN					Úgy van!
	(Sortűz a színfalak közt)
							Ah, lövés!
CYRANO	(tüzesen)
	Torzkép?
ROXÁN			Igen!
CYRANO					Ocsmány?
ROXÁN							Mit bánom!
CYRANO										És
	Groteszk alak?
ROXÁN					Én annak sose látnám!
CYRANO	Még akkor is szeretné?
ROXÁN						Sőt imádnám!
CYRANO	(rajongva, félre)
	Ragyogj felém, ó, szép remény-sugár!
	(Roxánhoz)
	Roxán!
LE BRET	(lelkendezve berohan, halkított hangon)
			Cyrano!
CYRANO	(odafordul)
					Mért jössz ide?
LE BRET								Csitt!
	(Valamit súg a fülébe)
CYRANO	(elbocsátja Roxán kezét és fölkiált)
	Ah!
ROXÁN			Mi a baja?
CYRANO	(félre, tompa iszonyattal)
					Mindennek vége már!
	(Új lövések)
	Mi az? Mi történt? Folyvást lőnek itt!?
	(Hátrafelé megy, hogy kinézzen)
	Nem mondhatom ki többé azt a szót!
ROXÁN	(ki akar rohanni)
	Mi történt?
CYRANO	(gyorsan odaugrik és föltartja)
				Semmi!
(Kadétok rejtegetve cipelnek valamit és úgy csoportosulnak körülötte, hogy Roxán nem férhet hozzá)
ROXÁN						És mit visznek ott?
CYRANO	(eltávolítja)
	Ne nézze!
ROXÁN				Szóljon, mi az, amit ön
	Közölni óhajt...
CYRANO					Semmi... Esküszöm!
	Csak azt, hogy egy hír szívemig hatolt...
	(Ünnepélyesen)
	Hogy Christiannak szép, nagy lelke volt.
	(Rémülten helyre akarja igazítani)
	Nagy lelke van...
ROXÁN					Volt?
	(Élesen fölsikolt)
							Ó, nagy Isten!
	(Odarohan és mindenkit ellök az útjából)
CYRANO										Vége!
ROXÁN	(látva Christiant, aki földre terített köpenyén fekszik)
	Ó, Christian!
LE BRET	(Cyranóhoz)
				A szíve közepébe
	Csapott az első átkozott golyó!
(Roxán Christian testére veti magát. Újabb lövések. Fegyverzaj. Hadi lárma. Dobpergés)
CARBON	(kivont karddal)
	A spanyolok támadnak már! No jó!
	Fegyverre!
	(A kadétok élén átrohan a halmon)
ROXÁN	(Christianhoz)
				Szólj!
CARBON HANGJA	(a domb mögött)
						Verjétek be a kócot!
ROXÁN	(Christianhoz )
	Szólj!
CARBON			Sorakozz!
ROXÁN					Szívem!
CARBON							Föl a kanócot!
	(Ragueneau beszalad, vizet hoz valami sisakban)
CHRISTIAN	(elhaló hangon)
	Roxán!
CYRANO	(gyorsan hozzáhajol és a fülébe súg, mialatt Roxán a kebléről
	leszakított gyolcsot kétségbeesetten a vízbe mártja, hogy bekösse
	vele Christian sebét)
			Mindent tud s a tiéd egészen!
	(Christian lehunyja szemeit)
ROXÁN	Mit mondasz, édes?
CARBON					Állj lövésre készen!
ROXÁN	(Cyranóhoz)
	Nem halt meg, úgy-e? Nem halt meg?
CARBON								Vigyázz!
ROXÁN	Ó, Christianom, arcom csupa láz,
	De a tied jég!
CARBON				Célozz!
ROXÁN						Egy levél!
	(Föltépi)
	Hozzám van írva!
CYRANO	(félre)
					Az én levelem!
CARBON	Sortűz!
	(Lövés. Kiabálás. Harci zaj)
CYRANO	(szabadulni akar Roxántól, aki térdel a földön és kezét erősen tartja)
			De Roxán, harc van itt... a vér
	Kezd folyni már!
ROXÁN	(nem engedi)
					Maradjon még velem!
	Meghalt. Ön tudja, hogy ki volt.
	(Csöndesen sír)
							Nemes,
	Finom teremtés... Könnyre érdemes!
	Az volt-e?
CYRANO	(állva, levett kalappal)
	Az!
ROXÁN			Nagy költő!
CYRANO						Úgy van!
ROXÁN									Édes,
	Magasztos szellem!
CYRANO					Úgy van!
ROXÁN								A szivéhez
	Nem férkőzhetett hitvány köznapiság!
	Ilyen szép lelket szült-e a világ?
CYRANO	(szilárdan)
	Nem, Roxán!
ROXÁN	(Christian holttestére borul)
				Meghalt!
CYRANO	(félre, kardot húzva)
							S én is vesszek el.
	Mert Christianban öntudatlanul
	Engem sirat!
	(Messziről trombitaharsogás)
GUICHE	(fölbukkan a halmon, kuszáltan, megtépve, sebbel a homlokán és
	dörgő hangon kiáltja)
				Halljátok! Búg a jel!
	A franciák érkeznek vissza, túl
	A sáncokon s hozzák az eleséget!
	Hajrá! Csatánk ne érjen addig véget,
	Amíg itt lesz a marsall!
ROXÁN						Levele
	Könnyek nyomával s vérrel van tele!
EGY HANG	(odakünn kiabálva)
	Add meg magad!
KADÉTOK HANGJA					Nem!
RAGUENEAU	(fölmászott a hintóra és onnan nézi a csatát a dombon keresztül)
							Lucifer nevére,
	Mi rosszul állunk!
CYRANO	(Guiche-hez Roxánra mutatva)
					Menjen el vele!...
	Gondjára bízom!...
ROXÁN	(csókolgatja a levelet, elhaló hangon)
					Itt a könnye, vére!...
RAGUENEAU	Elájul!
	(Leugrik a bakról és Roxánhoz szalad)
GUICHE	(a dombon vad hévvel a kadétokhoz)
			Rajta! Tartsatok ki! Meg kell
	Gátolni őket!
EGY HANG	(kívül)
				Le a fegyverekkel!
KADÉTOK HANGJA	Nem!
CYRANO	(Guiche-hez)
			Bátorságát megmutatta...
	(Roxánra mutat)
								Hát
	Most meneküljön s Roxánt mentse meg!
GUICHE	(Roxánhoz siet és fölemeli)
	Úgy lesz, amint kívánja ön!... Megyek,
	De ha kitart, megnyertük a csatát!
CYRANO	Jó!
	(Utánakiált az ájult Roxánnak, akit gróf Guiche, Ragueneau
	támogatásával, a karjaiban visz ki a színpadról)
			Ég veled!
(Zaj. Kiabálás. Sebesült kadétok jönnek és a színpadon buknak el. Cyranót, aki rohan a csatába, a halom tetején a vérrel borított Carbon tartja föl)
CARBON					Hátrálunk nyakra-főre!
	Belém döfött két gaz pikás legény!
CYRANO	(Carbonhoz)
	Ne félj!
	(A kadétok felé)
			Előre, fattyúk, csak előre!
	(Carbonhoz, akit támogat)
	Ma két halottat bosszúlok meg én:
	Szép Christiant s a boldogságomat!
	(Lemegy vele a dombról. Cyrano magasra emeli a lándzsát, 
	aminek a végén Roxán keszkenője lobog)
	Lobogj, zászlócska!
	(Beüti a földbe a lándzsát és harsányan a kadétok felé)
					Szúrj! Vágj! Rajta!
	(A síposhoz)
									Hadd
	Szóljon a síp! Hadd kezdjék rá a táncot!
(A sípos játszik. Több sebesült újra föláll. Kadétok rohannak le a halomról és Cyrano s a kis zászló körül sereglenek. A batár kívül-belül megtelik hadakozókkal. Puskák, lándzsák merednek alá mindenfelől. Valóságos kis erőddé változik át)
ELSŐ KADÉT	(hátrálva jön a halomról s aközben egyre vív)
	Feljebb nyomulnak! Megmásszák a sáncot!
	(Halva zuhan le)
CYRANO	Csak másszanak! Egészségükre válik!
(A halmot egy pillanat alatt az ellenség tömege lepi el ijesztő csatarendben. A császáriak nagy zászlója lobogva emelkedik föl)
CYRANO	Sortűz!
	(Puskaropogás)
KIÁLTÓ HANG	(az ellenség soraiban)
				Sortűz!
	(Gyilkos tüzelés. A kadétok mindenfelé hullanak)
SPANYOL TISZT	(előrerohanva)
							Kik halnak itt egy szálig?
CYRANO	(szaval és nekifeszülve áll a golyók záporában)
	Ezek a gascogne-i legények.
	S Castel-Jaloux a kapitány,
	Gémlábú sasok, csodalegények.
	(Ráront az ellenségre, - a még megmaradt kadétok követik)
	Ezek a gascogne-i...
	(A többi elvész a csatazajban)

ÖTÖDIK FELVONÁS
CYRANO ÚJSÁGJA
Tizenöt évvel később. 1655-ben.
A Keresztrendhez tartozó apácák kolostor-kertje Párisban. Terebélyes fák mindenfelé. Bal felől a ház; széles, nyílt lépcső, melyre több ajtó nyílik. A színpad közepén, egészen magában, hatalmas fa áll, egy kis kerekded tér középpontjául. Jobbról, az első színfalnál, nagy puszpángok közepette, félkör alakú kőpad.
A színpad egész hátulján gesztenye-allée húzódik át jobbról balra, egy kápolna kapujáig. A szent épület fala keresztülcsillan a lombos gallyakon.
A szabályos, kettős sorban álló fák mögött: pázsitszőnyegek, másfasorok, ligetecskék, a nyílt égboltozat.
A kápolnának egy kis mellékajtaja pirosló szőlőlevéllel befuttatott oszlopsorba vezet.
Az oszlopsor a puszpángok mögött, a jobb oldal első színfalánál tűnik el. Ősz van. A pázsit friss zöldje fölött minden lomb piros. Imitt-amott puszpángok és tiszafák sötétzöld foltjai. A fák tövében halomban hever a sok hervadt levél; ellepik az egész színpadot, zörögnek a járókelők lépései alatt, félig eltakarják a nyílt lépcsőt és a padokat is. A jobb oldali pad és a fa közt nagy hímzőráma, előtte kis szék. Gombolyagokkal, fonalakkal teli kosárkák. Megkezdett hímzés.
A függöny felgördülésekor apácák járnak-kelnek a parkban; többen a padon ülnek egy korosabb apáca körül. Hervadt levelek hullanak.
ELSŐ JELENET
Mater Margherite, Martha nővér, Klára nővér, apácák

MARTHA NŐVÉR	(Mater Margherite-hez )
	Tükörbe nézett és úgy rendezgette
	A fejkötőjét Klára nővér.
MATER MARGHERITE	(Klára nővérhez)
						Tette
	Valóban nem szép.
KLÁRA NŐVÉR					Én láttam ma reggel,
	Hogy Martha nővér egy szilvát csipett el
	A torta-díszből.
MATER MARGHERITE	(Martha nővérhez)
					Csúf tett, édesem!
KLÁRA NŐVÉR	Csak egy kacsintás.
MARTHA NŐVÉR					Egy kis szilva-szem!
MATER MARGHERITE	Cyrano úrnak elmondom ma.
KLÁRA NŐVÉR	(megijedve)
							Nem!
	Gúnyolni fog!
MARTHA NŐVÉR				Nevetve fogja ránk:
	Ahány apáca, mind kacér!
KLÁRA NŐVÉR						Falánk!
MATER MARGHERITE	(mosolyogva)
	S jólelkű!
KLÁRA NŐVÉR				Úgy-e, van tíz éve már,
	Hogy szombatonkint szent házunkba jár?
MATER MARGHERITE	Több! Attól kezdve, hogy fészkünkbe jött
	- Fehér gerlékhez fekete madár -
	A rokona tizennégy év előtt,
	Gyászos ruhát és fátyolt hozva vászon
	Fejékünk mellé.
MARTHA NŐVÉR					És e hosszú gyászon
	Csupán ő fog ki... ő vidítja fel!
APÁCÁK	Szeretjük mind! - Ha szól, kacagni kell!
	- Mulattat minket! - Csípked, ingerel!
	Tortát sütünk számára!
MARTHA NŐVÉR						Ah, de félek,
	Hogy rossz keresztény, hogy hitetlen lélek!
KLÁRA NŐVÉR	Majd megtérítjük!
APÁCÁK					Meg!
MATER MARGHERITE							Nem engedem.
	Hogy zaklassátok buzgólkodva!... Nem!
	Ha gyötritek, még elmarad!
MARTHA NŐVÉR							De hát...
	Az Isten!...
MATER MARGHERITE				Hagyjuk! Az szívébe lát,
	S jól ismeri!...
MARTHA NŐVÉR				De minden szombaton
	Azt mondja büszkén, amikor nyitom
	Kapunkat: “Tegnap nem böjtöltem ám!”
MATER MARGHERITE	Azt mondja? Ó!... A teljes napon át
	Koplalt a multkor...
MARTHA NŐVÉR					Koplalt... Szent Anyám!
MATER MARGHERITE	Nagyon szegény!
MARTHA NŐVÉR					Kitől hallotta ezt?
MATER MARGHERITE	Le Bret úr mondta.
MARTHA NŐVÉR					S a derék nemest
	Nem támogatják semmiféle jóval?
MATER MARGHERITE	Sértésnek venné!
 (A fasorban feltűnik Roxán alakja. Feketébe van öltözve; fején özvegyi hajék és hosszú fátyol. Guiche nagy díszben és kissé megöregedve oldalán lépked. Lassan haladnak, Mater Margherite fölkel)
					Menjünk!... Erre jő
	Magdolna asszony egy látogatóval.
MARTHA NŐVÉR	(súgva Klára nővérhez)
	Grammont tábornagy?
KLÁRA NŐVÉR	(odanéz)
						Azt hiszem, hogy ő.
MARTHA NŐVÉR	Több hónap óta nem volt itt a herceg!
APÁCÁK	Nagy úr! - Az udvar! - Drágák, ó, a percek!
	A rang! - A tábor! 
KLÁRA NŐVÉR					És a nagy világ!
(Mind távoznak. Guiche és Roxán hallgatva előre jönnek és megállnak a hímzőráma közelében. Egy ideig csönd)

MÁSODIK JELENET
Roxán, Grammont herceg (annakelőtte Guiche gróf), később Le Bret és Ragueneau

A HERCEG	Itt hervad el hát e remek virág?
	Még mindig gyászol?
ROXÁN					Mindig.
A HERCEG							És hűsége
	Örökké tart?
ROXÁN				Örökké.
A HERCEG	(szünet múlva)
							És nekem
	Már megbocsátott?
ROXÁN					E falak közt vége
	Minden haragnak.
	(Egy ideig újra csend)
A HERCEG					Messze földeken
	Nem volt hát párja?
ROXÁN					Ó, ismerni kellett!
A HERCEG	Valóban... én a ritka ifjú mellett
	Csak úgy futtában mentem el!... Szivén
	Pihen még most is végső levele?
ROXÁN	Ereklyém itt függ... s meghalok vele!
A HERCEG	Így lángol a halottért?
ROXÁN					Néha én
	Nem is hiszem, hogy meghalt... néha látom
	Magamnál... Lelke együtt van velem,
	S körül lebeg, mint élő szerelem.
A HERCEG	(némi szünet múlva)
	És Bergerac?
ROXÁN				Gyakran jön. Hű barátom.
	Újság se kell, mert minden hírlapot
	Szavával pótol. Pontos mindig. Ott
	A fa tövében áll karszéke, ha
	Derült időnk van. Nem késik soha.
	Hímezve várom. Kong az óra... és
	Még el se hangzott a végső ütés,
	Hallom - mert föl se nézek már - amint
	Pálcája koppan. Jön. Szokás szerint
	Székébe ül s gúnyolja végtelen
	Hímzésemet. Elévődik velem...
	Aztán peregni kezd ajkán a szó...
	Elmondja mind a heti krónikát...
	(Le Bret megjelenik a nyílt lépcsőn)
	Le Bret!
	(Le Bret lemegy)
			Barátunk hogy van?
LE BRET							Rosszul.
A HERCEG									Ó!
ROXÁN	(a herceghez)
	Túloz.
LE BRET			Megmondtam én előre... Hát
	Egészen úgy lett! Ínség és magány
	Szakadt rá! Sértő verseit pogány
	Agyarkodás kiséri mindenütt,
	Piperkőcön, álszenten végigüt,
	Üti a szájhőst, a Parnassz-ra hágott
	Tolvaj-poétát - az egész világot!
ROXÁN	De kardja megvan és rettegve fél
	Mindenki attól! Nem bírnak vele.
A HERCEG	(fejét rázva)
	Ki tudja?
LE BRET				Engem más aggaszt... a tél,
	A bús december dermesztő szele.
	Az éhség, mely gonosz farkas gyanánt
	Surran be hozzá... Ez az, ami bánt!
	E gyilkos banda még halálra űzi!
	Övét mindennap keskenyebbre fűzi.
	Mind vékonyabb lesz. S a szegény nagy orr
	Olyan már, mint a megsárgult ivor.
	Kamrája szűk... egy szál kabátja rossz.
A HERCEG	Nem vitte sokra, annyi bizonyos!
	S mégis - nagyon ne szánjuk.
LE BRET	(keserű mosollyal)
	Herceg úr!
A HERCEG				Ne szánjuk, mondom -- mert korlátlanul
	Gondolkodott, élt; szíve és feje
	Alkut nem ismert.
LE BRET	(mint föntebb)
					Herceg úr!
A HERCEG	(kevélyen)
								Tudom:
	Van mindenem... és neki semmije...
	De becsülöm, szavamra mondhatom!
	(Üdvözli Roxánt)
	Isten vele!
ROXÁN				Kísérem!
	(A herceg üdvözli Le Bret-t és Roxánnal a nyílt lépcső felé indul)
A HERCEG	(megáll, mialatt Roxán megy föl a lépcsőn)
							Higgye meg:
	Irigylem ezt az embert. Mert akit
	Kegyelt a végzet és magasra vitt,
	Ha bűne nincs is, ha nem is remeg
	A túlvilágtól -: száz apró csömört
	Érez magában; és ámbár nem ölt
	Bűnbánó arcot, bár nem gyötri vád:
	Sokszor pirúlva vizsgálja magát;
	S a herceg dús palástja, azalatt
	Amíg a nagyság lépcsőin halad,
	Egész sor hervadt ábrándot söpör,
	Éppúgy, ahogy most búsan sepri föl
	Gyászos ruhája itt a kő felett
	A sok kiszáradt, zörgő levelet.
ROXÁN	(gúnyosan)
	Erőt vesz lelkén a költői bánat?
A HERCEG	Igen!
	(A távozás pillanatában, kurtán)
			Le Bret úr!
	(Roxánhoz)
						Csak két szót... bocsánat!
	(Le Bret-hez megy: félhangon)
	Tudom, hogy nyíltan nem támadja meg
	Barátját senki; de van egy tömeg
	Bősz ellensége. Tegnap mondta éppen
	Egy ismerősöm a király termében:
	Ezt a Cyranót egyszer még halálos
	Baleset éri!
LE BRET				Ah!
A HERCEG					Gonosz e város.
	Ritkán menjen ki és okos legyen!
LE BRET	(égnek emeli a karját)
	Okos! Cyrano! Édes Istenem!
	Futok elébe... Ide jön, tudom...
ROXÁN	(aki állva maradt a nyílt lépcsőn, egy hozzásiető apácához)
	Nos?
APÁCA			Ragueneau úr! Bebocsáthatom?
ROXÁN	Hadd jöjjön!
	(A herceghez és Le Bret-hez)
				Folyvást jajgat a szegény.
	Bukott szerzőből lett fodrász legény...
LE BRET	Borbély...
ROXÁN			Színész...
LE BRET					Pedellus...
ROXÁN							Fürdőszolga.
LE BRET	Gitáros...
ROXÁN			Vajon, hogy megy most a dolga?
RAGUENEAU	(berohan)
	Ah, asszonyom!
	(Meglátja Le Bret-t)
					Uram!
ROXÁN	(mosolyogva)
							Míg visszatérek,
	Panaszait Le Bret hallgatja majd.
RAGUENEAU	De asszonyom...
	(Roxán, rá se hallgatva, elmegy a herceggel. Ragueneau 
	Le Bret-hez szalad)

HARMADIK JELENET
Le Bret, Ragueneau

RAGUENEAU					Jobb így! E szörnyű bajt
	Csak önnel közlöm! Ő ne tudja még!
	Épp most Cyrano úrhoz indulék...
	Húsz lépés híján a házhoz érek - -
	Ekkor távolról látom, hogy kimén.
	Uccú, kövessük! Ragueneau szalad...
	Az utca sarkán ő befordul... én
	Utána!... És most, ott, ahol halad,
	Ablak kinyílik s egy livrés inas
	- Véletlenül tán - súlyos fahasábot
	Hullajt alá.
LE BRET				A gyávák! Ó, a gaz!
RAGUENEAU	Ott termek s látom...
LE BRET					Verje meg az átok!
RAGUENEAU	Barátunk, költőnk - ó, ezt sose hittem!
	Fején tátongó lyukkal... ott hever!
LE BRET	Meghalt?
RAGUENEAU				Nem! Ah, de... Rögtön haza vittem
	Kis kamrájába!... Ó, azt látni kell,
	Milyen e fülke!
LE BRET				Szenved?
RAGUENEAU						Nem, uram...
	Nincsen magánál.
LE BRET					És orvosa van?
RAGUENEAU	Egy, irgalomból eljött.
LE BRET						Ó, szegény.
	Kedves Cyranóm!... Még hallgassuk el
	Roxán előtt! - S a doktor? Mit beszél?
RAGUENEAU	Olyasmit mondott, hogy nagy a veszély...
	Agygyulladás... láz... ah, mit tudom én!
	Ha látná most!... Pólyában a feje!...
	Siessünk hozzá!... Nincsen senkije!...
	Ha fölkél, meghal!
LE BRET	(húzza magával jobb felé)
					Menjünk erre ki.
	A kápolnán át rövidebb az út!
ROXÁN	(megjelent a nyílt lépcsőn és látja, hogy Le Bret a kápolna
	mellékbejáratához vezető oszlopsoron át gyorsan távozik)
	Le Bret úr!
	(Le Bret és Ragueneau válasz nélkül tovarohannak)
				Hívom s mégis tovafut?
	Ej, Ragueneau mit mondhatott neki?
	(Lejön a lépcsőről)

NEGYEDIK JELENET
Roxán egyedül, azután, rövid időre, két apáca

ROXÁN	Mily szép nap ez!... Mily édes a varázsa!...
	Mosollyal néz rá lelkem néma gyásza.
	A pajkos Ápril megbánt... de az ősz
	Nyájas derűje szelíden legyőz,
	Ahányszor képét megjelenni látom.
	(Hímzőrámájához ül. Két apáca jön ki a klastromból. 
	Nagy karosszéket hoznak és odaállítják a fa alá)
	Ah, a karosszék, régi, hű barátom
	Kedves helye!
MARTHA NŐVÉR					A társalgóteremben
	Nincs jobb karosszék ennél!
ROXÁN							Köszönöm!
	(Az apácák távoznak)
	Azonnal itt lesz. Itt fog ülni szemben.
	(Rendezi a munkáját. Óraütés)
	Az óra üt. - Motringom merre van?
	Ütött az óra... és ő mégse’ jön?
	Elkésnék, most először? Komolyan
	Csodálkozom! -- Tán bűnbánatra inti
	A kulcsos nővér künn a kapunál -
	A gyűszűm? - Megvan!... s ő habozva áll
	A küszöbön...
	(Szünet)
				Lám, egy hervadt levél...
	A haldokló fa hímzésemre hinti.
	(Félretolja ujjával a hímzésre hullott falevelet)
	Ez lesz az ok, ha késlekedve ér
	Kedves helyére... Ollóm? Hova raktam?...
	Pontos volt mindig!... Itt van a csomagban!...
EGY APÁCA	(megjelenik a nyílt lépcsőn)
	Cyrano úr!

ÖTÖDIK JELENET
Roxán, Cyrano és utóbb egy pillanatra Martha nővér

ROXÁN	(meg se fordulva)
				Megmondtam, úgy-e?
(Hímez. Cyrano megjelenik. Nagyon sápadt. Süvegét egészen a szeméig nyomta. A zárdaszűz, aki bevezette, eltűnik a kolostorépületben. Cyrano, botjára támaszkodva lassan megy lefelé a lépcsőn és láthatólag erőlködik, hogy egyenesen tartsa magát. Roxán tovább hímez)
									Ó,
	Ez a fonál itt nagyon is fakó!
	(Cyranóhoz, kedves duzzogással)
	Tizennégy évig pontos volt s ma késett!
	Először történt!
CYRANO	(elvánszorgott a székig. - Leül. - Víg hangon, ami élénk ellentétben
	áll sápadt ábrázatával)
					Ah, bolond dolog!
	Szörnyen bolond! Dühömben tombolok!
	Föltartóztattak, átok és enyészet!
ROXÁN	Ki!
CYRANO			Egy cudar, egy kellemetlen fráter!
ROXÁN	(szórakozottan, tovább hímezve)
	Ah, úgy?
CYRANO				Egy kullancs, aki nem bocsát el,
	Ha egyszer a nyakunkra jött.
ROXÁN							De ön
	Lerázta mégis?
CYRANO					Azt mondtam neki:
	Bocsásson meg, rossz pillanatba’ jön.
	Ma szombat van s engem vár valaki,
	Akit föl kell keresnem! Érti! Kell!
	Mert ezt az útat nem mulasztom el!
	Egy óra múlva nézzen újra fel!
ROXÁN	(könnyedén)
	No, azt az embert én megváratom,
	Mert estig innen nem megy el, tudom!
CYRANO	Korábban kell távoznom, azt hiszem!
(Szemeit behunyja. Pillanatnyi csönd. Martha nővér jön a kápolnából és a parkon át a nyílt lépcső felé halad. Roxán észreveszi és biccent a fejével, hogy jöjjön közelebb)
ROXÁN	És Martha nővért meg se látja? Nem
	Tréfál vele?
CYRANO	(hirtelen, nyitott szemmel)
				Ó, hogyne!... Szívesen!
	(Erős, komikus hangon)
	Hej, Martha nővér, közelebb!...
	(Martha nővér szemérmesen közeledik)
							Ha, ha!
	Tehát e szép szem nem néz rám soha?
	Mindig lesütve?
MARTHA NŐVÉR	(mosolyogva ránéz)
	Én...
	(Észreveszi sápadt képét és megrémül)
			Ó, Szent Atyám!
CYRANO	(halkan, Roxánra mutatva)
							Csitt... Semmi! -
	(Fönn, kérkedő, nagy hangon)
	Tegnap nem böjtöltem ám!
MARTHA NŐVÉR	Tudom, tudom!
	(Félre)
					Azért oly halovány.
	(Gyorsan és súgva)
	Ha étkezőnkbe most felfárad ön,
	Kap egy tányér meleg levest. No, jön?
CYRANO	Jövök, jövök!
MARTHA NŐVÉR					Ma nem olyan fejes!
ROXÁN	(aki hallja suttogni őket)
	Térítgetik? Húzgálják a helyes,
	A szent ösvényre?
MARTHA NŐVÉR					Nem, hitemre, nem!
CYRANO	Igaz, ni! Máskor buzgón, édesen
	Papolgatott s ma nincs egy szava sem?
	Csodálatos!
	(Bohókás dühvel)
					De milliom paizs!
	Csodálkozzék egy kissé maga is!
	Megengedem, hogy...
	(Mintha keresne valami tréfás gondolatot s azután megtalálná)
						A patvarba! Hát
	Megengedem, hogy... mondjon egy imát
	Ma este értem!
ROXÁN					Ó, ó!
CYRANO	(kacag)
								Oda van
	A bámulattól, szent hugom!
MARTHA NŐVÉR	(szelíden)
							Uram,
	Nem kell ahhoz engedély nekem!
	(Bemegy a zárdába)
CYRANO	(megint Roxánnal foglalkozik, aki egészen a hímzésre hajol)
	Ha oly hosszúra nyúlnék életem,
	Mint ez a hímzés!
ROXÁN					Jó! Gúnyolja csak!
	(Egy kis szélroham hervadt leveleket fúj le a fákról)
CYRANO	A levelek!
ROXÁN	(föltekint és a fasorba néz)
				Mily rendre hullanak...
	És szőkeségük mily velencei!
CYRANO	Hullásuk mennyi bájjal van teli!
	A végső utat, míg alá lebeg,
	Minden levél míly szépen teszi meg!
	Ámbár a sárra mind rettegve néz:
	Bukásuk bájos, mint egy röpülés!
ROXÁN	Ily mélabús - Ön?
CYRANO	(összeszedi magát)
					Csöppet sem, rokon!
ROXÁN	Ne keseregjünk hervadt lombokon...
	Újságra vágyom. Kérek krónikát!
CYRANO	Elmondok mindent szép sorjába hát.
ROXÁN	Ah!
CYRANO	(egyre sápadtabb lesz, egyre jobban küzd a fájdalom ellen)
			Szombaton, most éppen egy hete,
	Nyolcszor evett szőlő-ízt a király.
	Gyomrát a lekvár megfeküdte. De
	Rohant az orvos, látta, hogy mi fáj
	S a felségsértő láz nyakára hágott
	Pár érvágással. Szép volt a tusa,
	S most rendben van magasztos pulzusa.
	Vasárnap nyolcszáz tündöklő világot
	- Fehér viaszból - számolhattak össze
	Királynénk bálján. Ugyanakkor, messze,
	Hős Osztrák János hír szerint szaladt
	A franciáktól. Néhány perc alatt
	Négy gaz boszorkányt felkötöttek. És
	Madame d’Athis kutyája, e mesés
	Remek kis jószág, langy klistért kapott.
ROXÁN	Elég, Cyrano! Kérek más lapot!
CYRANO	Hétfőn: nincs semmi. Szeretőt cserél
	Hű Lygdamire.
ROXÁN					Ó!
CYRANO	(akinek arca mindjobban elváltozik)
						Fontainebleau-ban él
	Kedden az udvar. Szerdán - így beszélik -
	Fiesque grófnak szép Montglat mondja: Nem!
	Csütörtökön Mancini asszony félig
	Már francia királyné!... Pénteken
	Montglat azt mondja grófjának: Igen!
	És szombaton, vagyis ma...
	(Szemeit behunyja. Feje leroskad. Csönd)
ROXÁN	(meglepődve Cyrano hallgatásától, odafordul és rémülten föláll)
						Kegyes ég!
	Elájult?
	(Hozzásiet és fölkiált)
			Ah, Cyrano!
CYRANO	(fölveti szemeit, tétova hangon)
						Mit?... Mi baj?
	(Látja, hogy Roxán föléje hajol, süvegét gyorsan megigazítja és
	karosszékében megdöbbenve húzódik vissza Roxán elől)
	Nem!... Biztosítom!... Hagyjuk!... A sohaj
	Fölösleges...
ROXÁN				De...
CYRANO						Kis seb... régi... még
	Arrasnál kaptam... semmik semmisége!
ROXÁN	Szegény barátom!
CYRANO					Elmúlik!
	(Erőltetve mosolyog)
								Már vége.
ROXÁN	(Cyrano előtt áll)
	Van nekem is fölszakadó sebem...
	Folyvást sajog. Itt hordom keblemen.
	(Mellére teszi a kezét)
	Hozzásimul elsárgult levelére,
	Ahol még látszik kedves könnyje, vére.
	(Alkonyodik. A színpadon növekvő homály)
CYRANO	Azt mondta egyszer, hogy majd ideadja
	E kis levélkét... Így volt? Nem tagadja?
ROXÁN	Óhajtja tán?
CYRANO				Igen... ma...
ROXÁN	(a nyakában függő kicsi zacskót leveszi és odanyújtja Cyranónak)
							Íme...
CYRANO	(átveszi)
									Hagyja,
	Hogy kivegyem a drága levelet?
ROXÁN	Olvassa el!
	(Visszamegy a hímzőrámához, rendezget, rakosgat, 
	dolgozókosarába teszi a gombolyagot)
CYRANO	(olvas)
				“Roxán, Isten veled,
	Én meghalok!...”
ROXÁN	(elcsodálkozva néz rá)
					Fennhangon?
CYRANO	(olvas)
								“Drága hívem,
	Meg... tán ma még! Ah, tele van a szívem,
	Ki nem mondott, rajongó szerelemmel
	És meghalok! Nem nézem ittas szemmel
	Többé soha...”
ROXÁN				Hát így olvassa le?
	Mindjárt először?!
CYRANO	(olvas)
					“...nem csókolja meg
	Sóvár szemem, mely könnyel van tele,
	Mozgásod báját!... Ó, e bús szemek
	Látják a múlt s a távolság ködében:
	Hogy símítottad homlokodra szépen
	Formás kezed... s hah, fölkiáltanék...”
ROXÁN	Hát így olvassa?
	(Észrevétlenül beáll az éj)
CYRANO					“Fölkiáltok: Ég
	Áldjon, te édes!...”
ROXÁN					Így olvas?...
CYRANO								“Virágom,
	Kincsem...”
ROXÁN				E hang...
CYRANO							“Szerelmem, szép világom!”
ROXÁN	E hang... E	hangot már hallottam én!
	(Lassan a karszék mögé kerül, csöndesen előrehajlik és nézi a
	levelet. - Cyrano nem veszi észre. - A homály mind sűrűbb)
CYRANO	“Szívem veled van, szívem rád talál
	Még akkor is, ha eltép a halál!
	A földön és a túlvilág körén
	Tiéd örökké, mert e szenvedély...”
ROXÁN	(vállára teszi a kezét)
	Hogy olvashat még? Hisz leszállt az éj!
	(Cyrano összerezzen, visszanéz, látja Roxánt egészen közel, ijedt
	mozdulatot tesz, lecsüggeszti a fejét. Hosszú csönd. Azután Roxán
	lassan, összekulcsolt kezekkel, megszólal)
	Tizennégy évig így játszotta hát
	Víg szerepét a tréfás jó barát!
CYRANO	Roxán! Nem!
ROXÁN				Ön volt!
CYRANO						Nem, nem! Újra nem!
ROXÁN	Meg kellett volna rögtön sejtenem,
	Mikor nevem’ kimondta!
CYRANO						Ó, de lássa...
ROXÁN	Ön volt!
CYRANO			Nem! Esküszöm!
ROXÁN							Nemes csalása
	Világos immár. Minden levelet
	Ön írt...
CYRANO			Nem!
ROXÁN					Minden édes, drága szó,
	Mely azt vallotta hévvel, hogy szeret,
	Öné volt...
CYRANO				Nem!
ROXÁN						Az éjben suttogó
	Hang ön volt!
CYRANO				Nem, nem! Roxán, esküszöm!
ROXÁN	Ön volt! A lelkét másnak adta ön!
CYRANO	Én nem szerettem!
ROXÁN					Szeretett!
CYRANO								Csak ő,
	Csak Christian!
ROXÁN					Ön szeretett!
CYRANO	(halkabban)
								De nem! nem!
ROXÁN	A tagadásban nincsen már erő!
CYRANO	Nem, nem szerettem, én édes szerelmem!
ROXÁN	Egymásba olvad élő és halott!
	- Tizennégy évig mért is hallgatott,
	Ha egyedül öné ez a levél,
	S ön sírta rá e könnyet!
CYRANO	(a levelet odanyújtja)
						De a vér
	A Christiané!
ROXÁN					Hát akkor miért
	Szakítja meg e szent csöndet ma?
CYRANO							Miért?
	(Le Bret és Ragueneau berohannak)

HATODIK JELENET
Előbbiek, Le Bret, Ragueneau

LE BRET	Őrült dolog! Tudtam, hogy ide tért!
	Valóban itt van!
CYRANO	(mosolyogva fölegyenesedik)
					A patvarba hát!
LE BRET	Ím, asszonyom, meggyilkolta magát
	Azzal, hogy fölkelt!
ROXÁN					Ó, irgalmas ég!
	Tehát imént... e szörnyű gyöngeség?...
CYRANO	Hadd végezzem a heti krónikát:
	...S ma, szombaton, Cyrano úr kimúlt,
	Mert egy hasáb fa a fejére hullt.
	(Leveszi a kalapját. Feje, homloka csupa kötés)
ROXÁN	Mit mond? - Cyrano! - Kendő a fején!
CYRANO	“Elesni a dicsőség mezején,
	Szívemben méltó ellenfél vasával!”
	Erről beszéltem, ábrándoztam én,
	De hát halálom életemre rávall!
	A sors nagy kópé! Egy lakáj keze
	Orgyilkos módon dönt a sírba le.
	Jó!... A szerencse mindétig került.
	Még a halálom, az sem sikerült.
RAGUENEAU	Ó, jó uram!
CYRANO				Ne sírj úgy, cimbora!
	(Kezet nyújt neki)
	Mi vagy most? Hogy megy életed sora?
RAGUENEAU	(könnyezve)
	Mo... Molière-nél lámpagyújtó lettem.
CYRANO	Ah, Molière!
RAGUENEAU				De holnap otthagyom.
	Igen, igen! Dühös vagyok nagyon!
	Tegnap “Scapin”-t játszották s észrevettem,
	Hogy öntől vett át egy nagy jelenést.
LE BRET	Át, szórul szóra!
RAGUENEAU					Azt a csoda-részt
	A gályáról!...
LE BRET				Ezt Molière kivette
	A darabból!
CYRANO				Csitt!... Jól cselekedte!...
	(Ragueneau-hoz)
	És azt hiszem, hogy volt is szép hatás?
RAGUENEAU	(zokogva)
	De még milyen!... Zúgott a kacagás!
CYRANO	A földön én ilyen sorsot találtam:
	Örökké súgtam - s mindig hátul álltam.
	(Roxánhoz)
	Emlékszik még, mikor a ház elébe
	Állt Christian és csókot kért magátul
	Szerelmesen? Ím földi pályám képe:
	Míg lenn maradtam a sötétben, hátul,
	Mások kúsztak föl... A gyönyör, az élet
	A hír hő csókja mindig másoké lett!
	De most, hogy vár az éjek-éje rám,
	Megnyugszom benne -: szép volt Christian,
	És lángész Molière!
	(A kápolna tornyában megcsendül a harang és hátul a 
	fasorban apácák vonulnak istentiszteletre)
					Mi cseng amott?
	A kis harang!... Hadd menjenek imára!
ROXÁN	(fölemelkedik, hogy hívja őket)
	Nővéreim!
CYRANO	(visszatartja)
				Nem, nem! Míg odajárna,
	Én elköltözném... s többé nem találna!
	(Az apácák bemennek a kápolnába. Orgonaszó hangzik)
	Kívántam végül egy kis dallamot... 
	Megkaptam azt is... Ennyi kellett éppen!...
ROXÁN	Szeretlek! Élj!...
CYRANO					Nem! Mert csak a mesében
	Hat e kiáltás... Ott tesz oly csodát,
	Hogy rút királyfit széppé alkot át.
	De látnád: rajtam nem segít e szó!
ROXÁN	Én, én okoztam balsorsát!
CYRANO							Ön? Ó,
	Ellenkezőleg! Gyöngéd nőiség
	Rám nem mosolygott. A saját anyám
	Rútnak talált s nem néztek soha rám
	Szelíd nővérek... nem adott az ég
	Húgot nekem. Majd attól féltem én,
	Hogy lányszemekből gúny villog felém.
	De kárpótlásul a barátság bája
	Vígasztalt hosszan... s ezt ön adta, ön!
	Sivár pályámon egy asszony ruhája
	Suhant át... és ezt önnek köszönöm!
LE BRET	(mutatja neki a faágon áttetsző holdvilágot)
	Másik barátod ott ragyog ni!
CYRANO	(mosolyog a Holdra)
							Látom!
ROXÁN	Egyet szerettem s kétszer vesztem el.
CYRANO	Megyek a holdba, jó Le Bret barátom,
	S a fölszálláshoz immár gép se kell!
ROXÁN	Mit mond?
CYRANO				Igen! Azonnal szállok, szállok!
	E szép opálban gyógyulást találok,
	S nagy lelkeket!... Tudom, hogy benne lesz
	Galilei s a nyájas Szokratesz!
LE BRET	(kitörve)
	Nem! Nem! Hallatlan! Türhetetlen! Gazság!
	Így haljon egy nagy költő... egy igaz,
	Csodálatos szív!... Nincs többé igazság!
	S ilyen bánatra nincs többé vigasz!
CYRANO	Le Bret, ne dörmögj!
LE BRET	(sírva fakad)
						Én kedves barátom!
CYRANO	(emelkedik a székről, zavaros szemmel)
	A gascogne-i legények... ott a gáton!
	- Vonzás... erő... ott... az anyag mögött...
LE BRET	Tudás... a lázban!
CYRANO					Mi forog e pályán,
	Kopernik?
ROXÁN				Ó!
CYRANO						De mi az ördögöt,
	De mi az ördögöt akart hát ott a gályán?...
	
	Filozófus, lantverő,
	Fizikában nagy erő,
	Irt sok rímes holmit ő,
	Hírneves harckeverő,
	Légi útas, vakmerő,
	S ámbátor a szíve kő,
	Balsors-űzött szerető!
	Itt nyugszik most csöndesen
	Cyrano Savinien.
	Minden volt és semmi sem!
	De mennem kell... kérném az urakat!...
	A holdsugár értem jött... visz... ragad!
 	(Visszaroskad a székbe; Roxán könnyeitől megint magához tér; 
	néz, néz rá és simogatja gyöngéden a fátyolát)
	Sirassa híven, míg könnyezni tud,
	Szép Christiant, a kedves, jó fiút...
	Csak arra kérem... ha szívemhez ér
	A nagy hideg s bennem megáll a vér;
	Két bús halott emlékét ápolja itt e házban,
	És engem is gyászoljon az érte hordott gyászban.
ROXÁN	Megesküszöm rá!
CYRANO	(erősen megrázkódik és egyszerre fölpattan a székből)
					Nem! Nem itt! Soha!...
	Nem kell e karszék!
	(Támogatni akarják, hozzárohannak)
					Senki!...
	(Odadől a fához)
							Csak e fa!
	(Szünet)
	A kesztyűm ólom... márványcsizma van
	A lábamon már... Érzem, hogy suhan!
	(Kiegyenesedik)
	De hogyha jön, megállok véle szemben,
	Kemény derékkal,
	(Kardot húz)
					karddal a kezemben!
LE BRET	Cyrano!
ROXÁN	(ájuláshoz közel)
			Ó Cyrano!
	(Mind ijedten hátrálnak)
CYRANO					Hé, mi az?
	Orromra sandítsz, tömpe orrú gaz?
	(Fölemeli a kardját)
	Mit mondotok? - Minden hiába? - Jó!
	Én ezt tudom! - De verekedni kell
	Még akkor is, ha nem bíztat siker!
	Sőt ez dicsőbb, mert hősökhöz való!
	- Kik jönnek ott ni? Há! Egész sereg!
	Sok ős-ellenség, rátok ismerek!
	Te vagy, Hazúgság?
	(Kardjával csapdos a levegőbe)
					Nesze hát, ha, ha!
	No jertek! Kardom fejetekre vág
	Előitélet, Alkú, Gyávaság!
	(Újra viaskodik)
	Csináljak vásárt?... Paktáljak?... Soha!...
	- Ah Butaság, te is jössz, hogy velem
	Utólszor vívj? Tudom, a győzelem
	Tiétek lesz, alávaló jószágok,
	De mindegy! Mindegy!... Vágok! Vágok! Vágok!
	(Irtózatos köríveket vág a levegőbe, azután lihegve megáll)
	Kitéptétek kezemből a babért.
	A rózsát, mindent, ami kincset ért!
	Vigyétek hát!... De valamim maradt,
	Amit irígység, csúf rosszakarat
	Nem vehetett el!... Ezt ma este még
	Ha majd előttem föltárul az ég
	S jó Istenemhez felszállok a mennybe:
	Magammal tisztán, tündöklőn viszem be.
	Mert foltja nem volt egy parányi sem...
	(Magasra emelt karddal egy lépést tesz előre)
	És ez, gazok...
	(A kard kihull a kezéből, tántorog. Le Bret és Ragueneau 
	karjaiba roskad)
ROXÁN	(ráhajol és homlokon csókolja)
				Ez?...
CYRANO	(fölveti még egyszer a szemét, megismeri Roxánt és mosolyogva
	mondja)
						A becsületem!

.oOo.