Shakespeare
Szeget szeggel

Fordította: Mészöly Dezső
A Katona József Színház előadása számára készített adaptáció!

SZEMÉLYEK
VINCENTIO, Bécs hercege
ANGELO, a helytartója
ESCALUS, öreg tanácsúr
CLAUDIO, nemesúrfi
LUCIO, nagyszájú léhűtő
KÉT MÁSIK HASONSZŐRŰ NEMESÚRFI
PORKOLÁB
TAMÁS	| 
PÉTER	| szerzetesek
BÍRÓ
VARRIUS
TUSKÓ, együgyű rendőr
HÓLYAG, bolond nemes
POMPEIUS, csapos
RÉMES, hóhér
BERNÁT, korhely rab
IZABELLA, Claudio húga
MARIANNA, Angelo menyasszonya
JÚLIA, Claudio szerelmese
FRANCISKA, apáca
TEKERINÉ, kerítőnő
Tanácsurak, rendőrök, polgárok, apród, szolgák

Szín: Bécs

ELSŐ FELVONÁS
1. szín
Terem a herceg palotájában.
Jön a herceg, Escalus, tanácsurak és szolgák
Herceg	Escalus!
Escalus	Parancsolj hercegem!
Herceg	Csak fontoskodás volna - azt hiszem -
Kifejtenem a kormányzás mikéntjét;
Hisz bölcsességed - ennyit jól tudok -
Felülhalad minden rendű tanácsot,
Mi tőlem tellenék. Nincs hátra más:
Fényes tudásod toldd meg szorgalommal -
És élj vele! Népünk természetét,
Bécs városának institúcióit,
A közös törvény száz ágát-bogát
Úgy ismered, hogy még bölcs véreink
Között sincs párod ebben. Fogd, ez itt
A megbízásod. Tőle el ne térj!
S most Angelót hívjátok: kéretem.
Egy szolga el
Mit gondolsz: hogy fog képviselni minket?
Mi nagy gonddal szemeltük őt ki arra,
Hogy távollétünkben helyettesítsen;
Népünk félelmét és imádatát
S kormányhatalmunk minden eszközét
Őrá ruháztuk. Mit tartasz felőle?
Escalus	Ha van csak egy is Bécsnek városában
Ily tisztességre s kegyre érdemes,
Az Angelo.
Herceg	Lám, itt jön ő maga.
Jön Angelo
Angelo	Mint fenségednek készséges híve:
Várom rendelkezését.
Herceg	Angelo!
Szemünk előtt az életed: nyitott könyv.
Ki csak belétekint, láthatja nyilván:
Ki és mi vagy te. Jómagad s erényed
Nemcsak tiéd! hogy jómagad csupán
Talentumodra és talentumod
Csupán magadra áldozd. Istenünk
bennünket, ahogy mi a fáklyát. Úgy tart
S egy fáklya sem világol önmagának!
Ha erényünk nem előttünk halad,
Akár ne is legyen! Minden nemes szív
Azért termett, hogy szolgáljon nemes célt.
A természet hitelbe adja kincsét;
Mint takarékos istennő, behajtja
A hálaadót és a kamatot.
De mért tanítsam erre a tanárt?
Figyelj hát, Angelo!
Távollétünkben hatalmunk tiéd!
A te szíved és nyelved osszon itt
Bécs városában életet s halált!
Escalus, ámbár elsőnek hívattam -
Utánad áll. Íme: a megbízásod.
Angelo	Fenséges úr, próbáld meg jobban ércem
Mielőtt rája oly nagy és nemes
Képet veretnél.
Herceg	Kár tovább szabódni:
Megfontoltan választottunk mi téged;
Foglald el tisztedet. Elutazásunk
Oly sürgető, hogy fontos dolgainkat
Itt kell hagynunk elintézetlenül.
Mihelyt időnk és módunk engedi,
Majd hírt adunk. S hírt várunk innen is!
Szívből reméljük, boldogulni fogtok
Megbízatásotokban!
Angelo	Hercegem! Engedd, hogy egy darabon elkísérjünk!
Herceg	Sietségem nem engedi.
Aggályra nincs okod - szavamra mondom -,
Hatalmad annyi, mint az én hatalmam:
Törvényeinken enyhítesz, szorítasz,
Amint te látod jónak. Add kezed!
Titokban megyek. Kedvelem a népet,
De nem szeretek közszemlére állni.
Lehet, hogy szép, de nékem nincs ínyemre
A dörgő taps, a zúgó éljenek...
Azt tartom én: nem épelméjű az,
Ki ebben tetszeleg. Nos, Isten áldjon.
Angelo	Az Ég megáldja minden tervedet!
Escalus	Vezessen kézen s hozzon vissza épen!
Herceg	Köszönöm. Isten véletek! (El)
Escalus	Ugye megengeded majd, jó uram,
Hogy nyíltan szólhassak veled?
S szeretném látni állásom mivoltát.
Hatalmam van - de mekkora s miféle?
Azt nem tudom.
Angelo	Akárcsak én. Vonuljunk hát el együtt:
Mi ketten ezt a kérdést csakhamar
Tisztázni fogjuk.
Escalus	Követem kegyelmed.
Mindketten el

2. szín
Utca
Jön Lucio és két nemesúrfi
Lucio	Ha hercegünk meg a többi herceg meg nem egyezik a magyar királlyal, akkor aztán minden herceg nekiesik annak a királynak.
Első nemesúrfi	Az Ég adjon nekünk békét, de ne a magyar király békéjét.
Második nemesúrfi	Ámen.
Lucio	Te is olyanformán fejezted be, mint az egyszeri ájtatos kalóz, aki a Tízparancsolattal szállt tengerre, de egyet letörölt a tábláról.
Második nemesúrfi	Azt, hogy: “Ne lopj!”?
Lucio	Azt levakarta
Első nemesúrfi	Igen, mert ez a parancsolat dolga mellől parancsolta el a kapitányt meg mind a többit. Elvégre lopni indultak! Van-e olyan katona, akinek ínyére volna az ebéd előtti imádság, mikor békéért könyörögnek?
Második nemesúrfi	Én még sose láttam olyan katonát, aki ezért megharagudott volna.
Lucio	Nem hát, mert nem is jártál még olyan helyen, ahol asztali áldást mondtak.
Második nemesúrfi	Nem-e? Hallottam egy tucatot legalább.
Első nemesúrfi	Versben?
Lucio	Mindenféle versmértékben, mindenféle nyelven.
Első nemesúrfi	Meg mindenféle valláson - gondolom.
Lucio	Miért ne? Az áldás csak áldás, minden vita ellenére, mint ahogy te is csak kötni való gazember vagy minden áldás ellenére.
Első nemesúrfi	De te is csak egy végből vagy velem.
Lucio	Egyből én, mint a bársony meg a visszája. Te vagy a visszája.
Első nemesúrfi	Te meg a bársony. Finom bársony. Háromszor kefélt bársony. De mondhatom: inkább vagyok én a visszája, mint olyan franc módra agyonkefélt bársony, mint te. Nyomon vagyok?
Lucio	Nyomon vagy, de a nyom is terajtad: látszik, hogy tapasztalatból beszélsz. Hanem saját szavadból okulok: eztán mindig koccintok az egészségedre - ráfér -, hanem egy pohárból nem iszom veled, míg élek!
Első nemesúrfi	Azt hiszem, magam másztam bele a bajba.
Második nemesúrfi	Magad hát - vagy hogy a féreg másszon tebeléd.
Lucio	Ni csak, ni csak itt jön a mi Kegyosztó Mamánk! Annyi nyavalyát összeszedtem a házánál, hogy benne van nekem...
Második nemesúrfi	No, mennyibe?
Lucio	Találd ki.
Második nemesúrfi	Háromezer vörösbe.
Első nemesúrfi	Annyiba - meg még többe.
Lucio	Meg egy franc koronába.
Első nemesúrfi	Te mindig valami nyavalyát akarsz fölfedezni bennem. De nagyon tévedsz. Kutya bajom.
Lucio	Hát kutya egy baj, nem mondom. Még a csontot is megeszi, mint a kutya.
Jön Tekeriné
Első nemesúrfi	Ni csak! Már megint melyik csípődbe állott bele a nyilallás?
Tekeriné	Jó, jó. Most kaptak el valakit éppen: már viszik is a börtönbe. Pedig többet ér, mint ötezer az ilyen magatokfajtából.
Második nemesúrfi	Ki az? Beszélj!
Tekeriné	Claudio úrfi.
Első nemesúrfi	Claudio - börtönbe? Ez nem igaz...
Tekeriné	De bizony igaz. Láttam, amint elkapták; láttam, amint vitték; sőt mi több: harmadnapra leütik a fejét.
Lucio	Elég a bolondságból! Sehogy se tetszik nekem a dolog. Bizonyos vagy benne?
Tekeriné	De még milyen bizonyos. És mindez csak azért történt, mert Júlia kisasszonynak gyereke lesz tőle.
Lucio	Ez igaz lehet. Claudio találkozót adott nekem két órával ezelőttre... Márpedig ő máskor pontosan meg szokta tartani szavát.
Második nemesúrfi	Megjegyzem, ez azzal is összevág, amiről az elébb beszélgettünk.
Első nemesúrfi	Főleg pedig a proklamációval.
Lucio	Gyerünk, tudjuk meg, mi az igazság!
Lucio és a két nemesúrfi el
Tekeriné	Kit háború visz el, kit a váltóláz, kit az akasztófa, kit a szegénység... Bizony még kuncsaft nélkül maradok.
Jön Pompeius
Mi az, mi történt veled?
Pompeius	Most kísérnek be egy embert.
Tekeriné	Mit csinált?
Pompeius	Egy lányt.
Tekeriné	De mi a bűne?
Pompeius	Pisztrángot fogdosott a tulajdon patakjában.
Tekeriné	Mi az? Tán valami lánynak gyereke lett tőle?
Pompeius	Nem, hanem valami nőnek lánya lett tőle. Hát nem hallott a proklamációról?
Tekeriné	Miféle proklamációról?
Pompeius	Azokat a külvárosi házakat Bécsben mind lerombolják.
Tekeriné	Hát a belvárosiakkal mi lesz?
Pompeius	Azokat meghagyják magnak. Azoknak is végük lett volna, ha egy bölcs polgár meg nem menti őket.
Tekeriné	De hát minden vendégfogadónkat lerontják a külvárosban?
Pompeius	Le a földig, asszonyom.
Tekeriné	Bizony fölfordult az állam fenekestül! Mi lesz velem?
Pompeius	Sose féljen! Jó cégnek mindig akad vevője. Azért, mert búcsút mondunk a szállásnak, még nem kell búcsút mondanunk a mesterségnek is. Én megmaradok a maga csaposának. Bátorság! Magával kímélettel fognak bánni. Hisz maga majd’ a szeme világát elkoptatta a szolgálatban: erre különös tekintettel lesznek.
Tekeriné	Mit van mit tenni, jó csaposom? Gyerünk nyugdíjba.
Pompeius	Itt jön Claudio úrfi... Kíséri a porkoláb a dutyiba. Amott meg Júlia kisasszony.
Mindketten el.
A porkoláb, Claudio, Júlia és rendőrök jönnek
Claudio	Fickó, mit bámultatsz országvilággal?
A börtönbe kísérj, parancs szerint!
Porkoláb	Nem rosszindulat az, hogy így teszek:
Ez Angelo úr különös parancsa.
Claudio	Így sújt le a félisten, a Hatóság,
Hogy megfizessünk bűneink szerint.
Akár az Ég: ha úgy tetszik - kegyelmez,
Ha úgy tetszik - ítél. S ez mind: Igazság!
Visszajön Lucio és a két nemesúrfi
Lucio	Nézd csak! Mi juttatott rabságra - he?
Claudio	A nagy szabadság, úgy ám, a szabadság.
Amint zabálás hosszú bőjtnek atyja:
Minden szabadság, hogyha eltulozzuk -
Rabságra fordul. Mint patkány a mérget,
Úgy habzsolná természetünk a bűnt;
S ha jót húztunk belőle - itt a vég.
Lucio	Ha én fogságban ilyen pompásan tudnék bánni a szóval, mindjárt elküldenék egy-két hitelezőmért. Hanem az igazat megvallva: jobb szeretem én a szabadság bolondságát, mint a börtön bölcsességét. Mi a vétked, Claudio?
Claudio	Az, amit ha kimondok: vétek ismét.
Lucio	Csak nem gyilkosság?
Claudio	Dehogy.
Lucio	Paráználkodás?
Claudio	Mondjuk rá.
Porkoláb	Gyerünk! Menni kell.
Claudio	Egy szóra még, egy szóra, Lucio!
(Félrevonja)
Lucio	Akár ezerre, ha rajtad segíthet.
Hát így firtatják a paráznaságot?
Claudio	Ez így esett: tisztes kötés alapján
Egy ágyban háltam az én Júliámmal;
- Hisz ismered - már feleségem is,
Csak éppen nincsen kihirdetve még...
S azért nincsen, mert vár rá egy örökség
A jó rokonság nagyládája mélyén,
S mi jónak láttuk, hogy rejtsük szerelmünk,
Míg lassacskán felénk nem hajlanak.
De a sok édes-kettes óra titka
Túl nagy betűvel van páromra írva.
Lucio	Talán - gyerek?
Claudio	Az, sajnos, eltaláltad.
És most a herceg új helyettesét -
Talán az újság fénye kapta el?...
Vagy a közélet olyan, mint a ló,
S a kormányzó, ki most pattant nyeregbe,
Sarkantyuját jól oldalába vágja,
Hogy megmutassa néki: ő az úr?!...
Vagy hogy zsarnokság együtt jár a trónnal?...
Vagy együtt jár a ranggal? - nem tudom -
De új urunk most föltámasztja mind
A különféle büntetéseket,
Mik ócska kardként szögre téve lógtak -
Húsz éve lesz már, hogy felé se néztünk!
S ő most, azért, mert hírre-névre vágyik,
A sutban alvó törvényt fölveri
És rám uszítja. Az! Hírnévre vágyik!
Lucio	Arra, esküszöm, arra! S bizony fejed olyan lazán áll már a nyakadon, könnyebben elvesztheted, mint egy szerelmes fejőlány. Küldj a herceg után: apellálj hozzá.
Claudio	Már küldtem is, csak nem találni meg.
De kérlek, Lucio, tégy meg nékem egyet!
A zárdába ma lép be a húgom,
Most kezdi meg a próbaidejét.
Tudasd vele veszélyes helyzetem.
Kérd nevemben: puhítsa pártfogókkal
A zord helytartót - menjen ő maga!
Csak ebben bízom. Mert az ifjúsága
Alázatosan, némán úgy beszél,
Hogy minden férfit megindít. Különben
Tud ő bánni a szóval, ha akar.
Lucio	Hát csak legyen is! Azért is, hogy egy kicsit fölbátorodjanak a magamfajták - mert ugyancsak megszenvednénk ezt a kemény törvényt -, no meg azért, hogy te is örülhess még az életednek. Sajnálnám, ha így bolondjára elveszítenéd egy parti biliárdon. No, megyek a húgodhoz.
Claudio	Köszönöm szépen, Lucio.
Lucio	Két óra sem telik belé!
Claudio	(a rendőrökhöz) Gyerünk hát!
Mind el

3. szín
Egy monostor.
Jön a herceg és Tamás barát
Herceg	Trónom s hatalmam Bécsnek városában
Most rábíztam hivemre, Angelóra,
Ki szigorú és tiszta életű.
Ő azt gondolja, lengyel földre mentem,
Mert így hintettem és hitték is el.
Itt lesz rejtekhelyem, csak arra kérlek
Láss el ruhával és taníts meg engem
Hogy kell barát módjára forgolódnom
Azt kérded szentatyám: mért tettem ezt?
Tamás	Szeretném kérdeni.
Herceg	A mi törvényünk kemény és szoros
- Szükséges zabla jó vérű lovakhoz -,
De nyugtatjuk tizennégy éve már.
Pihen a jog, mint odván vén oroszlán,
S prédára nem les. Ha szelíd apa
Nyírvesszőt vág - de csak hogy ráijesszen
A gyermekekre - s nem használja aztán:
Nem félelem - gúny tárgya lesz a virgács.
Törvényünk is használatlan hevert -
S azzal kimúlt. Most már a féktelenség
Orron fricskázza a jogot magát.
A csecsszopó a dajkáját pofozza:
Oda az illem!
Tamás	Fenséged joga
Szabaddá tenni rab Justitiát.
Félelmesebb, ha fenséged cselekszi,
S nem Angelo.
Herceg	Tán túl félelmes is.
Én engedtem oly hosszura a pórázt,
Zsarnokság volna népem sújtanom
Azért, amire éppen én kapattam.
Ezért ruháztam Angelóra tisztem:
Nevem sulyával ő sújtson keményen;
Így én magam nem állok a porondra
S nem érhet gáncs. De uralmát kikémlem:
Meglátogatom, mint ilyen barát,
A népet és urát. Angelo kegyes,
Gáncsoskodástól tart minduntalan;
Titkolja azt is, hogy erébe vér foly,
S ő is kenyeret eszik, nem követ.
Most, hogy hatalmat nyert, lesz látható,
Hogy mi a látszat, és mi a való.
Mindketten el.

4. Szín
Egy apácakolostor.
Jön Izabella és Franciska
Izabella	S a nővéreknek többre nincs joguk?
Franciska	Ennyi szabadság nem elég?
Izabella	Dehogynem! Rosszul értetted szavam:
Én inkább még nagyobb szigorra vágyom.
Lucio	(kintről) Hahó! Adj’ Isten minden jót!
Izabella	Ki az?
Franciska	Ez férfi hangja. Drága Izabella,
Nyiss néki ajtót: tudd meg, mit akar!
Néked szabad, de nékem már tilos.
Ha esküt tettél, többet férfival
Te sem szólhatsz, csak Máterünk előtt,
S ha szólsz: az arcod nem mutathatod;
Ha mutatod: egy árva szót sem szólhatsz.
Megint kiált; kérlek, felelj neki! (El)
Izabella	Áldás, békesség! Ki az odakinn?
Jön Lucio
Lucio	Köszöntelek, szűz! - ha az vagy. Rózsa arcod
Azt mondja: az vagy. Megtennéd nekem,
Hogy megmutatod, hol van Izabella?
Még újonc itten. Szépséges huga
Szegény bátyjának, jó Claudiónak.
Izabella	“Szegény bátyjának?” Miért? Hadd kérdezem
Annál inkább, mert - elárulhatom -
Hogy én vagyok a húga, Izabella.
Lucio	Nemes szép hölgy, szívből köszönt a bátyád...
Miért fárasszalak: börtönben ül.
Izabella	Szent Ég! Miért?
Lucio	Azért, amért ha én lennék a bíró,
Csak hálát adnék néki büntetésül:
Babával kedveskedett kedvesének.
Izabella	Ne gúnyolódj velem.
Lucio	De így igaz.
Gyöngém nekem, ha lányokkal beszélek,
Összehordok tücsköt, bogarat.
De minden szűzzel nem tréfálok így:
Rád úgy tekintek, mint egy égi lényre,
Kit a lemondás angyallá avat,
S kikhez mindenkor nyíltan kell beszélni,
Akár egy szenthez.
Izabella	A jót gyalázod azzal, hogy kigúnyolsz.
Lucio	Ne hidd! A helyzet ez, rövidre fogva:
Ölelkezett a bátyád és szerelme,
S mint ételtől a test kigömbölyül,
S mint tavasz jöttén termést hajt a föld:
Mutatja már a hölgy termő öle,
Hogy a legénye jól szántott-vetett.
Izabella	Egy lányt megejtett? Húgom, Júliát?
Lucio	Hát húgod ő?
Izabella	Az, mert azzá fogadtam,
Ahogy süldő lányok nevet cserélnek,
Gyerekségből, de szív szerint.
Lucio	Nos, ő az.
Izabella	Hát vegye el!
Lucio	Épp itt a bökkenő.
A hercegünk oly furcsán utazott el...
Sok jó urat rászedve, köztük engem;
Már háborút reméltünk; s halljuk ám most
Azoktól, kik az államgépet értik,
Hogy hét mérföld van fenségünk szava
S igaz szándéka közt. Most trónusán
Mint korlátlan hatalmu megbizottja
Ül Angelo. De milyen ember ez!
A vére víz; hírből sem ismeri
Az indulatok huncut ingerét,
A kívánságát elsorvasztja-fojtja
Biflázással, bőjttel, betűfalással.
S hogy a szilaj jó kedvre ráijesszen
Előböngész most egy paragrafust,
Egy rozsdás cikkelyt, mely bárdként lesújt
Bátyád fejére... A kemény igéket
Mind ráolvassa, hogy “példát mutasson”.
Nincs már remény - csak hogyha szép szavad
És bájad megpuhítja Angelót.
Szegény bátyád ezért küld.
Izabella	Istenem!
Fejét kívánja?
Lucio	Elítélte már,
S a porkoláb is parancsot kapott
- Amint hallom -, hogy végeztesse ki.
Izabella	Ó jaj, mit is tehetnék érte én,
Kis senki-semmi?!
Lucio	Próbáld meg hatalmad!
Izabella	Hatalmam? Kétlem...
Lucio	Árulónk a kétség:
Attól foszt meg, mit könnyedén elérnénk,
Ha volna merszünk. Menj el Angelóhoz:
Tanítsd meg: ha kéréssel ostromolják a férfi,
Mintha, Isten volna, úgy ad;
De ha térden zokog a lány, örök
Jussaként hullik az ölébe minden.
Izabella	Amit tudok, azt megteszem.
Lucio	De gyorsan!
Izabella	Azonnal elindulok.
Csak éppen még a Mátert értesítem,
Hogy mennem kell. Minden hálám a tiéd.
Köszöntsd nevemben bátyám. Még ma este
Üzenek néki, hogy mit értem el.
Lucio	Én búcsúzom.
Izabella	Ég áldjon, jó uram.
Mindketten el

MÁSODIK FELVONÁS
1. szín
Csarnok Angelo házában.
Jön Angelo, Escalus, a bíró, a porkoláb, rendőrök, szolgák
Angelo	Ne madárijesztő legyen a törvény,
Mit kirakunk, hogy féljen a veréb,
De mert csak áll, áll: nemhogy félne tőle,
Még rája fészkel!
Escalus	Cseppet élesebbek
- Jól van - legyünk: nyessünk itt-ott kicsit.
De holtra zúzni!... Szegény fiú!
Ha megmenthetném! Atyja mily nemes volt!
Gondold meg, jó uram
- Bár jól tudom, mily tiszta életű vagy -,
Ha egyszer benned forr az indulat
És összevág idő, hely, megkívánás
Ha egyszer véred elszánt áradása
El tudja érni azt, mit vágyva vágyott:
Nem eshetsz-e te is e bűnbe egyszer,
Amelyet most gyanútlanul elítélsz -
Magad fejére híva ki a törvényt?
Angelo	Más a kísértés, más az elbukás.
Elismerem: hol ítéletre gyűlnek,
Lehet néhány az esküdtek között,
Ki a vádlottnál is nagyobb lator.
A törvény ott sújt, hol a bűn világos:
De honnan sejtse meg, hogy tolvaj ítél
Tolvaj fölött? Ha drágakőt találunk,
Világos, hogy lehajlunk érte - nemde? -,
Mert megláttuk, de ami észrevétlen,
Azt eltapossuk, nem is gondolunk rá.
Ne mentsd őt azzal, hogy bűn bennem is
Található. Mondd inkább azt nekem:
Ha én, a bíró, szintúgy vétkezem,
Saját szavam szabjon reám halált,
S ne mentsen semmi! Meg kell halnia.
Escalus	Belátásod szerint.
Angelo	Hej, porkoláb!
Porkoláb	Parancs!
Angelo	Tégy róla, hogy Claudiót
Kivégezzék holnap reggel kilenckor.
A gyóntatóját küldd, készítse fel:
Zarándokútja immár véget ér.
A porkoláb el
Escalus	(félre) Irgalmazz, Isten, néki is, nékünk is!
Hány gaz virul! S hány elbukik, ha szent is!
Ez bűnben fetreng s jár büntetlenül;
Az egyszer botlik, mégse menekül.
Jön Tuskó, más rendőrökkel, kísérve Hólyagot és Pompeiust
Tuskó	Gyerünk! Ide velük! No, ha ezek jófélék, ezek nyílt jellemek, akik egyebet se tesznek, csak jóféle nyilvános házakban buzgólkodnak - hát akkor már én se tudom, mi a törvény. Ide velük!
Angelo	No, mi az, jóember? Hogy hívnak? Mi a baj?
Tuskó	Követem alássan kegyelmedet, én a szegény herceg biztosa vagyok, és a nevem Tuskó. Én a törvényre támaszkodom, kérem, és hozom most ide kegyelmed elé ezt a két nótárius gazembert.
Angelo	Nótáriusok? Hm, miféle nótáriusok? Talán notóriusok!
Tuskó	Követem alássan kegyelmedet, én nem is tudom bizonyosan, hogy mifélék, de annyit tudok, hogy aljas, morális gonosztévők, és végképp kifogyott belőlük minden néven nevezendő keresztyén emberhez illő perverzió.
Escalus	Jól adja! Ez aztán a bölcs rendőr!
Angelo	Gyerünk. Kik ezek? Téged Tuskónak hívnak? Mért nem beszélsz Tuskó?
Pompeius	Kuka, mint a tuskó.
Angelo	Hát te ki vagy?
Tuskó	Ez, uram?! Csapos, félig-meddig kerítő. Egy rossz asszonynál szolgál, uram, akinek a házát, hallom, lebontották ott a külvárosban. Most aztán ferdőházat tart. De azt hiszem, inkább fertőház az.
Escalus	Honnan tudod?
Tuskó	A feleségem, uram - denunciálom Isten előtt és kegyelmed előtt...
Escalus	Hogyhogy? A feleségedet?
Tuskó	Igen, uram. Hála legyen a jó Istennek, tisztességes asszony...
Escalus	Azért denunciálod?!
Tuskó	Igen, uram, és magam is csakúgy denunciálom, mint ő, hogy ha az a ház nem kerítő háza, hát kár az asszonyért, mert bizony az a ház semmi jóra nem jó ház.
Escalus	Honnan tudod ezt, te rendőr?
Tuskó	A feleségemtől, uram! Ha ő afféle kardinális természet volna, hát ott fajtalanságra, házasságtörésre és mindennemű fertelmességre szekszuálták volna.
Escalus	Ki? Tán az az asszony?
Tuskó	Úgy ám, uram, Tekeriné asszony. Hanem az én feleségem a szeme közé köpött az úrfinak, úgy adta ki az útját.
Pompeius	Követem alássan kegyelmedet, ez nem egészen így volt.
Tuskó	Bizonyítsd be itt, ezek előtt az infámis urak előtt, te nótárius, bizonyítsd be!
Escalus	Hallod, hogy zagyvál?
Pompeius	Uram, az asszonyka, mikor odajött, éppen vastagodóban volt. És igen megkívánta az aszalt szilvát. De nekünk, uram, csak két szem volt már a háznál, és ez a kettő akkoriban, abban az egyszer volt, néhai időben - úgy igaz, ahogy mondom - egy gyümölcsöstálon volt, egy olyan háromgarasos tálon - kegyelmed is látott ilyen tálakat -, nem porcelántálak, de igen jó tálak...
Escalus	Tovább, tovább! A tálnak semmi köze az ügyhöz.
Pompeius	Nincs annak, csakugyan nincs egy szikrányi köze se, ebben igazsága van kegyelmednek - de térjünk a dologra! Mondom, ez a Tuskóné asszony, minthogy, mondom, szép reményeknek nézett elébe, és jól megvastagodott, és mondom, igen megkívánta a szilvát, és mivelhogy, mondom, csak kettő volt már a tálon, mert Hólyag uram - ez az úr, itt ni, személyesen -, mondom, megette a többit, és mondom, igen tisztességesen meg is fizette, mert hiszen, amint kegyelmed is tudja, Hólyag uram a három garast nem tudtam visszaadni...
Hólyag	Az ám, csakugyan.
Pompeius	No hát. Szóval kegyelmed akkor - amint bizonyára emlékszik - éppen magjait ropogtatta a fönt nevezett szilvának...
Hólyag	Úgy igaz, ahogy mondod.
Pompeius	No, jól van; hát arra is emlékezhet kegyelmed, mikor mondtam, hogy ez is meg amaz is sehogy se gyógyult ki abból a bajból - tudja -, amíg csak erős diétát nem tartott, amint kegyelmednek is mondtam...
Hólyag	Mindez így igaz.
Pompeius	No, jól van hát. Egyszóval...
Escalus	Gyerünk már! Micsoda szószátyár bolond vagy! Térjünk a tárgyra! Mit csináltak a Tuskó feleségével, hogy panaszra van oka? Hadd látom, mit csináltak vele?
Pompeius	Azt nem szabad látni, kegyelmes uram!
Escalus	No, én se úgy értettem.
Pompeius	De meg fogja látni kegyeled, követem alássan. Csak arra kérem kegyelmedet, nézze meg Hólyag uramat - itt ni -, évi nyolcvan forintja van; az apja mindszentek napján halt meg... Ugye, mindszentek napján, Hólyag uram?
Hólyag	Mindszent este.
Pompeius	No, jól van; azt hiszem, itt az igazság. Szóval, uram, amint ott ül ez az úr olyan alacsony széken... Az Arany Szőlőben volt ez, ugye, ahol úgy szeret üldögélni kegyelmed?
Hólyag	Szeretek nyilván, mert nyilvános ház, és telente igen kellemes.
Pompeius	No, jól van akkor. Azt hiszem, itt az igazság.
Angelo	Hisz ez már hosszabb, mint egy muszka éj,
mikor a leghosszabb! Én most elmegyek.
És rád hagyom: vizsgáld ki az ügyet.
Remélem, lesz ok megcsapatni mindent.
Escalus	Én is hiszem. Nagyúr, Isten veled!
Angelo el
Gyerünk barátom! Hadd látom már egyszer, mit csináltak a Tuskó feleségével.
Pompeius	Egyszer? Egyszer nem csináltak vele semmit.
Tuskó	Követem alássan kegyelmedet, kérdezze meg tőle, mit csinált az az ember a feleségemmel!
Pompeius	Követem alássan kegyelmedet, kérdezze meg tőlem, kérdezze csak meg mit csináltam vele.
Escalus	No hát: mit csinált ez az úr azzal az asszonnyal?
Pompeius	Követem alássan kegyelmedet, nézzen ennek az úrnak a képébe. Kedves Hólyag uram, nézzen őkegyelmére: jót akarok. Figyeli kegyelmed a képét?
Escalus	Jól van, no!
Pompeius	De igazán, követem alássan, figyelje meg jól.
Escalus	Figyelem, no!
Pompeius	Én pedig kész vagyok a Szentírásra subponálni, hogy a képe rajta a legrosszabb. No hát, ha a képe a legrosszabb fertálya, hogy tehetett akkor Hólyag úr akármi kárt a rendőr asszonyában? Ezt szeretném megtudni kegyelmedtől!
Escalus	Igaza van. No, te rendőr, mit szólsz hozzá?
Tuskó	Először is, kérem, az a ház illusztris ház; másodszor is, ez a fickó illusztris fickó és a gazdasszonya illusztris nőszemély.
Pompeius	Száradjon le a kezem, ha a felesége nem illusztrisabb valamennyiünknél!
Tuskó	Hazudsz zsivány, hazudsz, istentelen zsivány! Olyan nincs, hogy őt valaha is illusztrálták volna!
Pompeius	Uram, már mielőtt elvette volna, régen illusztrálta.
Escalus	Mi a jobb, az agyalágyult jámborság, vagy az agyafúrt becstelenség? Való ez?
Tuskó	Te sátánfajzat! te futóbetyár! te istentelen Hannibál, te! Még hogy én őtet illusztráltam, mielőtt elvettem! Ha valaha is illusztráltam, hát ne nézzen engem többet kegyelmed a szegény herceg biztosának! Bizonyítsd be, te istentelen Hannibál, vagy mindjárt bepöröllek súlyos testi sértésért!
Escalus	Ha meg nyakon töröl, akkor bepörölöd becsületsértésért.
Tuskó	Az ám! No, ezt köszönöm szépen kegyelmednek. Mit tetszik parancsolni: mit csináljak ezzel az istentelen futóbetyárral?
Escalus	Nézd csak, te rendőr: minthogy bizonyos bűnei vannak neki, s te azon vagy, hogy leleplezd: legjobb, ha hagyod, hogy folytassa a mesterségét, míg rá nem jössz, hogy mik is hát azok a bűnök.
Tuskó	Az ám! No, ezt köszönöm szépen kegyelmednek. Most aztán láthatod, te istentelen zsivány, hogy hova jutottál: folytatnod kell a mesterségedet, gazember, folytatnod kell!
Escalus	Hol születtél, barátom?
Hólyag	Itt Bécsben, uram.
Escalus	Évi nyolcvan fontod van?
Hólyag	Annyi, kegyelmed engedelmével.
Escalus	Értem. Hát neked, komám, mi a mesterséged?
Pompeius	Csapos vagyok; egy szegény özvegy csaposa.
Escalus	Mi a gazdasszonyod neve?
Pompeius	Tekeriné.
Escalus	Nem volt ennek több ura is egynél?
Pompeius	De volt: kilenc. Mármost a kilencedik: Tekeri.
Escalus	A kilencedik! Gyere csak ide hozzám, Hólyag! Hólyag uram, nem szeretem, hogy csaposokkal állsz össze. Azok téged is csapra vernek, kiszipolyoznak; te meg csak akasztófára juttatod őket. No eredj, aztán többet ne halljak rólad!
Hólyag	Köszönöm szépen. Ami engem illet, én többet nem megyek semmiféle kocsmába, hacsak be nem szipolyoznak.
Escalus	Jól van, no: szót se többet erről, Hólyag uram. Isten hírével!
Hólyag el
Gyere csak ide hozzám, te csapos. Mi a neved?
Pompeius	Pompeius.
Escalus	Hát még?
Pompeius	Popó.
Escalus	Az már igaz: a popód rajtad a legtetszetősebb. Így hátul valóságos pompás Pompeius vagy. Hallod-e, Pompeius, te félig-meddig kerítő vagy, ha leleplezed is a csapossággal - igaz-e? Mondd csak meg az igazságot: neked is jobb lesz úgy.
Pompeius	Igazságod van, uram; szegény ördög vagyok: meg szeretnék élni.
Escalus	Hogy szeretnél megélni, Pompeius? Úgy, hogy kerítősködöl? Mit képzelsz erről a mesterségről, te Pompeius? Törvényes mesterség ez?
Pompeius	Ha a törvény megengedi, uram...
Escalus	De a törvény nem engedi meg, Pompeius. Nem: ilyesmire többet nincs engedély Bécs városában!
Pompeius	Úgy érti kegyelmed, hogy a fiatalurakat az egész városban mind kiherélteti?
Escalus	Azt nem, Pompeius.
Pompeius	Akkor bizony, uram, szerény véleményem szerint akaródzni fog nekik. Csak intézkedjék kegyelmed a szajhák meg a kurafiak iránt, akkor a kerítőktől nincs mit félnie.
Escalus	Csinos intézkedések készülnek, elárulhatom: csupa nyakazás meg akasztás.
Pompeius	Ha csak tíz éven keresztül mind akasztják-nyakazzák azokat, akik úgy vétkeznek, akkor majd végül új fejek beszerzésével szórakozhatnak. Ha ez a törvény tíz évig tart Bécsben: én a legszebb bécsi ázat fogom kibérelni szobánként három garasért. Ha megéri kegyelmed, hogy így lesz, mondja majd, hogy Pompeius mester megjósolta.
Escalus	Köszönöm, Pompeius. És hogy megháláljam a próféciádat, mondok egyet: azt tanácsolom neked, ne kerülj többet a színem elé semmiféle panasz miatt, se a mostani szállásodon ne kapjalak többet, mert ha igen, Pompeius, én téged kegyetlen csatában sátradig verlek; én leszek a te rettenetes Caesarod; egy szó, mint száz: megcsapatlak, Pompeius. Most pedig eredj, Isten hírével!
Pompeius	Köszönöm a kegyelmed jó tanácsát. (Félre) Hanem azért csak aszerint fogadom majd meg, hogy a jó vér meg a jó szerencse nem tanácsol-e valami jobbat. (El)
Escalus	Ide hozzám Tuskó uram! Ide, biztos uram! Mióta vagy már ebben a hivatalodban?
Tuskó	Hét és fél éve, uram.
Escalus	Mindjárt gondoltam a hivatalbéli ügyességedről, hogy jó ideje szolgálsz. Hét esztendőt mondtál?
Tuskó	Meg egy felet, uram.
Escalus	Sokat vesződhettél! Igazságtalanul bánnak veled, hogy olyan sokszor állítanak szolgálatba. Hát nincsenek arra való embereitek ott a kerületben, akik szolgálhatnának?
Tuskó	Bizony nincsenek! Kevésnek van esze ehhez a mesterséghez, uram. Így aztán ha rájuk kerül a sor, hát örülnek, ha engem állíthatnak maguk helyett. Én aztán megteszem egy kis pénzért: helytállok valamennyiért.
Escalus	Ide figyelj: hozd be nekem hat-hét embernek a nevét a körzetetekből; a legderekabbakét.
Tuskó	A kegyelmed házához vigyem?
Escalus	Az enyémhez. Isten veled!
Tuskó el
Hány óra lehet, mit gondolsz?
Bíró	Tizenegy óra van, uram.
Escalus	Gyere, barátom, ebédelj velem.
Bíró	Alázatosan köszönöm.
Escalus	Úgy fáj nekem Claudio halála!
De hát hiába...
Bíró	Mert Angelo úr szigorú.
Escalus	De úgy kell!
Nem irgalom az olcsó irgalom:
Csak bűn tenyész a bűnbocsánaton.
Csak hát szegény Claudio! Hiába...
Gyerünk!
Mind el

2. szín
Ugyanott; más szoba.
Jön a porkoláb és egy szolga
Szolga	Kihallgatása volt. Azonnal itt lesz,
S jelentelek.
Porkoláb	Légy szíves.
A szolga el
Hadd tudom meg:
Mi a szándéka? Hátha megpuhul.
Szegény fiú! hisz semmiség a bűne.
Nemes, pór, ifjú, vén, mind belekóstol
S épp ő haljon meg?
Jön Angelo
Angelo	Mi baj, porkoláb?
Porkoláb	Claudiónak meg kell halni holnap?
Angelo	Hát nem megmondtam? Nincs-e rá parancsod?
Mit kérded újra?
Porkoláb	Nehogy elsiessem.
Már engedelmet: láttam én birkákat,
Kik megbánták a kivégzés után
Ítéletük.
Angelo	Csak menj, s ezt bízd reám.
Járj el tisztedben, vagy köszönj le róla.
Mi megkímélünk szívesen.
Porkoláb	Bocsásson meg kegyelmed.
Hát Júliával mit tegyünk? Vajúdik:
Már mindenórás.
Angelo	Adjatok neki
Egy kissé jobb helyet. Ezzel siess.
A szolga visszajön
Szolga	Az elítéltnek testvérhúga jött:
És bebocsáttatást kér.
Angelo	Húga is van?
Porkoláb	Van, jó uram: nagyon derék leány;
Most fog belépni egy apácarendbe -
Vagy már be is lépett...
Angelo	Ereszd be hát.
A szolga el
Azt a parázna lányt helyezd el onnét,
És lásd el, amint kell - azért ne túlozz!
Így rendelem.
Jön Izabella és Lucio
Porkoláb	Ég áldja meg kegyelmed.
Angelo	Maradj még.
(Izabellához) Isten hozott. Mit kívánsz?
Izabella	Kegyelmedhez egy bús kérelmező jön
Hallgassa meg!
Angelo	Jó, mit kérelmezel?
Izabella	Van egy vétek - legjobban én utálom,
S én óhajtom legjobban büntetését;
Nem mentegetném én - de hogyha kell!
Nem kellene - de lelkem küszködik
Nem és igen között.
Angelo	Na jó, a tárgyra!
Izabella	Van egy bátyám: halálra van ítélve.
Uram, könyörgök: ítéld el hibáját,
S ne bátyámat!
Porkoláb	(félre) Ég adja, hogy megindítsd!
Angelo	Itéljem el a bűnt, de ne a tettest?
A bűn öröktől elítéltetett.
Egész tisztem haszontalan, ha én is
A bűnt ítélem el, akár a törvény,
S a tettest nem.
Izabella	Ó szívtelen igazság!
Bátyámnak vége. Áldjon Ég, uram!
Lucio	(félre Izabellához)
Ne hagyd még abba! Rajta: cselekedj!
Térdelj elé, fogózz a köntösébe!
Nagyon hideg vagy. Hisz lanyhábban ennél
Egy gombostűt se kérhetnél! No, rajta!
Izabella	Hát mindenképpen meg kell halnia?
Angelo	Nincs mentség, lányom.
Izabella	Van! Ha megbocsátasz!
Égen-földön nem bánja senki, hidd el.
Angelo	Nem akarom.
Izabella	S ha akarnád, tehetnéd?
Angelo	Nem tehetem, amit nem akarok.
Izabella	De megtehetnéd - úgy, hogy a világnak
Ne árts vele -, ha szánnád tiszta szívből,
Mint én szánom?
Angelo	Döntöttünk róla, késő.
Lucio	(félre Izabellához) Nagyon hideg vagy.
Izabella	Késő? Nem úgy! A szót, melyet kimondtál,
Még visszavonhatod! Hidd el nekem,
Hogy semmilyen nagyúri dísz e földön,
Se korona, se helytartói kard,
Se marsallbot, se ítélő talár
Nem ékesít félúgyse, egy urat se,
Mint a kegyelmes szív!
Ha ő van helyeden s az ő helyén te:
Te buksz el úgy, mint ő! De bezzeg ő
Nem volna ily kegyetlen, mint te vagy.
Angelo	Menj!
Izabella	Ó, Istenem, volnék csak én a bíró,
S te Izabella! Így állnánk vajon? Nem!
Megtudnád akkor, hogy mi az: bíró,
S mi az: fogoly!
Lucio	(félre Izabellához)
Csak rajta! jó nyomon vagy!
Angelo	Törvény szerint a bátyád: kárhozott.
Csak szót pocsékolsz.
Izabella	Uram Istenem!
Hisz kárhozott volt minden lélek egykor;
S ki legtöbb joggal megvethette őket,
Az lett az Üdvözítő. Szólj, mi volna,
Ha legfőbb Bíránk ítéletre vonna
Igaz valód szerint? Gondold meg ezt,
S az irgalom megszólal ajkadon,
Mint újszülött!
Angelo	Szépséges lány, nyugodj meg.
A törvényt ítélt bátyádról, nem én.
S ha vérem volna is - öcsém, fiam -,
Így járna! Holnap meg kell halnia.
Izabella	Már holnap? Túl hamar! Ne még! Ne még!
Nem érett még sarló alá! Hiszen
A csirkét is csak idejébe vágják!
Ne szolgáljunk az Égnek annyi gonddal,
Mint silány önmagunknak? Ó, uram,
Gondold csak meg: ki halt meg már e bűnért?
Pedig de sok követte el!
Lucio	(félre Izabellához) Nagyon jó!
Angelo	A törvény nem halt meg, csupán aludt.
Hány van, ki nem mert volna bűnbe esni,
Ha már az első, aki vétkezett,
Felel tettéért! Most a Jog fölébredt:
Minden múlt bűnt felír; s mint jós tükörben:
Meglátja a jövendő vétkeket:
Az újakat s a megrögzötteket,
Miket az engedékenység tenyészt...
Felkél a Jog s írmagjuk is kiirtja
Egyszerre s mindörökre!
Izabella	Légy kegyelmes!
Angelo	Ha törvényt látok, úgy vagyok kegyelmes
Az ismeretlen százakhoz, kiket
E megbocsátott vétek sértene.
Ez így helyes: így egy bűnért lakol,
S nem él tovább, hogy újra bűnbe essék.
Elég. Bátyád meghal. Nyugodj bele.
Izabella	S elsőnek épp neked kell így ítélned,
S épp neki így elvesznie! Királyi
Az óriás erő - de zsarnoki,
Ha óriásul élsz vele.
Lucio	(félre Izabellához) Nagyon jó!
Izabella	Ha földi uraink
Tudnának mennydörögni, mint az Isten,
Nem volna Juppiternek nyugta, mert
Egét dörgetné minden senkiházi.
A dölyfös ember
Parányi kis hatalmával feszítve
Tombolva ágál a nagy Ég előtt,
Hogy reszketnek tőle az angyalok - de,
Tudom, ha a mi vérünk folyna bennük,
Holtra kacagnák magukat!
Lucio	(félre Izabellához) Csak rajta, rajta, kislány, megpuhul,
Már jó úton van, látom.
Porkoláb	(félre) Adja Isten!
Izabella	Embertársunk nem mérhetjük magunkkal.
Nagy úr gúnyt űz a szentekből: ez “élc”.
Közembernél: ocsmány szentségtörés.
Lucio	(félre Izabellához) Most jó csapáson vagy: csak így tovább!
Izabella	Mi tiszt uraknál mérges szócska csak,
Legénységnél: parasztkáromkodás.
Lucio	(félre Izabellához) Ezt is tudod? No még!
Angelo	Mért ostromolsz velős mondásaiddal?
Izabella	Mert jól tudom: a hatalom, ha vét is,
Önnönmagában hordja azt az írt,
Mely a sebet hegeszti. Szállj magadba;
Zörgess belül és kérdezd meg szived:
Nincs ott olyan, mint bátyám bűne volt?
És ha szived bevallja gyengeségét,
Ne követeld egy fél szóval se többé
Bátyám halálát.
Angelo	(félre) Vér lüktet szavában,
S felkorbácsolja az én vérem is.
Isten veled!
Izabella	Ne menj el, jó uram!
Angelo	Meggondolom még. Jöjj el holnap újra.
Izabella	Megvesztegetlek, jó uram! Ne menj el!
Angelo	Hogyan? Megvesztegetsz?
Izabella	Olyan kinccsel, mit az Ég oszt meg veled.
Lucio	(félre Izabellához) Majd’ elrontottad!
Izabella	Nem hitvány pénzzel, nem “próbás” arannyal,
Nem drágakővel, mely kincs vagy szemét,
Ahogy tekintjük - de igaz fohásszal,
Mely napkelte előtt száll fel az égbe,
Könyörgésével bőjtölő szüzeknek,
Tisztult szíveknek, kiknek gondolatja
Nem e világi.
Angelo	Nos, jöjj holnap újra.
Lucio	(félre Izabellához) Jól van; elég. Gyerünk.
Izabella	Az Ég kegyelme óvja lelked!
Angelo	(félre) Ámen:
Mert gondolatom arra tévelyeg,
Hol a fohász kolonc.
Izabella	S holnap kegyelmed
Mikor keressem?
Angelo	Délig bármikor.
Izabella	Ég óvjon!
Izabella, Lucio és a porkoláb el
Angelo	Tőled! Épp e tisztaságtól!
Mi ez? Mi ez? Ő a hibás, vagy én?
Ki vétkesebb: kísértő vagy kísértett?
Ha!
Ő nem! Nem ő a bűnös: én, csak én,
Ki napon fekszem violák között,
S csak rothadok a jótékony sugártól,
Mint hulla, míg a violák virulnak...
A szűziesség inkább föltüzel,
Mint a kacérság? Bőven van bitang föld:
Mért vágyunk szentélyt romba dönteni,
Hogy bűnünk ott üssön tanyát? Fuj!
Mit is csinálsz, ki vagy te, Angelo?
Kívánod őt ocsmányul épp azért,
Mi tisztává teszi? Hagyd élni bátyját!
A tolvajoknak szabad útja van,
Ha lop a bíró! Tán belészerettem,
Hogy vágyom egyre hangját hallani,
S habzsolni szép szemét? Vagy álmodom?
Ó, agyafúrt a Sátán: szentet úgy fog,
Hogy szentet tart csalétkül a horgán!
Legvészesebb kísértés az, midőn
Erény szerelme hajt a bűnbe. Szajha,
Se fortéllyal, se istenadta bájjal,
Föl nem kavart - és most e tiszta lány
Eszem veszejti... Mindeddig, ha láttam,
Hogy bomlik más, nevettem és csodáltam. (El)

3. szín
Egy szoba a börtönépületben.
Jön a herceg szerzetesnek öltözve és a porkoláb
Herceg	Adj’ Isten, porkoláb! úgy nézem, az vagy.
Porkoláb	Az én. Mit kívánsz tőlem, jó barát?
Herceg	Szent rendem és a szeretet szavára
A senyvedőket jöttem látogatni
Itt börtönünkben. Adj módot reá,
Hogy lássam őket, és mondd el nekem,
Kinek mi bűne, hogy a lelki vígaszt
Ahhoz szabjam.
Porkoláb	Ha éppen kell, én többet is teszek.
Jön Júlia
Nézd: ott jön egy lakónk: nemes kisasszony.
Ezt ifjúsága lángja kapta úgy el,
Hogy megperzselte jó hírét: babát vár.
A férfit, azt elítélték. Oly ifjú:
Még inkább arra való volna, hogy
Megint vétkezzék, nem hogy vesszen érte.
Herceg	Vesszen? Mikor?
Porkoláb	Már holnap, úgy hiszem.
(Júliához) Gondoskodtam terólad: várj kicsit,
Majd elvezetnek.
Herceg	Bánod, szép lány, a bűnt, mint elkövettél?
Júlia	Bánom bűnöm s a szégyent tűrve tűröm.
Herceg	Kioktatlak lelked vizsgálatára,
Hogy próbára tedd penitenciád:
Nem kongó szó-e?
Júlia	Várom oktatásod.
Herceg	Szereted a férfit, ki tönkre tett?
Júlia	Akár a lányt, ki tönkre tette őt.
Herceg	Úgy látom hát, hogy azt a szörnyű dolgot
Ti egyetértve tettétek?
Júlia	Igen.
Herceg	Akkor hát a tiéd a súlyosabb bűn.
Júlia	Bevallom ezt és bánom, szentatyám.
Herceg	Nagyon helyes, leányom: csak ne azt bánd,
Hogy vétked ezt a szégyent hozta rád!
Ilyen bánat magunknak szól csupán,
De nem az Égnek. Ez csak azt mutatná,
Hogy félelemből szolgálunk neki,
S nem szív szerint.
Júlia	A vétket bánom s a gyalázatot
Örömmel vállalom.
Herceg	Így tarts ki, lányom.
Párodnak, hallom, holnap veszni kell:
Megyek lelkét előkészíteni.
Az Ég őrizzen! Benedicite! (El)
Júlia	Holnap veszni kell. Ó igaztalan
Szerelem: azért halasztod halálom,
Hogy rettegjem tovább!
Porkoláb	Szegény fiú.
Mindketten el

4. szín
Szoba Angelo házában
Jön Angelo
Angelo	Mikor fohászkodom s elmélkedem,
Fohászkodásom s elmém kétfelé jár.
Üres szavam az Égé, ám a lelkem
Nyelvemre nem hajt: ott csüng Izabellán.
Számon: az Ég; de csak kérődzi szám
A szót: szívemben burjánzik a bűn.
Az állam - kedves tanulmányom egykor -
Mint jó könyv, melyet százszor átlapoztunk:
Unalmas már. Fennen fitogtatott
Szilárd erényem elcserélhető.
A vér csak vér marad:
Ördög szarvára írhatod, hogy “angyal”,
Meg nem tagadhatja önmagát.
Jön egy szolga
Ki az?
Szolga	Itt egy apáca: Izabella vagy ki...
Angelo	Vezesd elém.
A szolga el
Nagy Isten!
Mért zúdul ide minden vér szívemre,
Hogy csak fuldoklik tehetetlenül,
S a többi tagból elszáll hirtelen
Utolsó csepp erőm is?
Jön Izabella
Mi az, szép leány?
Izabella	Jöttem megtudni kívánságodat.
Angelo	Én azt szeretném jobban, hogyha tudnád,
Nem kérdenéd. Bátyádnak veszni kell.
Izabella	Hát így... Ég áldja meg kegyelmedet.
(Indulna)
Angelo	Élhetne még. Élhetne oly soká,
Mint te vagy én - de meg kell halnia.
Izabella	Mert elitélted?
Angelo	Úgy van.
Izabella	S kérlek: mikor kell? Hadd készüljön úgy
- Nagyobb vagy kisebb haladék szerint -,
Hogy lelke kárt ne valljon.
Angelo	Fuj, ocsmány bűn! Kegyelmet adhatunk
Annak is, ki a természettől ellop
Egy élő embert, hogyha megbocsátjuk
E mocskos kéjt, mely Isten képe mását
Titkon veri hamis pecsétnyomóval.
Mert van nagyobb bűn elveszejteni
Egy igazul teremtett életet,
Mint tilos úton-módon létrehozni
Egy hamisat.
Izabella	Az ég színe előtt, de nem a földön.
Angelo	Úgy gondolod? Most megszorítalak!
Mi lenne jobb: igaz törvény szerint
Vesszen bátyád - vagy váltságul helyette
Átadnád tested a parázna vágynak,
Mint az, kit ő bemocskolt?
Izabella	Mondhatom:
Inkább adnám át testem, mint a lelkem.
Angelo	Lelkedről nincs szó: kényszerű bűnök
Fölíratnak, de nem számítanak be.
Izabella	Hogyan mondod?
Angelo	Nem, ezt nem állítom.
Még visszavonhatom... Felelj csak erre:
Én most mint az írott törvény szava
Bátyád fejére a halált kimondom:
Nem volna-e jóság a bűnbe, mely
Megmentené a bátyád?
Izabella	Tedd meg azt.
A terhét én lelkemre vállalom;
Hiszen nem is bűn az, csak tiszta jóság.
Angelo	Te tedd meg azt; ha terhét vállalod,
Ellensulyozza majd a bűnt a jóság.
Izabella	Ha bűn tőlem, hogy esdek életéért:
Hadd hordozom; s ha bűn tetőled az,
Hogy meghallgatsz: könyörgök majd az Égnek:
Számítassék be az én vétkemül,
S téged ne terheljen.
Angelo	Nem úgy. Figyelj rám.
Elméd rosszul követ: vagy együgyű vagy,
Vagy tetteted magad - s ez nem helyes.
Izabella	Legyek bár együgyű s mindenre gyenge,
Csak valljam is meg jámborul hibámat.
Angelo	Ó, bölcsesség! Szapulja önmagát -
Csak hogy ragyogjon (mint farsangi maszk
A rejtett bájról szebbeket regél,
Mint bármi meztelen báj). Nos, figyelj!
Hogy jól megérthess, szólok vaskosabban:
Bátyádnak veszni kell...
Izabella	Igen.
Angelo	Oly bűne van - napnál világosabb -,
Hogy a törvény mást nem szabhat ki rá.
Izabella	Igaz.
Angelo	Mondjuk, hogy nincs más mód megmenteni
- Ezt nem állítom, csupán felteszem -,
Nincs mód megmenteni, kivéve egyet:
Te, húga, megtudod, hogy megkívánt
Egy férfi, aki befolyása által
Vagy rangja folytán levétetheti
bátyádról a törvény szoros bilincsét...
Nos, mondom, nincs más választás előtted:
Vagy átadod testednek kincseit
Az említettnek, vagy - bátyád kivégzik.
Mit tennél akkor?
Izabella	Csak annyit bátyámért, mint magamért.
Ha én volnék a halálraítélt,
Korbács nyomát rubintként hordanám,
S úgy várnám a halált, mint nagybeteg
A pelyhes ágyat. Csak azért sem adnám
A testemet!
Angelo	Akkor bátyád kivégzik!
Izabella	A kisebb árat mégis így fizetjük:
Inkább haljon meg egyszeri halállal
A báty, mintsem a húga - őt kiváltva -
Örök halállal.
Angelo	S nem volnál így te éppolyan kegyetlen,
Mint az ítélet, melyet úgy gyaláztál?
Izabella	Aljas mentés vagy önkéntes bocsánat:
Különböző dolog. Törvény kegyelme
S oly mocskos váltság cseppet sem rokon.
Angelo	Imént zsarnoknak mondtad még a törvényt,
S bátyád bukását nem bűnszámba vetted,
Csak jó mulatságnak.
Izabella	Uram, bocsáss meg: hogy célunk elérjük,
Gyakran beszélünk nem szivünk szerint;
Így mentegettem azt, mit gyűlölök,
Őérte, akit forrón szeretek.
Angelo	Gyöngék vagyunk.
Izabella	Haljon meg hát a bátyám -
Ha gyöngeségével egyedül áll.
S nem egy nagy gyarló nemzetség fia.
Angelo	Az asszony is csak gyönge ám!
Izabella	Az. Mint a tükre, melyben elmereng,
S mely oly könnyen törik, mint váltja képét.
Angelo	Nocsak de most, hogy így vallasz nemedről
Asszony! Ha több vagy ennél, semmi vagy!
S ha asszony vagy - és erre vallanak
A látható jelek - mutasd ki most!
Öltsd fel a hozzá illő színeket!
Izabella	Én, jó uram, csak egy nyelven tudok;
Nagyon kérlek, beszélj úgy, mint előbb.
Angelo	Értsd meg: szeretlek.
Izabella	Bátyám szerette Júliát -
S azt mondtad erre: meg kell halnia.
Angelo	De nem kell, hogyha engemet szeretsz.
Izabella	Tudom, hogy erényed följogosít rá,
Magad kicsit csunyább színben mutatnod,
Hogy mást leplezz.
Angelo	Nem! Becsületemre!
Hidd el: szavam szándékom tükrözi.
Izabella	Kis becsület olyan nagy hitelhez!
Gonosz szándék! Csalás! Világcsalás!
De kikiáltom, Angelo, siess!
Most írd meg a kegyelmezést! Ha nem:
Teli torokkal hirdetem világgá,
Ki vagy valóban!
Angelo	De ki hisz neked?
Szeplőtlen hírem, józan életem,
S magas rangom - ha azt mondom: hazudsz -
Elsöpri menten minden vádadat.
Megfulladhatsz a sok bizonykodástól:
Mind rágalommá foszlik! Nincs megállás:
Zúgó véremre zablát nem vetek!
hajolj meg e vad indulat szavára!
hagyj minden illemet, pironkodást:
- Fölös kolonc a vágynak! - Váltsd ki bátyád:
Kívánságomra engedd át a tested!
Ha nem teszed: nemcsak fejét veszik;
Ridegséged még nyújtja is halálát
Lassú kínokkal. Holnapig felelj,
Vagy szenvedélyem rajta tombolom ki:
Zsarnok leszek! Beszélhetsz, úgyse használ:
Hamisságom súlyosabb igazadnál! (El)
Izabella	Kinek panaszkodjam? És hogyha szólnék,
Ki hinné el? Veszélyes száj, amely
Egy nyelven, együtt készen tartogat
Igent s nemet. A törvényt úgy csavarja,
Hogy kénye-kedvének földig hajoljon,
Igazságot s gazságot megragad,
Hogy kedvét töltse. Bátyámhoz megyek!
Bár elbukott a vér szavára hajtva,
Oly nemes szív: ha volna húsz feje,
Húsz véres tőkén áldozná fel inkább,
Semhogy prédául adja húga testét
A förtelemnek.
Élj, Izabella, tisztán, halj meg Claudio:
Tisztaságunk bátyánk előtt való.
Most tudja meg, Angelo mit kívánna,
és fölkészítem lelkét a halálra.

HARMADIK FELVONÁS
1. szín
A börtönben.
Jön a herceg barátnak öltözve,
Claudio és a porkoláb
Herceg	Tehát remélsz kegyelmet Angelótól?
Claudio	A nyomorultaknak nincs más vígasza,
Csak a remény.
Életre várok - s halni kész vagyok.
Herceg	Csak a halálra készülj! s bármi vár:
Élet - halál - könnyebb lesz mind a kettő.
Csak mondd az életnek: ha elveszítlek.
Olyat veszítek, mit bolond kuporgat!
Oly semmiség vagy! Gyenge földi házad
Az égi változások kénye rázza.
Halál bolondja vagy: futsz, hogy kerüld -
S folyton felé rohansz. Nem vagy nemes:
Mi pompa tested-lelkedet vidítja -
Sárban fogant. De még bátor se vagy:
Egy féreg kis fullánkja megremegtet.
Csak álmod nyugtat el - hányszor hívod! -
S félsz a haláltól, pedig az se más.
Önnönmagad se vagy: ezernyi sejted
A porból vétetett. Boldog se vagy:
Küzdesz azért, mi nincs meg, s ami megvan,
Már elfelejted. Állandó se vagy:
Kedélyed kerge módra változik
A hold szerint. Ha gazdag vagy: szegény vagy.
Mint egy szamár, mely kincstől roskadoz,
Cipelheted a terhet egy napig -
S leoldja a halál. Nincs egy barátod:
Önnön véred, ki atyjának nevez,
Saját ágyékod édes magzata,
Átkozza a csúzt, köszvényt és fekélyt,
Hogy eddig el nem vitt már a pokolba.
Az ifjúság s a vénség is csalódás:
Csak annyi, mint egy délutáni álom.
Szép ifjuságod pénzért, mint a rokkant,
A szélütött vénséghez esdekel;
S ha már öreg vagy és bőségben élsz:
A tűz, erő, vágy, szépség - mind oda,
Hogy vígan éld napod... Hát élet ez?
Hisz ilyen élet száz halált takar!
S mi mégis a haláltól rettegünk,
Mely mindent elsimít.
Claudio	Hálásan köszönöm.
Ha élni vágyom: csak halált lelek.
Ha halni vágyom: életet... Legyen hát!
Izabella	(kintről)
Áldás és békesség!
Porkoláb	Ki vagy? Jöjj!
“Adj Isten”-nek “Fogadj Isten” kijár.
Herceg	(Claudióhoz) meglátogatlak nemsokára újra.
Claudio	Köszönöm szépen, szentatyám.
Jön Izabella
Izabella	Beszélhetnék egy-két szót Claudióval?
Porkoláb	Isten hozott! Nézd, uram, itt a húgod.
Herceg	Egy szóra, porkoláb!
Porkoláb	Akár kettőre is.
Herceg	Bujtass el úgy, hogy halljam, mit beszélnek.
A herceg és porkoláb el
Claudio	Mi jó vigaszt hoztál, hugom?
Izabella	Olyant, mint minden vígasz... Jót, nagyon jót!
A helytartónak dolga van az égben
És gyors követnek tégedet szemelt ki,
Hogy képviseld őt mindörökre ott fenn.
Készülj el gonddal és minél előbb;
Már holnap indulsz.
Claudio	Nincsen semmi mentség?
Izabella	Olyan van csak, mely egy fejet kiváltva
Egy szívet megrepeszt.
Claudio	De van tehát?
Izabella	Igen, bátyám, te életben maradhatsz;
De bírádban sátáni irgalom van;
Ha kérsz belőle: életed megadja,
De holtig megköt.
Claudio	Börtön mindhalálig?
Izabella	Az, az! Börtön halálig; oly bilincs,
Mely - bárha a széles világ tiéd is -
Lekötve tart.
Claudio	Ez hogy lehet, nem értem?
Izabella	Ha elfogadod, azzal leveted,
Mint testi ruhát, tisztességedet,
És meztelen maradsz.
Claudio	Mi az? Beszélj!
Izabella	Jaj, megijesztesz, bátyám! Reszketek,
Hogy majd ragaszkodsz lázas életedhez
S örök becsűletnél hat-hét telet
Nagyobbra tartasz. Szólj: meg mersz-e halni?
Csak félelmünktől nő meg a halál.
A kis bogár, mit lábunk eltapos,
Testében éppolyan fájdalmat érez,
Mint egy haldokló óriás.
Claudio	Miért szégyenítsz meg így?
Csak nem hiszed, hogy erőt koldulok
A gyönge nádtól? Hogyha halni kell,
Úgy várom a sötétet, mint menyasszonyt,
S karomba zárom.
Izabella	Ez bátyám szava! S atyám szózata
a kriptamélyből! halál vár reád:
Tisztább vagy, semhogy megvedd életed
Egy aljas alkun. E színleg szent helytartó,
Ki jámbor képpel, megfontolt beszéddel
Az ifjuságra s minden léhaságra
Úgy csap le, mint sas a csibére - ördög!
Ha fölkavarnák lelke mocsarát,
A pokol nyílna meg.
Claudio	A jámbor Angelo?
Izabella	Ó, a pokol furfangos álruhája!
A legocsmányabb testet ékesíti
S takarja el. Képzeld csak, Claudio,
Ha szüzességem néki áldozom,
Szabad lehetsz.
Claudio	Nagy Ég! Az nem lehet!
Izabella	De!
Megengedné ez ocsmány vétek árán,
Hogy mindhalálig vétkezz. Még ma éjjel
Vagy megteszem - szörnyű kimondani! -
Vagy holnap reggel meghalsz.
Claudio	Meg ne tedd!
Izabella	Ó, volna szó csak életemről!
Mint egy gombostűt, úgy hajítanám el,
Hogy szabadulhass!
Claudio	Köszönöm, hugom.
Izabella	Készülj rá, bátyám, hogy holnapra meghalsz.
Claudio	Igen. De hát a vére hajtja őt is,
Hogy a törvényt, mit úgy erőszakolt.
Most fölfricskázza? Akkor az nem is bűn;
Vagy legkisebb a hét főbűn között.
Izabella	A legkisebb?
Claudio	Hogy is járhatna érte kárhozat?
Hát ő, a bölcs, vállalná percnyi kéjért
Az örök büntetést? Ó, Izabella!...
Izabella	Mi lelt, bátyám?
Claudio	Borzasztó a halál!
Izabella	S utálatos a meggyalázott élet.
Claudio	De meghalni! Ki tudja, hova menni?...
Hideg zugban kushadni és rohadni!...
E forró, érző, mozgó valami -
Egy sárcsomó... A játszi kedvü szellem
Tüzes folyókba vész, vagy tévelyeg
Vacogtató, irdatlan jégcsapok közt...
A láthatatlan szelek börtönében
Körülzúgni e lebegő világot!
Szörnyűbbnek lenni minden szörnyetegnél,
Mit csak felajzott, bomlott képzelet
Szűkölve fest - ó, ez kibírhatatlan!
A legyülöltebb, gyötrő földi élet
- Betegség, ínség, vénség, börtön együtt -
Az Éden kertje reszkető szivünknek,
Ha zörget a halál.
Izabella	Ó, jaj nekem!
Claudio	Édes hugom, hadd éljek!
Ha vétkezel, hogy bátyádat kiváltsad,
Feloldozást nyersz majd e bűn alól,
Sőt jótett lesz az.
Izabella	Ó, te szörnyeteg!
Gyáva féreg! Gyalázatos gazember!
Hát vétkem által kívánsz megmaradni?!
Nem vérbűn szinte, ha testvérhugod
Gyalázatán nyersz életet? Mit higgyek?...
Ments Ég - anyám megcsalta tán apámat?
Ilyen elfajzott utód nem eredhet
Az ő véréből. Csak azért se most már!
Vessz el! Ha csak bókolnom kéne egyet
Megváltásodra, annyit sem csinálnék!
Halálodért elmondok száz könyörgést:
Egy árva szót sem megmentésedért!
Claudio	De hallgass meg, hugom!
Izabella	Fuj, fuj, eredj!
Nem botlottál: a bűn természeted.
A kegyelem kerítőd volna csak:
Jobb, ha meghalsz hamar.
Claudio	Hallgass meg, hugom!
Visszajön a herceg
Herceg	Egy szóra csak, egy szóra csak, leányom!
Izabella	Mit óhajtasz?
Herceg	Ha időt szakítanál számomra, volna egy-két szavam hozzád. Magad javát is szolgálod, ha teljesíted a kérésemet.
Izabella	Fölös időm nincsen - úgy kell ellopnom egyéb dolgaimtól -, de röviden szolgálatodra állok. (Odébb megy)
Herceg	(félre, Claudióhoz) Fiam, én fél füllel hallottam, mi történt itt közted meg a húgod közt. Angelónak soha esze ágában sem volt, hogy elcsábítsa Izabellát; csak az erényét tette próbára. Így gyakorolja ítélőképességét a különféle jellemeken. A te húgodban igaz becsület lakozott: jámborul megtagadta a kérést - és Angelo örült neki a legjobban. Én gyóntatója vagyok Angelónak, s tudom, hogy így igaz. Készülj hát a halálra, ne áltasd a szíved csalóka reménységgel: holnap meg kell halnod. Borulj térdre, és készülődj.
Claudio	Hadd kérek húgomtól bocsánatot! Úgy elment kedvem az élettől, hogy csak azért könyörgök már: bár megszabadítanának tőle.
Herceg	Ebben maradj meg. Isten veled.
Claudio el
Egy szóra porkoláb!
Jön a porkoláb
Porkoláb	Mi a kívánságod, atyám?
Herceg	Az, hogy amint jöttél, menj el. Hagyj magamra egy kicsit ezzel a lánnyal. Érzületem és ruhám kezeskedik róla, hogy társaságomban nem esik bántódása.
Porkoláb	Igenis.
Herceg	Véletlen folytán megtudtam, hogy mivel ostromol Angelo. Csodálkoznám is rajta, ha az emberi gyarlóság nem szolgálna épp elég példával efféle elbukásra. Mit fogsz csinálni, hogy a helytartónak is kedvére tégy, s a bátyádat is megmentsd?
Izabella	Most megyek megadni a választ: inkább haljon meg bátyám a törvény szerint, mint hogy gyermekem szülessék törvénytelenül. De hogy csalódik a jó herceg Angelóban! Ha valaha visszatér, és beszélhetek vele: egy szót se szóljak másról, míg le nem lepleztem Angelo uralmát!
Herceg	Az bizony nem ártana! Hanem, amint most áll a dolog, azzal bújna ki Angelo a vádad alól, hogy ő csak próbára akart tenni. Úgyhogy hallgasd meg jól a tanácsaimat. Azt hiszem, nyugodt lélekkel megtehetnéd, hogy egy szegény megsértett leányt érdeme szerint megjutalmazz; bátyád kiváltsd a kegyetlen törvény alól; magad jámbor személyén se ejts foltot - meg még a messze járó hercegnek is nagy örömet szerezz. Mert hátha egyszer csak haza talál jönni, és fülébe jut a te dolgod.
Izabella	Szívesen megteszek mindent, amit igaz lelkem szerint megtehetek.
Herceg	Hallottál-e Mariannáról? Húga annak a vitéz katonának, Frigyesnek, aki tengerbe veszett.
Izabella	Hallottam arról a lányról; dicsérettel emlegették a nevét.
Herceg	Ezt a lányt kellett volna elvennie Angelónak. Eskü alatt eljegyezte magának, s már a lakodalom is ki volt tűzve. De az eljegyzés meg a kitűzött menyegzői nap közt a lánynak a bátyját, ezt a Frigyest, hajótörés érte a tengeren. Elsüllyedt a hajója, s azon volt a húga hozománya is. Képzeld el, milyen csapás volt ez szegényre, elvesztette a bátyját, akit olyan forrón, olyan jó testvér módjára szeretett; vele együtt a hozományát; s mindennek a tetejébe elvesztette még eljegyzett vőlegényét Angelót is.
Izabella	Lehetséges volna? Így cserbenhagyta Angelo?
Herceg	Otthagyta könnyei közt; egyet le nem törölt! Visszavonta minden esküvését azzal az ürüggyel, hogy valami becstelenséget fedezett fel a lányban. Rá se hederített a sírás-rívásra - még most is utána sóvárog Marianna. De ő olyan, mint a márvány: öntözhetik a lány könnyei, meg nem olvad.
Izabella	Milyen jótétemény volna a haláltól, ha kiragadná e világból azt a szegény leányt! És milyen gazság az élettől, hogy az az ember még világát is élheti! De mi haszna lehet Mariannának az én ügyemből?
Herceg	Angelo szívtelen keménysége nemhogy kioltotta volna szerelmét: még szilajabbá, még tombolóbbá tette, mint torlasz a folyót. Menj el Angelóhoz; tégy úgy, mintha engednél a kérésének: ígérj meg mindent. De kösd ki ezeket: először, hogy nem maradsz nála sokáig; azután, hogy egész idő alatt teljes legyen a sötétség, és egy szó se essék; végül pedig, hogy a hely alkalmas legyen. Ha ezeket megígéri - sikerül minden. Azt a megsértett leányt rávesszük, hogy menjen el a találkozóra, és helyettesítsen téged. Ha azután kitudódik az eset, kénytelen lesz Angelo a jóvátételre. S így bátyád is megmenekül, a becsületeden sem esik csorba, szegény Marianna is boldogul, s leleplezzük a helytartót is. A leányt majd én kioktatom, Nos, hogy vélekedsz a dologról?
Izabella	Már a gondolata is megnyugtat. Bízom benne, hogy minden jó végre jut.
Herceg	Ez főképp rajtad áll. Siess hamar Angelóhoz! Ha éjszakára ágyába kér, ígérd neki, hogy meglesz. Én megyek azonnal a Szent Lukács-majorba: ott lakik Marianna, abban a körülárkolt házban. Ott tudakozódj utánam.
Izabella	Köszönöm a jó tanácsot! Isten áldjon, szentatyám!
Mindketten el

2. Szín
Utca a börtön előtt.
Egyik felől jön a herceg, szerzetesnek öltözve, mint az elébb; 
másik felől jön Tuskó rendőrökkel és Pompeiusszal
Tuskó	Nohát, ha közbe nem lép valaki, ha ezután is így nyakló nélkül adjátok-veszitek a lányokat-legényeket, mint a lábasjószágot, hát a végin több lesz a zabigyerek, mint a bolha.
Herceg	Szent Isten! hát ez miféle szerzet?
Pompeius	Oda a jó világ, mióta a két fekete kereset közül a vígabbikat betiltották, a rosszabbikra meg a törvény erejével prémes bekecset adtak, hogy valahogy meg ne fázzék. Báránybőrt varrtak belül, rókával szegték felül - ez is mutatja, hogy mindig a ravasz kerül felül.
Tuskó	Na mozgás, fickó! Adjon Isten minden jót, atyám.
Herceg	Teneked is. Mit vétett ellened ez a gazfickó?
Tuskó	Ez, kérem alássan, a törvény ellen vétett. Sőt azt gyanítjuk, kérem, hogy tolvaj, merthogy egy igen ravasz tolvajkulcsot találtunk nála - be is küldtük mindjárt a helytartónak.
Herceg	Nem szégyelled magad, hitvány kerítő?
Te abból élsz, hogy mást a rosszra csábítsz!
Gondold csak meg, mily ocsmány bűnök árán
Tömöd hasad s kerítsz magadra gúnyát.
Igen, mondd ezt: a mások állati,
Utálatos hancúrozása éltet:
Abból eszem, iszom, ruházkodom.
Hogy hiheted, hogy élet így az élet,
Büdös mocsárban?... Hallod-e, javulj meg!
Pompeius	Nem mondom, van valami büdös a dologban; de én bebizonyítom...
Herceg	Bebizonyítod, hogy az ördögé vagy!
Neked csak ád a bűnről bizonyítványt!
Lecsukni tüstént! Egy kis lecke ráfér
Ilyen baromra!
Tuskó	A helytartó elé kell vinni. Az már előre figyelmeztette! A helytartó nem szenvedheti az efféle kurafit. Ha csakugyan kerítő, és csakugyan a helytartó elé kerül, hát azt mondom, úgy fog járni a nyaka, mint a te derekad: kötelet kap.
Pompeius	Itt a segítség! Itt, aki jótáll értem! Ez az úriember itt nekem barátom!
Jön Lucio
Lucio	Ni, a nemes Pompeius! No, mi az? Kullogsz a Caesar szekere után kötve? Hát meghurcolnak diadalmenetben? Ej, nem akad itt már egyetlen nőszemély, aki ért hozzá, hogy az ember zsebébe bedugja a kezit, s aztán markolva húzza ki? Mit mondasz, he? Mit mondasz, te vén húskereskedő? Semmi újság? Minden a régiben? Csak gubbasztunk kukán - mi? Hogy álla a bál?
Lucio	Hogy van az én drágalátos bogaram, az asszonyod? Kerít-e még, he?
Pompeius	Ami jó hús otthon akadt, annak mind végire járt, most aztán maga ül nyakig a pácban.
Lucio	Nagyon helyes; ez a rendje; így kell ennek lenni: csak a mucik legyenek mindig frissek, a mama maradhat a pácban. Világos, mint a nap; így kell ennek lenni. Hát börtönbe vonulsz, Pompeius?
Pompeius	Oda.
Lucio	Katonadolog, Pompeius, menj Isten hírivel: mondd, hogy én küldtelek. Adós vagy tán, azért visznek? Vagy mi baj?
Tuskó	Kerítő, kerítő: azért visszük!
Lucio	Hát csak csukjátok is be. Ha kerítőnek kijár a börtön: neki van ám csak jussa hozzá! Mert annyi szent, hogy kerítő, mégpedig időtlen idők óta. Már annak született. No, Isten hírivel, jó Pompeius. Üdvözlöm a börtönt. Most aztán jó házigazda lesz belőled: őrzöd a házát.
Pompeius	Remélem, hogy uraságod tanúskodik mellettem.
Lucio	Azt nem Pompeius. Nem divat az manapság. Inkább kérni fogom, hogy tovább tartsanak lakat alatt. Ha nem viseled elég béketűrően, csak azért lesz, mert több a véred, mint kéne. No, Isten veled, derék Pompeius! Minden jót, barát!
Herceg	Minden jót neked is!
Lucio	A kis Brigi még mindig úgy festi magát, he?
Tuskó	Mozgás, mozgás!
Pompeius	Aztán majd nem tetszik tanúskodni mellettem?
Lucio	Se majd, se most, Pompeius. Mi újság a nagyvilágban, fráter, mi újság?
Tuskó	Mozgás, mozgás!
Lucio	Bújj csak be az ólba, Pompeius, bújj be.
Tuskó a többi rendőrrel és Pompeiusszal el
Mit hallottál a hercegről, fráter?
Herceg	Nem hallottam semmit. Te talán tudsz valamit?
Lucio	Egyik azt mondja, hogy a muszka cárnál van; másik azt mondja, Rómában: te mit gondolsz, hol van?
Herceg	Nem tudom; de akárhol van is, minden jót kívánok neki.
Lucio	Fene hóbortos egy tréfa volt tőle, hogy így meglépett az országból, csak hogy kipróbálja a kódisságot. Nem született rá! Bezzeg Angelo úr hercegeskedik, míg ő oda van! Ugyancsak lecsap a kiruccanásokra!
Herceg	Azt jól teszi.
Lucio	Nem ártana, ha kicsit enyhébben kezelné a paráznaságot; nagyon rigorózus ebben.
Herceg	Elburjánzott ez a bűn: csak a szigor bír vele.
Lucio	Való igaz, hogy ennek a bűnnek nagy az atyafisága, szép kiterjedt családja van; de lehetetlen kiirtani, míg az evés-ivást is be nem tiltják. Azt mondják, ez az Angelo nem is természetes úton, férfitól meg asszonytól lett - mit gondolsz, igaz?
Herceg	Hát akkor hogy jött a világra?
Lucio	Egyik azt mondja, valami hableány ívásából. Mások azt beszélik, hogy két tőkehal nemzette... Annyi szent, hogy amit vizel, menten jéggé fagy. Ezt jó forrásból tudom. Valóságos faszent, úgy bizony.
Herceg	Tréfás kedvedben vagy, öcsém: eljár a szád.
Lucio	Hát micsoda szívtelenség az, halálra ítélni valakit, csak azért, mert rakoncátlan volt a gatyapőce? Tett volna ilyet a mi hercegünk? Az föl nem köttetett volna senkit, még száz zabigyerekért se; inkább fizette volna a tartásdíjat ezerért is. Ő maga se vetette meg a jó mulatságot. Nagy mester volt az ilyesmiben, az tanította meg könyörületre.
Herceg	Én sose hallottam, hogy a herceg a nők miatt keveredett volna rossz hírbe. Nem volt efféle hajlandósága.
Lucio	Haj de nagyon tévedsz!
Herceg	Az nem lehet!
Lucio	Nem-e? Hát az az ötvenéves koldusasszony? Mindig egy-egy aranyat csúsztatott a tányérjába. Megvoltak a hercegnek is a maga bogarai. Ivott is, mint a kefekötő, megsúghatom neked.
Herceg	Rágalom, amit beszélsz.
Lucio	Én bejáratos voltam hozzá. Óvatos legény volt ám a herceg! Azt hiszem, tudom az okát ennek a mostani eltűnésének is.
Herceg	Mi lehet az oka? Beszélj!
Lucio	Megbocsáss, de ez titok; nem szalaszthatom ki a számon. S tudod-e, hogy az ország nagyobb fele mégis bölcsnek tartotta a herceget?
Herceg	Bölcsnek?! Nem is kétséges, hogy az!
Lucio	Tökéletlen, műveletlen, kelekótya fráter.
Herceg	Vagy irigységből beszélsz így, vagy bolondságból, vagy tévedésből. Még irigyeinek is el kell ismerniök a tudóst, az államférfit, a hadvezért. Ostobaságra vall, amit beszélsz. Vagy ha nem vagy ostoba: elvakít a rosszindulat.
Lucio	Ismerem a herceget és szeretem is.
Herceg	A szeretet tisztább ismerettel szól; az ismeret pedig melegebb szeretettel.
Lucio	Ugyan már, uram, tudom én, amit tudok.
Herceg	Alig hiszem; azt sem tudod, mit beszélsz! De ha egyszer teljesül kívánságunk, és visszatér a herceg, szeretném, ha felelnél előtte. Ha becsülettel szóltál, lesz bátorságod, hogy helytállj érte. Kötelességem, hogy erre figyelmeztesselek. Mondd csak, hogy hívnak?
Lucio	Luciónak; jól ismer a herceg.
Herceg	Még jobban fog ismerni, ha megérem, hogy hírt adhatok neki rólad.
Lucio	Nem félek én tetőled.
Herceg	Ohó, te azt reméled, hogy a herceg nem tér többet vissza. Vagy nagyon is jámbor ellenfélnek tartasz. De igaz is, nem sokat árthatok neked: letagadod te mindezt.
Lucio	Fejemet rá, hogy nem! Rosszul ismersz, fráter! De hagyjuk ezt. Nem tudod, meg kell-e hát holnap halni Claudiónak vagy se?
Herceg	Mért kellene meghalnia?
Lucio	Hogy miért? Csak mert tölcsért dugott palackba. Bár csak visszatérne a herceg! Ez a másik, ez az impotens potentát még elnépteleníti az egész tartományt önmegtartóztatás útján. Már a verebeknek is tilos a háza ereszébe fészkelni, merhogy olyan paráznák. Bezzeg a herceg a sötét dolgokat sötétben hagyta, nem rángatta napvilágra. Bárcsak visszatérne! Lám, ezt a Claudiót elítélték, amiért kikapcsolta a nadrágszíjat. Isten veled, derék barát; imádkozz értem. Hanem újra mondom: a herceg röptében a legyet. Nem változott semmit: most is összenyalakodna azzal a koldusasszonnyal, akárhogy szaglik a fokhagymától. Mondd, hogy én mondtam. Isten veled. (El)
Jönnek Escalus, a porkoláb és rendőrök Tekerinével
Escalus	Gyerünk! Börtönbe vele!
Tekeriné	Én jó uram, legyen jó hozzám! Kegyelmedet könyörületesnek tartják. Én jó uram!
Escalus	Kétszeri, háromszori figyelmeztetés után megint ugyanabban a bűnben! Erre még a megtestesült Könyörület is tajtékzó tirannussá válik!
Porkoláb	Álló tizenegy esztendeje kerítősködik, kérem alássan.
Tekeriné	Uram, ezt csak az a Lucio fogta rám. Teddszét Kati kisasszonynak gyereke lett tőle, még a herceg idejében, házasságot is ígért neki, most Fülöp és Jakab napján lesz a gyermek tizenöt hónapos, én magam tápláltam, s lám, ő meg hogy bánik velem.
Escalus	Az a fickó igen nagy betyár; hívjátok csak elém! Ezt meg börtönbe! Rajta! Szót se többet!
A rendőrök, Tekeriné el
Hallod, porkoláb, Angelo nem enged. Claudiónak meg kell halnia holnap. Szerezz neki papot, hogy elkészüljön keresztyéni módon.
Porkoláb	Kegyelmed engedelmével ez a barát már járt nála, és oktatta, hogy békéljen meg a halállal.
Escalus	Jó estét, szentatyám.
Herceg	Kegyelem és békesség!
Escalus	Hová való vagy?
Herceg	Nem ebbe az országba, de a dolgom
Most ide szólít. Szerzetes vagyok,
Kegyesrendi, a tengerről jövök,
Egy külön ügyben Őszentsége küldött.
Escalus	Mi újság kinn a nagyvilágban?
Herceg	Semmi: csak hogy a tisztesség olyan lázba esett, le nem hűl már, csupán a sírban. S mindenki azon kap, ami új. S olyan bajos bármiféle életpályán megvénülni: ha valaki egynél kitart, az már virtusszámba megy. Kevés az eleven igazság, hogy fenntartsa a társadalmat; de a fenntartás nélkül el lehet átkozni minden társaságot. Ebben fő a feje a világ bölcseinek. Mindez elég ócska újság, de míg e világ - érvényben marad. Mondd uram, miféle ember volt a herceg?
Escalus	Olyan ember volt, aki elsősorban önmagát igyekezett megismerni.
Herceg	Milyen mulatságban lelte kedvét?
Escalus	Jobban mulatott, ha másokat látott örülni, mint ha őt akarták mulattatni. Mértékletes uraság volt. De hagyjuk már a herceget sorsára - minden jót neki -, azt szeretném inkább tudni: milyen lelkiállapotban találtad Claudiót? Hallom, meglátogattad.
Herceg	Megvallja, hogy bírája nem mérte hamis mértékkel, és alázatosan meghódol a törvény ítélete előtt. Először még hallgatott a gyarlóság szavára: áltatta magát az élet hiú reménységével; de én szépszerével kinyitottam a szemét, s már el van szánva a halálra.
Escalus	Leróttad kötelességed az Égnek, s szolgáltál hivatásoddal a rabnak. Fáradoztam én is a szegény fiú érdekében, de Angelo oly hajthatatlan volt; el kellett ismernem: ő a megtestesült Igazság.
Herceg	Ha tulajdon életmódja megfelel keménységének: rendben van. De ha ő is botlani talál: magamagát ítélte el.
Escalus	Megyek meglátogatni a rabot. Isten áldjon.
Herceg	Béke veled!
Escalus és a porkoláb el

NEGYEDIK FELVONÁS
1. Szín
A körülárkolt ház a Szent Lukács-majorban.
Jön Marianna és az apród
Apród	(énekel)
Vidd az ajkad! Hízeleg!
S esküvését megszegi!
Hajnalcsillag szép szemed,
De a hajnalt rászedi.
Csókra vágyik ajkad is, ajkam is;
Szerelem pecsétje az - csak hamis.
Marianna	Hagyd most a dalt és gyorsan állj odébb!
Apród el. Jön a herceg, szerzetesnek öltözve
Atyám, bocsáss meg! szívemből kívánnám,
Hogy bár ne leltél volna zeneszónál.
Hidd el, kérlek, hogy nem gyönyört adott,
Csak csillapította a bánatot.
Herceg	Jól van. Mondd csak, nem keresett ma itt engem valaki? Éppen erre az időre ígértem, hogy itt leszek.
Marianna	Nem keresett senki. Itt ültem egész nap.
Jön Izabella
Herceg	Elhiszem. Lám, épp most jön. Megkérlek szépen: távozz egy kicsit. Alighanem hamarosan hívlak. Saját érdekedben!
Marianna el
Herceg	No, mi újság jó helytartó urunkról?
Izabella	Egy kertje van kerítve téglafallal
S mellette még egy szőlőskert nyugatról,
Annak van egy nagy deszkaajtaja:
Azt nyitja - nézd csak - itt e vastagabb kulcs,
Emez meg egy kis ajtóhoz való,
Az vezet át a szőlőből a kertbe.
Megígértem, hogy meg fogok jelenni
Koromsötét éjfélkor ott a kertben,
S szólítom őt.
Herceg	De hát magadtól eltalálsz oda?
Izabella	Figyeltem én az útra éberen.
Ő nagy suttogva, bűnös buzgalommal
Végigmutatta - nem feledve semmit -
Két ízben is.
Herceg	S nem állapodtatok meg
Egyébben, mire majd vigyázni kell?
Izabella	Nem, semmiben. Csak hogy sötét legyen.
És értésére adtam néki azt is,
Hogy ott időznöm nem lehet soká.
Azt mondtam, hogy szolgáló lesz velem,
Ki vár reám és azt gondolja rólam,
Bátyám ügyében járok ott.
Herceg	Nagyon jó.
De Mariannának még szót se szóltam
Erről az ügyről. Leányom! Jöhetsz!
Visszajön Marianna
Ismerkedj össze, kérlek, e leánnyal:
Ő segít rajtad.
Izabella	Minden vágyam az.
Herceg	Hiszed, hogy a javadat akarom?
Marianna	Hiszem, atyám, és tapasztaltam is.
Herceg	Akkor hát fogjad kézen új barátnőd:
El fog neked beszélni valamit.
Én addig várok. Csak siessetek!
Közel van már a ködös éjszaka.
Marianna	Talán vonuljunk el kicsit.
Marianna és Izabella el
Herceg	Ó, rang, ó, nagyság! Milliók szeme
Kacsintva néz rád, és bármit teszel:
Ellentmondó hamis híresztelés
Kötetszám kél nyomán. Ezer vad ötlet
Mind köréd fonja bódult álmait
S káprázva torzít...
Visszajön Marianna és Izabella
Izabella	Vállalkozik mindenre, szentatyám,
Ha te tanácsolod.
Herceg	Nemcsak tanácslom,
De kérem is.
Izabella	Nem kell sokat beszélned;
De búcsúzáskor halkan súgd fülébe:
“Gondolj bátyámra!”
Marianna	Csak ne félts te engem!
Herceg	S te is, leányom: egy csöppet se félj!
A férjed ő régibb kötés alapján.
Így összehozni bennetek - dehogy bűn!
Törvény szerinti jussod őreá
Cselünk tisztára mossa. Nos, gyerünk:
Csak úgy aratunk, ha előbb vetünk.
Mind el

2. Szín
A börtönben.
Jön a porkoláb és Pompeius
Porkoláb	Gyere csak Popó. Le tudod-e vágni egy embernek a fejét?
Pompeius	Le én, ha legényemberről van szó; mert házasember már az ő feleségének feje, és asszonynak a fejit én le nem tudnám vágni soha.
Porkoláb	Eridj a tréfáiddal. Felelj világosan. Holnap reggel kell meghalni Claudiónak és Bernátnak. Van itt a börtönünkben egy hivatalos ítéletvégrehajtó: annak volna szüksége segítségedre a munkában. Ha vállalod, hogy pribék leszel mellette, megszabadulsz bilincseidtől; ha nem, le kell ülnöd egész büntetésedet, s szabaduláskor még jól össze is vernek, amiért olyan megátalkodott kerítő voltál.
Pompeius	Én emberemlékezet óta törvénytelen kerítő voltam, de most megelégszem, ha törvényes pribék lehetek. Boldog volnék, ha némi szakmai oktatásban részesítene a kolléga.
Porkoláb	Hé, Rémes! Hol az a Rémes?
Jön Rémes
Rémes	Hívtak?
Porkoláb	Nézd, ez a fickó fog neked holnap segíteni a kivégzésnél. Ha úgy látod, rátermett, szerződj vele egész évre, aztán hadd lakjék itt veled. Ha nem, akkor dolgoztasd most az egyszer, azután csapd el. Különben nem panaszkodhat, hogy árt a hírnevinek, ha veled dolgozik: kerítő volt.
Rémes	Kerítő? Pfuj! Még szégyent hoz a művészetünkre!
Porkoláb	Hallgass, te sem vagy különb: egyik tizenkilenc, a másik egy híján húsz. (El)
Pompeius	Kérem, uram, kegyes engedelmével - mert gondolom, az engedelme önnek is kegyes, csak a nézése ilyen kegyetlen -, kegyes engedelmével, uram: művészetnek nevezte foglalkozását?
Rémes	Annak hát. Művészetnek.
Pompeius	A festészet, az például művészet, úgy tudom. A szajhák pedig, akikkel én foglalkozom, festés nélkül meg sem tudnának élni. Ez is bizonyítja, hogy az én foglalkozásom, az művészet. De hogy mi művészet lehet az akasztásban? Ha fölakasztanak, se tudom kitalálni.
Rémes	Művészet az, barátom.
Pompeius	Mi címen?
Rémes	Az igaz ember ruhája mind illik a gazemberre is.
Pompeius	Mert ha szűk is a gazembernek: az igaz ember azért épp elég bőnek találja; s ha elég bő is, a gazember azért csak szűknek érzi. Szóval az igaz ember ruhája mind illik a gazemberre.
Visszajön a porkoláb
Porkoláb	No megegyeztetek?
Pompeius	Fölcsapok szolgájának, kérem, mert úgy találom, hogy a hóhér foglalkozása mégiscsak bűnbánóbb, mint a kerítőé: a hóhér többször kér bocsánatot.
Porkoláb	Te meg készítsd elő a tőkét meg a bárdot holnap négy órára.
Rémes	No, te kerítő, kitanítlak a mesterségemre, gyere csak.
Pompeius	Szíves örömest tanulok, uram. És remélem, ha egyszer az ön nyakának lesz rám szüksége, elég ügyesnek fog találni. Mert tudom, kérem, hogy hálával tartozom szívességéért.
Porkoláb	Hívjátok Bernátot és Claudiót!
Pompeius és Rémes el
Ezt sajnálom. De azt? Lehetne bátyám
A hitvány gyilkos: még akkor se szánnám.
Jön Claudio
Lásd, a parancs kivégzésedre itt van.
Éjfélre jár; s holnap reggelre, nyolckor,
Te halhatatlan vagy. Bernát hová lett?
Claudio	Oly jámborul szunnyad, mint egy zarándok,
Ha elcsigázta istenes törődés.
Az föl nem ébred!
Porkoláb	Ki segíthet itt?
Te készülj el...
Zörgetnek kint
De csönd, mi ez a nesz?
Nyugtassa meg lelked az Úr.
Claudio el
Megyek már!
Remélem itt a megkegyelmezés
Vagy tán halasztás a szegény fiúnak.
Jön a herceg szerzetesruhában, mint előbb
Isten hozott atyám!
Herceg	Lengjen körül
Az éjnek minden védő szelleme,
Jó porkoláb. Nem járt itt senki sem?
Porkoláb	Az esti harang óta senki sem.
Herceg	De Izabella?...
Porkoláb	Nem.
Herceg	Majd nemsokára.
Porkoláb	Claudiónak mi reménye van?
Herceg	Van egy kevés.
Porkoláb	Kegyetlen bíró!
Herceg	Nem az, nem az! mert életmódja is
Zord szigorának ösvényén halad.
Ő szent tartózkodással győzi le
Magában azt, amit másokban üldöz.
Ha azt, mit büntet, ő is elkövetné,
Méltán neveznétek zsarnoknak őt;
De így: igazságos.
Zörgetnek kint
Most vannak itt!
A porkoláb el
Ez emberséges foglár. Ritkaság,
Hogy jószívű az edzett porkoláb.
Ismét zörgetnek
Ki zörget úgy? Sürgős lehet neki,
Hogy így nyaggatja azt a rossz kisajtót.
A porkoláb visszajön
Porkoláb	Hadd várjon ott, amíg a szolga fölkel,
Hogy ajtót nyisson neki; már hivattam.
Herceg	Claudióra nincs új rendelet,
Csak az, hogy holnap haljon meg?
Porkoláb	Bizony nincs
Herceg	Akármilyen közel a virradat:
Még reggelig fogsz újat hallani.
Porkoláb	Tán tudsz valamit? Már én azt hiszem,
Nem vonják vissza. Nem volt erre példa.
És Angelo úr, a bírói székből,
Az ellenkezőjét nyilvánosan
Hirdette ki...
Jön egy követ
Herceg	Claudiónak itt a kegyelem!
Követ	(levelet ad át) Angelo úr küldi neked ezt az írást. Továbbá általam izeni, hogy annak legkisebb pontjától is el ne térj: se az időre, se a dologra, se semmi egyéb körülményre nézve. Adjon Isten jó napot! Mert úgy látom, kel már a nap.
Porkoláb	Engedelmeskedem!
Követ el
Herceg	(félre)
Lám, itt a kegyelem! Oly bűn jutalma,
Melynek van a kegyosztón is hatalma.
A vétek milyen fürgén terjed el,
Ha a nagyok között otthonra lel!
S ha vétek ad kegyelmet, bőven adja:
Bűn kedvéért a bűnöst futni hagyja. -
Mi újság?
Porkoláb	Amint mondtam: Angelo úr - úgy látszik - azt hiszi, hanyag vagyok a kötelességemben, azért noszogat most váratlanul ilyen nagyon. Furcsállom, mert sose szokta azelőtt.
Herceg	Hadd hallom!
Porkoláb	(olvas) “Bármi ellenkezőt találsz is hallani, négy órakor végeztesd ki Claudiót. Délután pedig Bernátot. Nagyobb bizonyság okáért küldd el nekem öt órára Claudio fejét. Hajtsd ezt végre pontosan, meggondolván, hogy több függ tőle, mint amennyit most elárulhatok. El ne mulaszd tehát megtenni kötelességedet: életeddel felelsz érte.” - Mit szólsz ehhez, uram?
Herceg	Ki az a Bernát, akit délután kell kivégezni?
Porkoláb	Cseh születésű. De szinte itt nevelkedett: kilenc éve rab.
Herceg	Hogy lehet az, hogy a herceg se szabadon nem eresztette, se ki nem végeztette? Úgy hallottam, mindig vagy így, vagy úgy cselekedett.
Porkoláb	A jóakarói mindig kijárták neki a halasztást. De meg igaz is, egész mostanáig (hogy Angelo úr lett a kormányzó) nem bizonyult rá teljesen a gaztett.
Herceg	Most már kétségtelen?
Porkoláb	Nyilvánvaló. Maga se tagadja.
Herceg	Töredelmesen viseli magát a börtönben? Látszik rajta a megrendülés?
Porkoláb	Olyan ember az: nem fél jobban a haláltól, mint a részeg az álomtól. Nem gondolkozik, nem töpreng, nem is fél, hogy: mi volt? mi van? mi lesz? Fittyet hány a mulandóságnak, pedig máris halál fia.
Herceg	Oktatás kell neki!
Porkoláb	Nem kell annak. Itt a börtönben mindig megvolt a szabadsága. Ha engednénk, hogy megszökjék, akkor se szöknék meg. Leissza magát, naponta többször - ha ugyan nem egyfolytában tökrészeg napokig. Akárhányszor fölkeltettük álmából, mintha vinnénk már kivégezni - mutattuk neki a hamis rendeletet -, föl se vette!
Herceg	Róla még szó lesz hamarosan. Porkoláb, a te homlokodra tisztesség és állhatatosság van írva. Ha nem helyesen olvastam le, akkor cserbenhagyott a régi tudományom. De én bízom az emberismeretemben: vállalom a kockázatot... Ez Claudio, akinek kivégzésére parancsot kaptál, nem vétett nagyobbat a törvény ellen, mint Angelo, aki elítélte. Hogy erről világosan meggyőzzelek: csak négynapi haladékot kérek. De ez ügyben még sürgősen meg kell tenned egy kockázatos szívességet.
Porkoláb	Éspedig?
Herceg	El kell halasztani a kivégzést.
Porkoláb	Uramisten, hogy tehetném ezt, mikor ki van tűzve még az óra is! És világos parancsom van - büntetés terhe alatt -, hogy elküldjem a fejét Angelónak! Ha ettől csak körömfeketényit is eltérek, magam is úgy járok, mint Claudio.
Herceg	Szerzetesi eskümre: kezeskedem érted, ha megfogadod utasításaimat. Végeztesd ki ma reggel ezt a Bernátot, s az ő fejét küldd el Angelónak.
Porkoláb	Angelo látta mind a kettőjüket: megismerné az arcát.
Herceg	Ó, a halál nagy maszkmester. És te is segíthetsz neki. Kopaszítsd le a fejét, vágd le a szakállát, aztán mondd azt: a vezeklő maga kérte, hogy így megnyírják halála előtt. Tudod, hogy ez a szokás. Esküszöm a szentre, kit szolgálok: ha nem jó szerencse származik rád mindebből - én az életemmel állok ki melletted!
Porkoláb	Megbocsáss, szentatyám: esküm ellen volna.
Herceg	A hercegnek esküdtél föl vagy a helyettesének?
Porkoláb	A hercegnek és a helyettesének.
Herceg	Elhiszed, hogy nem követtél el hibát, ha a herceg igazolja eljárásodat?
Porkoláb	De hát valószínű-e, hogy igazolja?
Herceg	Nem valószínű: bizonyos. Mivel azonban látom, hogy félsz, s hogy se köntösöm, se feddhetetlenségem, se rábeszélésem egykönnyen meg nem hajlít: tovább megyek, mint szándékoztam, s minden félelmet kiirtok belőled. Nézd csak: itt a herceg kézjegye és pecsétje. Nem kétlem, hogy láttad már a keze írását, s ismered a pecsétjét.
Porkoláb	Ismerem mindkettőt.
Herceg	Ebben az áll, hogy a herceg visszatér! Tüstént elolvashatod, ha tetszik, és láthatod belőle, hogy két nap se telik belé - itt lesz. Angelo ezt nem tudja, mert ő éppen ma különös tartalmú levelet kap: mondjuk, hogy a herceg meghalt; vagy hogy valami monostorba vonult - de véletlenül se azt, ami itt meg van írva! Ni, a hajnalcsillag már költögeti a juhászt. Ne kíváncsiskodj: hogy is lehetséges mindez? A nagy titok is egyszerű, mihelyt kisül. Hívd azt a hóhért, aztán le a Bernát fejével! Én majd mindjárt meggyóntatom, és előkészítem egy jobb világra. Most még csodálkozol, de ez az írás teljességgel meg fog győzni. Gyerünk! Már szinte megvirradt.
Mindketten el

3. szín
Ugyanott; más helyiség.
Jön Pompeius
Pompeius	Á, olyan ismerős vagyok itt, akár otthon az üzletünkben. Azt hihetné az ember, hogy a Tekeriné asszony tulajdon házában van, annyian vannak itt a régi kuncsaftjai közül. Itt van először is ő maga. Aztán Hűbele úrfi. Százkilencvenhét fontnyi csomagolópapír meg száraz gyömbér miatt került ide; öt márka készpénzecskét csinált magának a dologból. Igaz, hogy a gyömbér nem volt valami kelendő, mert az öregasszonyok mind meghaltak. Aztán itt van Beszédes uram Fülesdi mesternek, a selyemárusnak jóvoltából. Valami négy öltő atlaszruha miatt ruházzák meg mindjárt. Aztán itt a fiatal Bezzeg uraság, meg Csömör úrfi, meg Derekas uram, meg Bunkóczy, a kardforgató, meg Örökösi, aki eltette láb alól, a mulatós Csapocskát, meg Csaplak, a bajnok, meg a derék Cselleng, a nagy utazó, meg a dühös Kis Kancsó, aki leszúrta Nagy Kancsót - meg még vagy negyvenen, gondolom. Mind nagylegények voltak a mi mesterségünkben, most aztán itt vannak Isten kegyelméből...
Jön Rémes
Rémes	Hé, te, kerítsd elő Bernátot.
Pompeius	Bernát úr! Keljen föl, mert nyakazzuk, Bernát úr!
Rémes	Bernát, hé!
Bernát	(kintről)
Rosseb a torkotokba! Mit lármáztok? Ki az?
Pompeius	Jóbarát: a hóhér. Meg kell tennie, kérem, azt a kis szívességet, hogy fölkel, és kivégezteti magát.
Bernát	(kintről)
Kuss, pimasz, kuss innen! Álmos vagyok.
Rémes	Mondd neki, hogy ébredjen, mégpedig hamar!
Pompeius	Kérem, Bernát úr, ébredjen föl! Csak a kivégzésre, azután alhat.
Rémes	Menj be hozzá, aztán penderítsd ki.
Pompeius	Jön már, kérem, jön, hallom, hogy zörög a szalmája.
Rémes	A bárd a tőkén van már?
Pompeius	Minden megvan, kérem.
Jön Bernát
Bernát	Ni, mi az Rémes? Mi újság tifelétek?
Rémes	Most már komolyan szeretném látni, hogy megkezded az imádkozást: nézd csak, itt a parancs.
Bernát	Te pimasz! Hisz egész éjjel ittam! Nem készültem elő.
Pompeius	Ó, kérem, annál jobb. Ha valaki egész éjjel iszik, jókor reggel pedig lenyakazzák, utána alhat egész nap istenigazában.
Rémes	Nézd csak, barátom, ott jön a gyóntatópapod. Még mindig azt hiszed, hogy tréfálunk?
Jön a herceg szerzetesnek öltözve
Herceg	Hallottam, atyámfia, milyen gyorsan kell elköltöznöd, s felebaráti szeretettől indítva eljöttem, hogy oktassalak, vigasztaljalak, és veled együtt imádkozzam.
Bernát	Velem ugyan nem! Egész éjjel ittam, mint a kefekötő; nekem több idő kell, hogy előkészüljek - ha bunkósbottal verik is szét a fejemet -, nekem több idő kell! Én rá nem állok, hogy máma haljak meg, annyi szent.
Herceg	De meg kell halnod. Kérlek, nézz előre
Az ösvényen, melyen haladni fogsz.
Bernát	De esküszöm, hogy nem halok meg máma, ha mind énnekem prédikáltok is!
Herceg	De hallgass ide...
Bernát	Egy szót se! Ha valami mondanivalód van, gyere a cellámba, onnan máma ki nem mozdulok. (El)
Herceg	Sem élni nem tud, sem meghalni. Kőszív!
Rémes és Pompeius el. A porkoláb jön.
Porkoláb	Vigyétek, emberek: tőkére véle!
No szentatyám, hogy tetszik a rabunk?
Herceg	Még készületlen, nem való halálra.
Ily állapotban átereszteni
A másvilágra: biztos kárhozat.
Porkoláb	Atyám, az éjjel elvitte a hagymáz
Egy megrögzött kalózunk: Ragozint.
Claudióval éppen egyidős;
Haja, szakálla éppolyan színű.
Ne hagyjuk inkább élni ezt a latrot,
Hogy hadd térjen meg, és ne küldjük inkább
A helytartónak Ragozin fejét?
Claudióhoz jobban is hasonlít!
Herceg	Az Isten ujja ez! Siess hamar:
Közel a perc, mit Angelo kitűzött!
Rajta: küldd a fejet parancs szerint!
Én meg rábírom végre-valahára
E tuskót, hogy készüljön a halálra.
Porkoláb	Meglesz, atyám, azonnal megteszem.
De délután Bernáton már a sor.
S Claudióval aztán mit teszünk,
Hogy bajt ne hozzon rám, ha tán kisülne,
Hogy életben maradt?
Herceg	Bernáttal együtt titkos helyre zárd el,
És mielőtt még pályáján a nap
E föld lakóit másodszor köszönti:
Te dolgodban biztos leszel.
Porkoláb	Alázatos szolgád vagyok.
Herceg	Küldd a fejet Angelóhoz,
A porkoláb el
Én meg most mindjárt írok Angelónak -
A porkolábbal küldöm el... Tudatjuk,
Hogy nemsokára már otthon leszünk,
S több fontos érdek késztet arra, hogy
Bevonulásunk nyilvános legyen.
Úgy rendeljük, hogy városunk alatt
A szent kútnál legyen fogadtatásunk.
Majd hidegvérrel, méltóságosan
Elbánunk Angelóval!
A porkoláb visszatér Ragozin fejével
Porkoláb	No, itt a feje. Én magam viszem.
Herceg	Ez sikerült, csak fordulj vissza gyorsan:
Még egy-két dolgot el kell mondanom
Úgy, hogy ne hallja más.
Porkoláb	Tüstént jövök.
A porkoláb el
Izabella	(kintről)
Áldás, békesség!
Herceg	Ez Izabella! Tudakolni jön:
A kegyelem megérkezett-e már?
Eltitkolom, hogy minden jóra fordult:
Hadd kapjon akkor vígaszt bánatára,
Mikor már semmit sem remél!
Izabella jön
Izabella	Szabad?
Herceg	Szép jó reggelt, te kedves, szép leány!
Izabella	Kitüntető ilyen szent férfiútól...
Megérkezett a helytartó kegyelme?
Herceg	Ő e világtól megváltotta bátyád:
Fejét vették s elküldték Angelónak.
Izabella	Nem! Nem igaz!
Herceg	De így igaz. Most jámbor türelemmel
Mutasd meg bölcsességedet.
Izabella	Nem, nem! Megyek: kivájom a szemét!
Herceg	Nem fognak hozzá beereszteni.
Izabella	Jaj, szegény bátyám! Árva Izabella!
Gonosz világ! Átkozott Angelo!
Herceg	Ez neki mit sem árt - s neked se használ;
Hagyd abba hát s az Égre bízd ügyed.
Figyelj szavamra: meglátod, amit
Mondok, az utolsó hangig színigaz.
A herceg holnap jön - töröld le könnyed! -,
Egy szerzetestársam mondotta ezt:
A gyóntatója. Hercegünk üzent
A helytartónak s Escalusnak is,
Kint a kapuknál készülnek fogadni
S tisztük letenni. Türtőztesd magad
S a jó utat válaszd, mit én ajánlok:
Tiéd lesz úgy a győzelem e férgen;
Tiéd a herceg kegye és a bosszú;
Tiéd a becsület!
Izabella	Vezess, atyám!
Herceg	Itt egy levél: vidd ezt Péter baráthoz!
Ebben tudatta ő, hogy jön a herceg.
Mutasd ezt jelnek, s mondd, hogy kéretem
A Marianna házához ma este.
Mindkettőtök dolgát Péterre bízom,
Ő a herceghez vezet titeket:
Ott szemtől szembe vádold Angelót!
Én, szegény fejem, nem leszek jelen:
Szent fogadalmam elszólít. No, menj,
Vidd ezt az írást. Szárítsd fel nyugodtan
Könnyeidet! Ne higgy e szent ruhának,
Ha nem mondtam valót! Ki az?
Jön Lucio
Lucio	Jó reggelt! Hé, barát, hol a porkoláb?
Herceg	Nincs itt.
Lucio	Ó, szép Izabella, a szívem belesápad, ha látom, hogy milyen piros a szemed! Csak légy türelmes. Magamnak is be kell érnek ebédre-vacsorára kenyérrel-vízzel. A fejem miatt nem merem megtölteni a hasamat. Egyetlen jó nagy zabán rajtaveszíthetnék. De azt is mondják, holnap megjön a herceg. Biz’ Isten, szerettem a bátyád, Izabella. Még ma is élhetne, ha az a hóbortos herceg nem koslat valami sötét sikátorban.
Izabella el
Herceg	A herceg ugyan nem köszöni meg az ilyen híresztelést. Ami ráadásul mégcsak nem is igaz.
Lucio	Fráter, te nem ismered olyan jól a herceget, mint én! Nagyobb mesterlövész az öreg, mint gondolnád.
Herceg	No, azért még megfelelsz valamikor. Isten áldjon.
Lucio	Megállj! Én is veled megyek. Csinos kis históriákat mondhatok a hercegről.
Herceg	Túlontúl sokat mondtál már eddig is - ha ugyan igazat szóltál. Ha meg hazudtál: akár a szádat se nyitottad volna ki!
Lucio	Egyszer a herceg elé idéztek, mert gyereket csináltam egy szotykának.
Herceg	Úgy?
Lucio	Úgy bizony. De le kellett tagadnom, különben még összeházasítottak volna azzal a kapcaronggyal.
Herceg	Barátom, a társaságod inkább mulatságos, mint tisztességes. No, minden jót!
Lucio	Veled megyek még a sarokig. Ha bánt a malac beszéd, inkább visszanyelem. Én, fráter, olyan vagyok, mint a bogáncs: ragadok.
Mindketten el

4. szín
Szoba Angelo házában.
Jön Angelo és Escalus
Angelo	Amit tettem, kiforgat önmagamból.
Oly béna lettem!... Megrontott leány!
S a legelső ember rontotta meg:
A törvény őre! Hej, ha azt a lányt
Nem késztené hallgatni szűz szemérem,
Hogy megleckéztethetne most!
Escalus	Egyik levele a másikat cáfolja!
Angelo	Zagyván, értelmetlenül! Valósággal úgy viselkedik, mint egy bolond. De talán a józan ész leinti. Adná Isten, hogy ne lenne semmi baj az eszével. Miért fogadjuk a kapunál? Mért tegyük le ott a tisztségünket?
Escalus	Én sem értem.
Angelo	Hírnevem
Oly szeplőtlen, hogy vádoló szava
Hozzám se fér! És miért kell egy órával bevonulása előtt kihirdetnünk, hogy aki valami igazságtalanság orvoslását kívánja, terjessze elő kérelmét az utcán?
Escalus	Ezt azzal indokolja, hogy egyszerre akarja elintézni a panaszokat.
Angelo	Csak rajtavesztene!
Escalus	Ezzel véd meg a későbbi vádaskodástól; minden további panasz érvénytelen.
Angelo	Élhetne még az a fiú...
Hirdesd ki akkor hát a nép között.
Legyenek ott.
Szolga	Meglesz
Angelo	De hátha vad ifjú vére megbosszulta volna, hogy beszennyezve kapta életét... Holnap reggel... beszólok érted gyalázat árán?...
Escalus	Isten veled! (El)
Angelo	Jó éjszakát.
Ó bár élne mégis!
Jaj, csak egyszer ne legyünk kegyesek,
S nem ismerünk már igent, se nemet.
(El)
Jön Péter barát Izabellával és Mariannával
Péter	Gyertek, találtam nektek jó helyet,
A herceget szemközt kapjátok onnét:
El nem kerülhet. Kétszer szólt a kürt már!
Az érdemes, rangos polgárok is
Kint vannak mind a városkapunál!
A herceg tüstént bevonul: gyerünk!

ÖTÖDIK FELVONÁS
1. szín
A városkapunál.
A háttérben áll Izabella, Péter barát és az elfátyolozott Marianna. 
Jön egyik felől a herceg, Varrius, urak, másik felől Angelo, 
Escalus, Lucio, a porkoláb, rendőrök és polgárok
Herceg	Köszöntelek szívből, jó Angelo!
Örömmel látlak, derék Escalus!
Angelo és Escalus	Boldog legyen fenséged visszatérte!
Herceg	Őszinte hálánk mindkettőtöké!
Érdeklődtünk s hallottuk ám a sok jót
Igazságos kormányotok felől.
Ezt addig, míg késik jutalmatok,
Nyilvánosan köszönjük!
Angelo	Fenség, adósságom csak növeled.
Herceg	Erényed szól magáért!
Add kezed: hadd lássa népem is,
Hogy hálánkat, mely itt belül lakik,
Külső nyájasság fennen hirdeti.
Jöjj, Escalus: te légy másik felől!
Én két jó támaszom!
Péter barát és Izabella előrejön
Péter	Most itt a perc! Térdelj elé s kiálts!
Izabella	Fenség! Igazságot! Tekints le: itt esd
Egy sértett nő - bár mondhatnám: leány...
Dicső herceg, ne hozz szégyent szemedre:
Ne vesd más ügyre egy percig se, míg
Meg nem hallgattad e jogos panaszt.
Igazságot, igazságot nekem!
Herceg	Mi a panasz? Ki sértett s hogy? Rövid légy.
Majd Angelo úr igazságot oszt:
Őhozzá fordulj.
Izabella	Ó, fenséges úr!
Ördöghöz küldesz megváltást keresni?
Te hallgass meg! Az, amit itt kimondok,
Vagy büntetést hoz rám - ha nem hiszed -
Vagy jóvátételért kiált!
Hallgass meg, ó, hallgass meg itt azonnal!
Angelo	Fenség, attól tartok, hogy nincs eszénél.
A bátyjáért fordult hozzám minap,
Kire a törvény mért halált.
Izabella	A törvény!
Angelo	Tán keserű és furcsa lesz beszéde...
Izabella	Hát roppant furcsa - de színigaz.
Hogy Angelo esküt szeg: furcsa - nem?
Hogy Angelo embert öl: furcsa - nem?
Hogy Angelo bujálkodó lator,
Farizeus, és szűzleány-gyalázó:
Ez furcsa! - nem?
Herceg	Ez furcsább, mint akármi!
Izabella	És amily furcsa, éppoly szentigaz;
Igaz, mint az, hogy itt ez Angelo.
Igaz százszorta is: az egy igazság,
Az egy, akárhogy számítjuk.
Herceg	Vigyétek!
Szegény leány nem tudja, mit beszél.
Izabella	Fenség, esdek hozzád, ha van hited
E földi léten túl egy más világban,
Ne útasíts el, s őrültnek ne higgy!
Ne mondd mindjárt, hogy lehetetlen, arról,
Mi első percre nem valószínű.
Nem lehetetlen! Egy hitvány gazember
Lehet külsőre oly szelíd, igaz, szent,
Mint Angelo. És Angelo lehet
- Bölcs képe, rangja, címe ellenére -
Fő-fő bitang. Hidd el, fenséges úr!
S ha azt mondom: bitang - semmit se mondtam.
Csak volna rá szavam!
Herceg	Hitemre mondom,
Ha tébolyult e lány - amint hiszem -,
Az őrültsége furcsán ésszerű:
Oly összefüggőn tárgyról tárgyra tér -
Ilyent se láttam még!
Izabella	Fenséges úr!
Ne folytasd ezt! És meg ne vesd az észt,
Ha nem katedrán szól is! Ésszel élj,
Hogy az igazság végre kiderüljön,
S a hamisságnak beboruljon!
Herceg	Sok bölcs az észre inkább rászorul. Szólj!
Izabella	Volt egy bátyám, a neve Claudio.
Fejvesztésre ítélték: fajtalanság
Bűnével. Angelo ítélte el.
Én aznap léptem egy apácarendbe.
Bátyám üzent nekem. A hírvivője,
Egy Lucio nevű...
Lucio	Lucio én vagyok!
Én mentem hozzá: én mondtam neki,
Hogy próbáljon szerencsét Angelónál
Szegény bátyjáért.
Izabella	Ő volt az, valóban.
Herceg	(Lucióhoz)
Nem kértünk, hogy beszélj!
Lucio	Nem, jó uram,
De azt se, hogy befogjam szájamat.
Herceg	Most kérlek hát. Jegyezd meg jól magadnak;
És kérd Istent: ha rád kerül a sor,
Akkor tudj szólni!
Lucio	Biztosítalak!
Herceg	Csak biztosítsd saját magad - azon légy!
Izabella	Itt ez az úr már elbeszélte rólam...
Lucio	Helyes!
Herceg	Lehet helyes, de az meg helytelen,
Hogy kotnyeleskedsz.
(Izabellához) Folytasd!
Izabella	E galád, aljas helytartóhoz elmentem én
Herceg	Megint ez a bomlott beszéd!
Izabella	Bocsáss meg:
A szó a tárgyhoz alkalmazkodik.
Herceg	Jól megfelelt! Térjünk a tárgyra hát.
Izabella	Rövid leszek. Most nem térek ki arra:
Hogy esdekeltem, kértem térden állva,
Hogy utasított el, s rá mit feleltem
- Ez hosszú volna -, hadd mondom csupán
A végső szégyent, kínban és pirulva...
Bátyámat ő csak úgy bocsátja el,
Ha fajtalan, vad kedvét töltheti
Az én szűz testemen. Tusák után
Testvéri szivem győz szemérmemen
És - engedek. Másnap? Betelve kedve,
Parancsot ád, hogy bátyámnak, szegénynek,
Fejét vegyék.
Herceg	No még valószínű is!
Izabella	Bár volna az csupán, de nem: való!
Herceg	Bolond, azt sem tudod, hogy mit beszélsz!
Vagy fölbujtottak, hogy gaz praktikával
Az Angelo becsületére törj!
Először is: ő tiszta életű.
Másodszor is: nem ellentmond az észnek,
Hogy így üldözzön oly hibát, mit oszt?
Ha vétkes volna, úgy bátyádat is
Magához mérné, s nem venné fejét!
Megvesztegettek, valld be! Szól: ki vett rá,
Hogy itt panasszal élj?
Izabella	Ennyit felelsz?
Szent angyalok, ti adjatok türelmet!
S ha üt az óra, rántsátok le leplét
E gaztettnek, mit jámbor szín takar!
Téged meg, fenség, úgy áldjon meg Isten,
Amily megbántva én térek meg innen.
Herceg	Hogy megtérnél, azt elhiszem... Hol egy őr?
Börtönbe vele! Tűrjem, hogy barátom
Egy ocsmány szájnak martalékul essen?
Ármány van itt! Beszélj: ki tudta még,
Hogy idejössz, s hogy min töröd fejed?
Izabella	Ó, bár itt volna az: Lajos barát.
Herceg	Egy gyóntatópap tán... Ki ismeri?
Lucio	Jól ismerem: egy kotnyeles barát;
Én útálom. Ha pap nem volna, fenség,
Jól elpáholtam volna már azért is,
Mit rólad pletykált most, hogy messze jártál.
Herceg	Rólam pletykált? Kedves barát lehet!
S így fölbujtani ezt a nőszemélyt itt
Az én helytartóm ellen! Megkeresni!
Lucio	Még tegnap, fenség, együtt láttam őket
A börtönben. Orcátlan egy csuhás!
Piszok fráter!
Péter	Fenség, az Ég megáldjon!
Itt álltam és hallgattam, hogy hazudnak
E fenséges fülekbe! Hogy e nő
Helyettesed vádolja aljasul,
Bár az e bűntől oly szűz tiszta, mint
Ki meg se született!
Herceg	Így hittem én is.
Hát e Lajos barátot ismered?
Péter	Úgy ismerem, mint szent és jámbor embert,	
Nem ám pimasz fráternek, kotnyelesnek,
Ahogy lefesti ez az úrfi itt.
Hitemre mondom, hogy fenségedet
Nem káromolta - bármit mond e fickó!
Lucio	De még hogy káromolt! - hidd el, uram!
Péter	No, majd ha itt lesz, megfelel magáért,
Csak most beteg, fenség, nagy láza van.
De tudta azt, hogy Angelo úr ellen
Panasz készül s az ő kérése volt,
Hogy ide jöjjek, s mintha ő beszélne,
Én mondjam el, hogy mi igaz, mi nem.
Ő majd mindenre teljes fényt derít
Bizonyságokkal s esküjével is,
Mihelyt megérkezik. Először is,
Hogy igazoljuk e derék urat,
Kit oly személyes és goromba vád ért:
Halljad, hogy ezt a nőt hogy torkolom le,
Míg ő is mindent meg nem vall!
Herceg	No halljam!
Izabellát rendőrök vezetik el, Marianna előrejön
Jó Angelo, nem mosolyogsz ezen?
A nyomorultak! Hogy mi szállt fejükbe?
Hé, székeket! Jöjj, Angelo öcsém,
Én nem szólok bele: saját ügyedben
Te légy a bíró. Ez itt a tanú?
Hadd látom az arcát! aztán majd beszélhet.
Marianna	Bocsánat, arcom nem mutathatom meg,
Csak hogyha férjem kéri.
Herceg	Hát asszony vagy?
Marianna	Nem, fenség.
Herceg	Hát hajadon?
Marianna	Nem, fenség.
Herceg	Vagy özvegy hát?
Marianna	Az sem fenség.
Herceg	Hát egyik sem vagy: sem hajadon, sem özvegy, sem férjes asszony?
Lucio	Ringyó lesz ez, fenség: azok leginkább se hajadonok, se nem özvegyek, se nem férjes asszonyok.
Herceg	Csönd ott! Bár akkor járna majd a szája,
Mikor magáért kell felelnie.
Lucio	Igenis, fenség.
Marianna	Fenség, megvallom, asszony nem vagyok.
Megvallom azt is, hogy lány sem vagyok.
Ismertem férjemet, de férjuram
Azt el nem ismerné, hogy engem ismert.
Lucio	Részeg volt akkor, másképp nem lehet.
Herceg	Bár te volnál az, s elakadna nyelved.
Lucio	Igenis, fenség!
Herceg	Ez nem tanúság Angelo javára!
Marianna	Most térek arra, jó uram:
E nő, ki őt vádolja bujasággal,
Hasonlóképp vádolja férjem is;
S azzal az éjjel gyanusítja éppen,
Mikor, szavamra - én tartottam őt
Szerelmes karjaimban.
Angelo	Tehát mást is bevádol?
Marianna	Nem hiszem.
Herceg	Nem? Hát nem azt mondtad, hogy férjedet?
Marianna	De azt mondtam. A férjem: Angelo,
Ki tudni véli: nem ismerte testem,
S Izabellát, véli, ismeri.
Angelo	No ez már sok! Mutasd az arcodat!
Marianna	Férjem kívánja: fölfedem magam.
(Leveti fátylát)
Ez itt az arc, kegyetlen Angelo,
Melyen úgy csüngtél esküdözve egykor;
Ez itt a kéz, mit szent kötés alapján
Kezed szorított; és ez itt a test,
Mely elhalászta Izabella részét,
S helytállott érte ott a kerti házban.
Herceg	(Angelóhoz)
Ismered?
Lucio	Mint Ádám ismérte Évát.
Herceg	Elég legyen!
Lucio	Elég, fenség.
Angelo	Uram,
Én ezt a nőt, megvallom, ismerem,
És házasságról is volt szó közöttünk
Öt év előtt; de minden véget ért,
Részint, mivel megígért hozománya
Kisebb lett, mint megalkudtunk, de főleg
Mert léha lett és folt esett a hírén.
Most már öt éve, hogy hozzá se szóltam,
Nem is láttam, még csak hírét se vettem,
Hitemre esküszöm!
Marianna	Fenséges úr,
Mint égből jön a fény, szájból a szó,
Mint egytestvérek bölcsesség s igazság:
Oly színvaló, hogy eljegyezett e férfi -
S oly szentül, mint csak esküvel jegyezhet!
Most kedden éjjel ismert asszonyául
A kerti házban. Úgy keljek föl innen
Letérdeltemből, amint ez valóság;
Vagy büntetésül hamisságomért
Kővé meredjek!
Angelo	Mosolyogtam eddig;
De most már, fenség, hadd bíráskodom,
Mert elfogyott türelmem: látom én már,
Hogy nem egyéb e két szegény bolond nő,
Mint eszköz egy nagyobb csaló kezében:
Az bujtogat! Adj módot rá, uram,
Hogy ezt a cselt fölfedjem.
Herceg	Szívesen.
Büntesd meg őket tetszésed szerint.
Hibbant barát, s te rossz asszony s a másik -
Azt gondoljátok, számít eskütök?
Bár leimádkoznátok mind az égből
A szenteket - kikezdhetnétek azzal
Az ő erényét és az ő szavát:
A próbált emberét?! Jó Escalus,
Segíts testvérünknek, foglalj helyet:
Derítsétek ki, honnan fúj a szél.
És hol a másik fölbujtó barát -
Kerítsétek elő!
Péter	Bár volna itt! Mert ő biztatta föl
Valóban ezt a két leányt panaszra.
A porkoláb, az tudja, merre van:
Előteremtheti.
Herceg	(a porkolábhoz)
Siess, keresd meg!
A porkoláb el
S te, feddhetetlen és derék öcsém,
Folytasd e tárgyalást, mely téged érint,
Sérelmedért oszd úgy a büntetést,
Amint te jónak látod. Én megyek,
De ti ketten, míg nem végeztetek
E rágalommal, föl ne álljatok!
Escalus	Elintézünk mi mindent, hercegem.
A herceg el
Lucio, nem azt mondtad, hogy ezt a Lajos barátot becstelen embernek ismered?
Lucio	Nem a kámzsa teszi a barátot: semmi se tisztességes azon, csak a ruhája. Még a hercegről is milyen csúnyákat beszélt!
Escalus	Arra kérünk, várd meg itt, és mondd ezt a szemébe. Jeles egy fráter lehet az a barát!
Lucio	Szavamra, az, párját ritkítja Bécsben.
Escalus	Hívjátok csak újra Izabellát: beszélni szeretnék vele.
Egy szolga el
Kérlek, uram, hadd vallassam én: majd meglátod, hogy elevenjére tapintok.
Lucio	No, nem jobban, mint Angelo - ha igazat beszél a nő.
Escalus	Mit mondasz?
Lucio	Én azt gondolom, uram, ha négyszemközt tapintanál az elevenjére, hamarabb megpuhulna: így nyilvánosan talán elszégyeli magát.
Escalus	Tapintatosan fogok kipuhatolni mindent.
Lucio	Úgy, úgy, azt szeretik a nők, a tapintatos puhatolást.
A rendőrök elővezetik Izabellát. Jön a porkoláb, és a herceg ismét barátnak öltözve
Escalus	Ide, ide, leányasszony! Ez a kisasszony itt azt mondja, hogy egy szó sem igaz abból, amit mondtál.
Lucio	Itt jön a gazember, akiről beszéltem: itt, uram, a porkolábbal!
Escalus	Éppen jókor: csak ne szólj hozzá, míg én nem mondom.
Lucio	Ne szólj szám!
Escalus	Gyere csak, te barát: te biztattad föl ezeket a nőket, hogy megrágalmazzák Angelo urat? Ők azt vallják, te voltál.
Herceg	Nem igaz.
Escalus	Hogyhogy? Tudod, hol vagy?
Herceg	Tiszteltetem nagy rangod! Tisztelet jár
Olykor Sátán tüzes trónjának is.
De hol a herceg? Hadd vallok neki.
Escalus	A herceg itt van a képünkben: nekünk vallj,
És rajta légy, hogy illendőn beszélj.
Herceg	Vagy legalábbis nyíltan. Ó szegénykék!
Rókán kerestek bárányt? Már tinéktek
Befellegzett. A herceg odavan?
Odavan akkor a ti dolgotok!
Igazságtalan ő, hogy meg se hallgat,
S az ítélést egy gazfickóra bízza:
Épp arra, kit vádolni jöttetek!
Lucio	Ez a gazember az; erről beszéltem!
Escalus	Te szemtelen, istentelen barát te!
Hát nem elég, hogy így fölbújtogattad
E nőket itt e derék ember ellen;
Még mocskos szájjal - füle hallatára! -
Gaznak mered gyalázni őt?!
S ez nem elég - a herceget magát
Mered nevezni igazságtalannak?!
Vigyétek, emberek! Kínpadra húzni!
Ha ízrül ízre kell is meggyötörni,
De megtudom, hogy mit forralt magában!
“Igazságtalan”...
Herceg	Csak lassan a testtel!
Úgy nem meri egy ujjam meggyötörni
A herceg, mintha saját ujja volna!
Én nem vagyok az ő alattvalója,
S rendfőnököm sem itt van. Erre jártam,
S szétnéztem Bécsben. Láttam is sokat!
A romlottság úgy fő, forr, majd kifut!
Törvény, az minden bűnre van, de közben
Dédelgetik a bűnt, s a sok tilalmat
Csak nevetik, mint borbélynál a táblát,
Hogy: “Köpködés tilos!”
Escalus	Nemzetgyalázás! Rács mögé vele!
Angelo	S te, Lucio, mit tudsz még őellene?
Ez az az ember, akiről beszéltél?
Lucio	Ez, uram. Gyere csak ide, te jámbor kopasz: no, megismersz-e?
Herceg	Megismerlek a hangodról. A börtönben találkoztam veled, még mikor oda volt a herceg.
Lucio	Ejha! Csakugyan? Hát arra emlékszel-e, mit mondtál a hercegről?
Herceg	Emlékszem egy szóig.
Lucio	Csakugyan? Mondd csak, hát afféle húskereskedő a herceg, meg hóbortos, meg pipogya - he? -, amint akkoriban híresztelted?
Herceg	Föl kell cserélned a személyeket: a magadét az enyémmel, ha ilyesmit akarsz a számba adni. Te csakugyan így beszéltél róla - sőt még ígyebben, még förtelmesebben!
Lucio	Ejnye, te átkozott bitang! Hát nem meg is rángattam az orrod azért, amit ott kotyogtál?
Herceg	Esküszöm, hogy úgy szeretem a herceget, mint önmagamat.
Angelo	Hogy szeretne most már kibújni a gazember ennyi felségsértő gyalázkodás után!
Escalus	Az ilyen fráterre kár szót vesztegetni. Börtönbe vele! Hol a porkoláb? Börtönbe vele! Jól vasra verni! Egy szavát se halljam többet! Vigyétek ezeket a szukákat is, meg azt a másik cinkost!
Herceg	(a porkolábhoz)
Megállj! Megállj, egy percre!
Angelo	Még ellenszegül? Segíts te is, Lucio!
Lucio	Gyerünk, gyerünk, gyerünk! Pfuj! Te vén kopasz, te nyavalyás hazug, te, mit bújsz a csuklyádba, mi? Mutasd azt a lator képedet, hogy a ragya verje ki! Mutasd azt a lókötő pofádat, aztán hadd kötünk föl hamar! Mit? nem enged?
(Lerántja a barát csuklyáját, és fölfedi a herceget)
Herceg	Lator létedre herceget teremtesz. 
(A porkolábhoz fordulva, Péter barátra és a két lányra mutat)
Szolgám, őértük én kezeskedem. (Ismét Lucióhoz)
Hé, el ne fuss, öcsém! Itt a baráttal
Még lesz egy kis beszédetek. Lefogni!
Lucio	Ez még keservesebb, mint az akasztás.
Herceg	(Escalushoz)
Amit te mondtál, megbocsátom: ülj le.
Az ő helyén hadd ülök én.
(Angelóhoz)                       Szabad?
Nincs több szavad? Egy ötlet, egy hazugság,
Mi jó szolgálatot tehet? Ha van,
Siess vele, mert aztán én mesélek,
S akkor már késő.
Angelo	Rettentő uram,
Még bűnösebb volnék bűnös magamnál,
Ha azt hinném, hogy titkolózhatom;
Hiszen látom: fenséged, mint az Isten,
Minden lépésem látja. Jó uram,
Ne nyújtsd tovább e pert gyalázatomra!
A nyomozást pótolja vallomásom:
Itélj hamar! Nem kérek más kegyelmet,
Csak gyors halált.
Herceg	Jöjj ide, Marianna
(Angelóhoz)
Beszélj: menyasszonyod volt ez a lány?
Angelo	Az volt, fenséges úr.
Herceg	Akkor hát vidd, és vedd is el, de tüstént!
Add össze őket, te barát; s ha megvan,
Hozd vissza Angelót! Foglár, velük mégy!
Angelo, Marianna, Péter barát és a porkoláb el
Escalus	Jobban megdöbbent az, hogy becstelen volt,
Mint bűne súlya.
Herceg	Izabella, jöjj!
Lám, szentatyád mostantól: herceged.
De csak ruhát cserélek, nem szivet:
Buzgólkodtam teérted eddig is,
Segítlek ezután is.
Izabella	Ó, bocsáss meg,
Hogy én, szolgálód, ismeretlenül
Fenségedet terheltem.
Herceg	Megbocsátok;
S kérlek, légy hozzám jó szívvel te is.
Bátyád halála fáj nagyon, tudom,
S csodálkozol tán: mért dolgoztam így
A megmentésén, eltitkolva rangom?
Mért nem tártam föl elrejtett hatalmam?
Mért hagytam veszni?... Ó, kedves leányom,
Azt hittem, hogy lassabban jár a vész -
De gyors halála megcsufolta tervem.
Nyugodjék békében! Jobb élet az,
Melyben többé nem félünk a haláltól,
Mint az, amelyben félünk, míg csak élünk.
És szolgáljon vigasztalásodul:
Jó bátyád immár boldog.
Izabella	Úgy legyen.
Visszajön Angelo, Marianna, Péter barát és a porkoláb
Herceg	Ez újdonsült férjnek, ki itt jön éppen!
Bár bemocskolta buja képzelettel
Elszántan védett tisztaságodat:
Mariannáért bocsáss meg! Hanem
E perben Angelo kétszerte vétkes:
Szüzességtipró s ígéretszegő.
A vastörvény - ország-világ előtt -
Most visszahull az ítélő fejére:
Claudióért Angelo felel!
Jó tettért jót várj és kegyet kegyért,
De: “szeget szeggel...” és: “szemet szemért...”
Nos, Angelo, gaztetted oly világos -
Hiába is tagadsz, csak fönnakadsz -,
Itélünk hát: ama tőkén, melyen
Claudiónak feje vétetett:
Fejed vétessék - éppolyan sietve!
Vigyétek!
Marianna	Ó, kegyelmes hercegem!
Hát csúfra adtál férjhez engemet?
Herceg	Férjed hibás, hogy csúfra lett a férjed.
Azért sürgettük ezt az esküvőt,
Hogy megőrizzük tisztességedet,
Különben az, hogy egyszer már veled hált,
Örök időkre bélyeg volna rajtad.
Elkobzott birtokát, mely minket illet,
Reád ruházzuk özvegydíj gyanánt,
Végy rajta jobb urat.
Marianna	Ó, hercegem,
Más férjet, jobbat, senkit sem kívánok.
Herceg	Csak őt ne kívánd, döntöttem felőle.
Marianna	Kegyelmes jó uram! (Letérdel)
Herceg	Hiába fáradsz,
Nincs irgalom. Vigyétek!
(Lucióhoz) Most te jössz!
Marianna	Ó, hercegem! Segíts, jó Izabellám,
Térdelj mellém! Két térdedért cserébe
Vedd életem: szolgállak mindhalálig.
Herceg	Őrültség éppen őt unszolni erre!
Ha ő borulna térdre Angelóért,
Kőágyából kitörne bátyja lelke
És elragadná!
Marianna	Édes Izabella!
Térdelj le mellém, tartsd föl két kezed!
Szólnod se kell: beszélek én helyetted.
Mondják, az igaz is vétkén tanul;
S a legtöbb ember jobbá lesz csupán,
Ha botlik olykor: így lesz férjem is!
Ó, Izabella, fél térded se hajtod?
Herceg	Claudióért hal meg.
Izabella	(térdre borul)
Jó uram,
Kérlek, tekints az elitéltre úgy,
Akárha bátyám élne. Azt hiszem,
Hogy jó uton járt ő egészen addig,
Míg nem vetett reám szemet. Hadd éljen!
A bátyámon a törvény telt be csak:
Amért ő meghalt, azt el is követte.
De Angelo?
Gonosz tervét ő mégse vitte véghez;
Az elvetélt tervet jobb eltemetni.
A gondolat még nem cselekedet,
S a terv: csak gondolat.
Marianna	Az, semmi más.
Herceg	Hiába esdekelsz: kelj fel, ha mondom.
Egy másik vétség is eszembe jut.
(A porkolábhoz)
Claudióval mért végeztetek
Soron kívül?
Porkoláb	Parancsra történt.
Herceg	Jött erre nézve külön rendelet?
Porkoláb	Nem, fenség, csak bizalmas értesítés.
Herceg	Tisztségedtől ezért megfosztalak.
Add át a kulcsokat!
Porkoláb	Uram, bocsáss meg,
Sejtettem, hogy nincs jól, de mégse tudtam...
Most meggondolva jobban, bánom is már.
Bizonyság erre egy másik rabunk:
Úgy kellett volna kivégezni azt is,
S én megkíméltem életét.
Herceg	Ki az?
Porkoláb	Bernátnak hívják.
Herceg	Claudióval tettél volna így!
Nos, hozd elémbe: látni akarom!
A porkoláb el
Escalus	(Angelóhoz)
Fáj látnom, hogy ily bölcs, tanult nagy úr
- Minőnek téged ismert minden ember -
Előbb a vér hevében elbukik,
Majd otrombán ítélve újra vét.
Angelo	Nekem fáj, hogy fájdalmat okozok;
S oly mélyen markol bűnbánó szívembe:
Inkább halált kívánok, mint kegyelmet.
Reászolgáltam, kérem is magamnak.
A porkoláb visszatér Bernáttal, a beburkolt Claudióval és Júliával
Herceg	Melyik hát az a Bernát?
Porkoláb	Ez ni, fenség.
Herceg	Már egy barát beszélt erről nekem.
Hallom, fickó, oly megátalkodott vagy,
Hogy e világon jár eszed csupán,
S ebmódra élsz. Bár elitélt a törvény,
Most megbocsátom minden földi bűnöd,
De intelek: jól élj az irgalommal,
És készülődj már itt egy jobb világra.
Oktasd, barát: kezedre bízom.
Ki ez az elburkolt alak?
Porkoláb	Egy másik rab. Én mentettem meg ezt is,
Együtt halt volna meg Claudióval,
S megszólalásig őhozzá hasonlít.
(Fölfedi Claudiót)
Herceg	(Izabellához)
Ha bátyádhoz hasonlít e fiú:
Az ő kedvéért - kapjon hát kegyelmet!
És a te drága kedvedért, leány
- Ha kezed nyújtod és enyém leszel -:
Ő sógorom lesz. Erről még beszélünk.
Nagyot lélegzik erre Angelo:
Úgy látom, már a szeme is ragyog.
Nos, Angelo, te rosszért jót aratsz;
Szeresd ez asszonyt: érdemeld ki eztán!
Ma megbocsátó kedvemben vagyok,
De egynek itt meg nem bocsáthatok -
(Lucióhoz)
Hékás! Elmondtál gyávának, bolondnak,
Kurafinak, szamárnak, vadbaromnak:
Mivel szolgáltam rá, hogy így magasztalj?
Lucio	Esküszöm, uram, csak úgy tréfából mondtam. Ha kötelet kapok érte - isten neki; de jobban szeretném, ha korbácsra méltóztatnál ítélni.
Herceg	Először: korbács, azután: kötél.
Hé, porkoláb, hirdesd ki városunkban:
Ha van leány, kit e betyár megejtett
- S tudom, hogy van, mert hencegett a fickó -,
Jelentkezzék a lány, s ő elveszi!
A nász után pedig következik:
A korbács és kötél.
Lucio	Könyörgök, fenséges úr, ne adj össze szajhával! Magad mondtad az elébb, fenség, hogy én csináltam belőled herceget; én jó uram, ne fizess azzal, hogy szarvasmarhát csinálsz belőlem.
Herceg	Becsületemre mondom: elveszed!
Minden rágalmad inkább megbocsátom,
S elengedem a büntetést. Vigyétek:
A menyegző a börtönben legyen.
Lucio	Ringyót venni feleségül: olyan uram, mint kerékbe törés, megkorbácsolás, akasztás együttvéve!
Herceg	A felségsértő megérdemli mindezt.
Rendőrök Lucióval el
Karold fel, Claudio, kit bajba vittél!
Marianna, örvendj! Angelo, szeresd őt!
(Escalushoz)
Sok jóságod köszönjük, Escalus!
Még hátravan, hogy hálánk megmutassuk.
Köszönjük, foglár, a bölcs hallgatást:
Majd méltóképpen előléptetünk.
Bocsásd meg néki, Angelo, a cselt,
Hogy Ragozin fejét küldötte hozzád:
E tett bocsánatát magába’ hordja.
Szép Izabella! volna egy szavam -
Nem bánod meg! Ha óhajtod, mit én:
Enyém - tiéd lesz és tiéd - enyém.
S most rajta, együtt palotámba fel:
Ott megtudjátok, mit még tudni kell!
Mind el