Félix Lope de Vega Carpio

A furfangos menyasszony

La discreate enamorada

Fordította: Berczeli A. Károly

Személyek:

Belisa, özvegy
Fenisa, leánya
Bernardo, kapitány
Lucindo, fia
Hernando, szolga
Leonardo, szolga
Gerarda, hölgy
Doristeo, nemesember
Finardo, nemesember
Fulminato, szolga
Liseo, Fabio, szolgák

ELSŐ FELVONÁS
Utca
ELSŐ JELENET
Belisa és Fenisa, lefátyolozva
BELISA	Mindig csak a földre néz le,
Mert egy tisztes úrilány
Lába alá néz csupán.
FENISA	S nem nézhetek föl az égre?
BELISA	Ne bosszants e fecsegéssel!
FENISA	Furcsa! Isten nem azért
Teremtett íly sok személyt,
Hogy legyen, ki égre néz fel?
Nem az volt a kívánsága,
Hogy az ember az eget
- Amelynek teremtetett -
Nézze folyton és csodálja?
Azért van az a sok állat,
Hogy a földet lesse csak,
Mert célja sem magasabb;
Én a földön mit csodáljak?
BELISA	Lélekben emelkedj föl te
A mennyekbe, ez a szép,
Mert egy leány a szemét
Mindig lesüti a földre.
Leánynak a szégyenérzet
Legfőbb kincse, birtoka,
Mindent megnyersz általa,
S nélküle csak kár, baj érhet.
Szobád ablakából, lányom,
Hogyha töprengsz, bánkodol,
Elmélkedhetsz bármikor
A szép mennyei világon.
Onnan, hogyha elmélázol,
Merenghetsz szűz távolán.
FENISA	Nem vagyok apáca tán,
S elég a sok bölcs tanácsból.
Hogyha folyton prédikálsz te,
S azért sétálsz, hogy perelj,
Nem alkalmas ez a hely:
S inkább a szobámba zárj be,
S fordítsd rá a kulcsot tízszer.
BELISA	Eltúlzod megint nagyon.
FENISA	Te meg megölsz, asszonyom,
Hogyha mindig így némítsz el.
Szememmel most mi bajod van?
Mit vétettek teneked?
BELISA	Még szendébbek legyenek,
Süsd le őket sokkal jobban.
S ne haragudj, ha megmondom:
De oly kíváncsi a nő,
Akár a kis csecsemő,
Ki elbámul minden dolgon.
Sok ficsúr él itt Madridban,
Rád néznek csak, és szemük,
Mint a villám, szíven üt.
FENISA	Mint a villám? Tényleg így van?
BELISA	Szíved rögtön lángra lobban,
Bár a ruhád ép marad.
FENISA	Ismerhetnéd lányodat:
Ily esendő sose voltam.
BELISA	Szólása volt nagyanyádnak,
Hogy az utcán oly riadt
Egy szép leány, mint a vad,
Kit vadászok körülállnak.
Meginog, ha hízelegnek,
Sóhajuktól elbukik;
Minden férfi úgy tud itt
Nézni, hogy nyílként sebez meg.
FENISA	S hogy megy egy leány itt férjhez,
Hogyha nem nézik soha?
BELISA	Ily módon nem is fog a
Nő férjet, mert szörnyüség ez.
FENISA	S mit tesz akkor?
BELISA	                          Őrzi tisztes
Erényét és hírnevét.
FENISA	Kinek pénze nincs elég,
Szépségével hat. Nem így tesz?
Mert a férfi nem kiván csak
Erényt.
BELISA	         Hát mit?
FENISA	                  Birtokot.

MÁSODIK JELENET
Lucindo, Gerarda és Hernando, akik megállnak 
az utca egyik oldalán, távol Belisától és Fenisától
GERARDA	(Lucindóhoz)
Szívszerelmed én vagyok?
LUCINDO	(Gerardához)
Úgy van! Ezt jól eltaláltad.
GERARDA	Ó, mily pompás udvarló vagy!
LUCINDO	Ez a módi.
FENISA	(félre)
                 Ő van itt.
GERARDA	Mindig majmolsz valakit.
LUCINDO	Néhány ficsúrt? Gúnyolódsz csak.
Férfi vagyok, értsd meg végre.
FENISA	(félre)
Jaj nekem, hogy hasztalan
Áltatom csupán magam,
Szeretem őt, ámde én e
Férfiban viszontszerelmet
Ébreszteni nem tudok.
GERARDA	Olyannak, ki csak gagyog,
Az én szívem csalfa cselt vet.
S megmondom, hoppon maradsz, ha
Mókázol csak énvelem.
LUCINDO	Bolondság ez, s nevetem.
GERARDA	Még karmolsz is, te vadmacska?
Van gyógyszerem ám ez ellen,
Mert e nő, bármíly kacér,
Szerelmemmel fel nem ér.
LUCINDO	Így lehűtöd csak szerelmem,
Mert hát mi abban a vétek,
Hogyha oly nőt, aki itt
Ártatlanul szemezik,
Közömbösen megdicsérnek?
S mondtam neked annyiszor már,
Te vagy az én mindenem.
GERARDA	Indiánok közt ilyen
Bókokkal jobban boldogulnál.
Ott még kell ily encsem-bencsem,
Tükör, gyöngy meg szemüveg,
Mind sietve veszi meg.
Ezüsttel nem hatsz meg engem!
A szerelem aranytömbjét
Add, s ne ólmot, kedvesem.
FENISA	Ó, hogy engem senki sem
Szeretett ily epedőn még.
S ez a férfi nem tud rólam,
S élek-halok érte én.

HARMADIK JELENET
Doristeo, Finardo, - Belisa és Fenisa az egyik oldalon;
Lucindo, Gerarda és Hernando a másik oldalon
FINARDO	(Doristeóhoz)
Itt volt vele a legény.
DORISTEO	Úriember?
FINARDO	         Az valóban.
DORISTEO	Ők azok ott?
FINARDO	                  Jönnek éppen.
GERARDA	Látod azt a daliát?
LUCINDO	Látom hát.
GERARDA	                  Nos, ő imád,
S nemhiába eped értem.
S mindaz, amit mondtam, édes,
Tréfa és nem igaz ám.
Megyek, mert ő vár reám.
(Doristeóhoz megy)
LUCINDO	Mit tegyek?
HERNANDO	                  Nem téveszt célt ez.
LUCINDO	(félre, Hernandóhoz)
Elragadjam ezt a szotykát?
Vagy leszúrjam dühösen?
HERNANDO	Szereted?
LUCINDO	         Lásd, ég szivem.
HERNANDO	Akkor víz kell, azt hozok hát.
Szerelmedet mért fecsérled
Ily cefrékre, jó uram?
GERARDA	(Doristeóhoz)
Mindenem vagy csakugyan.
DORISTEO	Megnyugtat őszinteséged.
Már-már elfogott a méreg,
Mikor jönni láttalak,
S hozzá ez a rongy alak
Lovag módra kísért téged,
Ám, mert otthagytad, Gerarda,
Nyújtom karom boldogan.
..........................................
GERARDA	Jöjj velem.
DORISTEO	         Hová?
GERARDA	                  A parkba.
(Gerarda, Doristeo és Finardo el.)

NEGYEDIK JELENET
Belisa, Fenisa az egyik oldalon,
Lucindo és Hernando a másikon
LUCINDO	Elmentek?
HERNANDO	                  S hozzá sietve.
Jó nekik, s ne bántson ez.
LUCINDO	S az ki!
HERNANDO	                  Az Fenisa lesz,
Szomszédod, ki szép és szende.
Van viszont egy rémes anyja,
Kit, hol nincsen nő elég,
Messzi földre küldenék.
FENISA	(félre)
Nincsen nő, ki ilyen balga.
Egy férfit, ki észre sem vett,
Hőn szeretek s áldom őt.
LUCINDO	Sosem láttam azelőtt.
FENISA	(félre)
Vágyam alig fékezem meg!
Mit tegyek, hogy végre lássa
Fátyol nélkül arcomat?
Szívem mennyi gondot ad...
S nincs remény az orvoslásra.
HERNANDO	Hogyha látnád ezt a lánykát,
Aki oly szép, balgamód
Nem szeretnél egy lotyót,
S többé látni sem kivánnád.
Nem tudom, hogy tudsz-e róla,
Jó atyád...
LUCINDO	                  Mi van vele?
HERNANDO	Abban sántikál, hogy e
Szép lány anyját - s ez nem móka - 
Nőül vegye nemsokára.
LUCINDO	Megnősül az én apám?
HERNANDO	Nézd meg már, mily szép e lány,
Úgy vélem, hogy nincsen párja.
LUCINDO	Jól tudod, Gerarda tölt be,
S nem felejtem könnyedén.
Mit nézzek e lányon én?
HERNANDO	Angyal ez, s leszállt a földre.
LUCINDO	Féltékenynek csúnya minden,
S bárha néz, se lát, se hall.
FENISA	(félre)
Tervem pompás, bár badar,
Ezt kell gyorsan véghezvinnem.
Elmegyek Lucindo mellett,
S leejtem e keszkenőt.
Ő felveszi, ám előbb
Arcom báján elmerenghet.
S míg a szemem nézi, menten
Megsejti, hogy szeretem.
HERNANDO	Nézd szemét, mily édesen
Csillan benne vágy s a kellem.
BELISA	Menjünk, lányom, késő van már,
Térjünk haza szaporán.
HERNANDO	Mellettünk megy el e lány,
Szebbet nem is találhatnál.
(Belisa és Fenisa halad el mellettük, az utóbbi leejti a zsebkendőjét.)
LUCINDO	Angyal ez, való igazság!
HERNANDO	Zsebkendője leesett.
LUCINDO	Átadom, nem nagy eset.
(Fölveszi a zsebkendőt, s a hölgyekhez lép.)
Fordítsa felém az arcát.
FENISA	Hogy? Mi az, amit kegyed kér?
LUCINDO	Ezt a kendőt leltem itt.
FENISA	S az enyém? Várjon kicsit.
Nem hiszem, de...
(Felfedi s leleplezi magát teljesen.)
LUCINDO	                           Mit keresgél?
FENISA	Megnézem itt a ruhámban.
BELISA	Mi történt?
FENISA	                  Itt nincs... Nahát...
BELISA	Nos?
FENISA	         Egy zsebkendőt ad át...
BELISA	És tiéd?
LUCINDO	(félre)
                 Szebbet se láttam.
FENISA	Ezt szeretném tudni éppen.
Itt sincs, bárhogy kutatom.
HERNANDO	(félre)
Elhagyja a nyugalom
Azt, ki elmerül szemében.
FENISA	Zsebeim is megvizsgálom.
BELISA	Hagy abba!
FENISA	                  Lásd, sietek.
Itt sincs.
BELISA	         Vártam eleget.
FENISA	Eltünt.
BELISA	         Menjünk haza, lányom.
FENISA	Van szegélye?
LUCINDO	                  S mily remek!
FENISA	És csipkéje?
LUCINDO	                  Nem tudom.
BELISA	Ácsorogsz a nyílt uton,
Csak hogy jól megnézzenek.
FENISA	Jó uram, ne kérje tőlem,
Hogy a másét vegyem el.
LUCINDO	Bizonyítsam esküvel?
FENISA	Engedje, hogy megköszönjem.
Feslés látszik a szegélyen?
LUCINDO	Úgy hiszem.
FENISA	                  S mely oldalán?
BELISA	Abbahagyhatnád talán.
LUCINDO	Az öné, percig se kétlem.
BELISA	Hagyja, hogy menjünk utunkra.
A zsebkendőt meg tegye
Szenteltvíztartóba be.
FENISA	(félre)
Bár a szíve lángra gyúlnak.
BELISA	Menjünk.
FENISA	         Megyek.
(Elindul, de rögtön visszafordul.)
HERNANDO	                           Van szebb nála?
LUCINDO	Féltékenyek mind vakok.
FENISA	(visszafordul)
Uram!
LUCINDO	         Az öné vagyok!
FENISA	Kérem önt, ha megtalálja
Azt, kié feltehetőleg
E zsebkendő, s merthogy én
Gyanitom csak, hogy enyém,
Mondja meg az illetőnek,
(Félre.)
(Azt, hogy szívem izzik érted)
Azt, hogy itt lakom közel
Kertek alján... 
HERNANDO	(félre)
                 Mily kebel!
Nincs párja szép termetének!
FENISA	Ama Bernardóval szemben,
Aki tisztes kapitány.
LUCINDO	Ó, hisz ő az én apám!
FENISA	(félre)
Édes mélység, nyelj el engem!
BELISA	Megbolondultál?
FENISA	                  Megyek, de
Ez az úr azt mondta, hogy
Szomszédunk.
BELISA	                  Jöjj hát, konok!
Menjünk!
FENISA	(félre)
Bár viszontszeretne!
(Mindketten el.)

ÖTÖDIK JELENET
Lucindo, Hernando
HERNANDO	Hogy tetszik, gazdám?
LUCINDO	                           Nagyon szép,
S hozzá fürge, eleven,
Ám Gerardát szeretem,
S másra gondolni se tudnék.
Csúszós sár a féltékenység,
S bármily erős férfi vagy,
Elnyel ez a lágy iszap,
S lehúz, bármily hős, nemes légy.
Szörnyü nézni egy leányt, ki
Más férfival édeleg,
Szíved késként sebzi meg,
S leghőbb vágyad bosszut állni,
Vágyam mégis gyarló volna,
Hogyha más nőt, aki csak
Rám pillant s tán csinosabb,
Megszeretnék megbomolva.
HERNANDO	Könnyű nőket hőn szeretnek
Férfiak, mert kedvesek,
Bár erényük elveszett,
S így maguk is elveszettek.
Sírdogál a tisztes asszony,
Mert ki oly kedves neki,
Az a férfi megveti,
S nincs mit szívből visszaadjon,
Mert tudja, hogy keseregve,
Magányban kell élnie;
Ám ha kinyílik esze,
Megjön gyorsan tréfás kedve,
S alig húzod ki a lábad
Házából dühöngve tán,
Megvigasztalódik ám,
S száz férfi is tart magának.
LUCINDO	Hőn csak tiszta nőt szerethet,
Mert a céda csapodár.
HERNANDO	S minden férfi nagy szamár,
S még butább, ha féltékeny lett,
Főként ha kard is van nála.
Bízom benne, hogy agyad
Tisztul s nem lesz makacsabb,
S ráeszmélsz az igazságra.
LUCINDO	Van okom, ha nem teszem meg.
HERNANDO	Egy könnyű nő, jó uram,
Mint a majom, épp olyan,
Grimaszt vág a gyermekeknek.
Ám ha megjön a gazdája,
Kié a bot s hatalom,
Biz megszeppen a majom,
Mert a gazda eltángálja.
Kamaszokkal e kis nőcskék
Elcicáznak komiszul,
S mindjárt jók, ha jön az úr,
Aki bölcs, ám nem idős még.
Ez a nő is tart a horgon,
S mert nem fog ki egyhamar,
Hagyja, úszkáljon a hal,
S féltékennyé is tesz folyton.
LUCINDO	Mit tegyek hát?
HERNANDO	                           Keresned kell
Biztos ellenszert hamar.
LUCINDO	S akkor elmúlik a baj?
HERNANDO	El.
LUCINDO	         S mivel?
HERNANDO	                  Új szerelemmel.
LUCINDO	Kár beszélnünk mostan erről,
Nézzük meg, hogy merre jár?
HERNANDO	Nos, belátod végre már;
Mással lófrál s így hergel föl.
Egy bölcs a féltékenységet
Horgászbotnak hívta csak,
Mellyel hírt és aranyat
Horgásznak, kik ezt remélnek.
Nem szégyelled, hogy e semmi,
Mellyel a szél játszadoz,
Fogva tart, mint egy gonosz
Hatalom, s le fog teperni?
Birtokod zsíros csalétek,
Féltékenység a zsinór,
S biztosan van úgy, mikor
Egy horgot vet több legénynek.
Így, mit az a bölcs mondott a
Rászedésről, szent igaz,
Csakhogy jobban illik az
Nőkre, csalfa asszonyokra.
Pókháló a legtöbb némber,
Fognak legyet, kicsiket,
Ám az erős nekimegy,
S minden szálat játszva tép el.
Szégyen, hogy én oktatlak ki,
Mint kell élni okosan.
LUCINDO	Most már untatsz csakugyan.
Látod, nincs mód elszakadni
Tőle, mert a pókhálóban
Én vagyok a légy.
HERNANDO	                  Szegény!
LUCINDO	Hű hal vagyok zsinegén,
S csüngök rajta elhalóan,
Jöjj, hogy lássam őt viszont már,
Szívem bár tőr járja át.
HERNANDO	Azt hiszem, más vár reád,
S megbánod, hogy így loholtál.
LUCINDO	Látnom kell, míg ellenem vét.
HERNANDO	Mily konok vagy, Jézusom!
LUCINDO	Én fenékig kiiszom
Gyilkos mérged, féltékenység!
(Elmennek.)

HATODIK JELENET
Szoba Belisa házában
Belisa, Fenisa
BELISA	Köpenyed már levetetted?
FENISA	Levetettem már, anyám.
BELISA	Akkor vedd föl szaporán.
FENISA	Haragod megrémit s meglep.
Mit vétettem, hogy így szólsz rám?
Megsértettelek talán?
BELISA	Ismerlek én már, te lány.
Bűnhődöm is érte jócskán.
Hogyha itthon tartanálak,
Tudomisten, ennyiszer
Nem dühítenél te fel.
FENISA	Elmúlik biz jónehány nap,
Míg valami csoda folytán
Kiviszel a sétatérre
S kínozol csak hazatérve.
Inkább zárj be jól!
BELISA	                           Boszorkány!
FENISA	Miért kötsz hát folyton belém?
S mért pörlekedsz semmiért?
BELISA	Léha vagy, s ez, lásd be, sért.
FENISA	Léha?
BELISA	         Hidd el, látlak én.
FENISA	Miért? Eszem talán egy délceg
Dalián vagy lovagon jár?
Vagy kaviccsal megdobott már
Egy legény, hogy rája nézzek?
Láttad már, hogy mise közben
Kacsintgattam bárkire?
Ifjak kísérgettek-e,
Hogy így ítélkezz fölöttem?
Kerítőnő járt e házban?
Feltűnt e itt oly papírlap,
Melyre csúnya szókat írtak?
Tollat, tintát leltél nálam?
Vagy oly szalagot, amely
Másé, s melyről mit se tudsz?
Nincs oly kendő, sem papucs...
BELISA	Hasztalan soroltad el
Mindezt, mert szerintem egy lány
Hírnevével mégse játszhat.
FENISA	Mit?
BELISA	         Jó az elővigyázat.
S rám is kell gondolnod eztán.
Szeretném, ha őrizkednél
Mindattól, mit felsoroltál,
S bár most minden lakat jól zár,
Még erősebb kell ezeknél.
FENISA	(félre)
Bármennyire óvsz is engem...
BELISA	Mit mondtál?
FENISA	                  Hogy megtenném én
Azt, mit kívánsz, de hagyj békén,
E sok morgás tűrhetetlen.
Mondd csak, anyám, lánykorodban
Szent voltál?
BELISA	                  Utcán, misén
S otthon is a halk, szerény
Nőnek mintaképe voltam.
Szemem folyton lesütöttem.
FENISA	S hogy mentél hát férjhez akkor?
BELISA	Látott az ég a magasból,
És ő így döntött fölöttem.
FENISA	Nagynéném azt mondta gyakran,
Imádkoztál jó sokat,
Mert így az ég férjet ad.
BELISA	Én? Hogy apádat megkapjam?
FENISA	Még böjtöltél is evégett,
Mint egy buzgó remete,
S mindez annak a jele,
Hogy egy férjre volt szükséged.
BELISA	Eszembe se jutott. Rémes!
Igaz ebben nincs szemernyi,
Mert apáca vágytam lenni,
S nem szívesen mentem férjhez.
FENISA	Akkor mért voltál féltékeny
Apámra, kit az ég szerzett?
BELISA	Mert ha szoknyát vagy ékszert vett,
S bármit, mi nekem volt ékem,
Elvitte más nőnek ő.
Köszönd ezt ily asszonyoknak.
FENISA	Úgy hallottam, hogy kopognak.
BELISA	Nézd, Fenisa meg, ki jő?
(Fenisa a rácshoz megy, hogy kinézzen rajta.)
FENISA	Úgy látom e rácson át,
Szomszédod, a kapitány.
BELISA	Sejtem már, hogy mit kíván.
FENISA	Sejted? Mit kiván tehát?
BELISA	Napok óta néz e férfi.
Megszeretett óhatatlan!
Én persze közönyt mutattam.
Azt hiszem, hogy meg fog kérni.
S ez, habár váratlan ért,
Nem jön rosszul, merthogy ő
Úr, s hozzá előkelő.
FENISA	Megbocsáss e kacajért.
BELISA	Min nevetsz?
FENISA	                  Mert egyre látlak,
Mily szent voltál, mint leány,
Templomban s utcák során,
S otthon is minden leánynak
Példát mutattál szerényen,
S most meg biztosan megérzed,
Hogy a kapitány jön érted.
Így vagy az én példaképem?
BELISA	Ostoba, ő nagyon gazdag,
S férfi nélkül áll e ház.
Lesz apád, ki rád vigyáz.
FENISA	Még kisül, azért akartad
Ezt is, csak, hogy nekem kedvezz.
BELISA	Hát nem is volt más a tervem,
Hogy legyen, ki rád ügyeljen:
Férfi, aki védelmed lesz.
FENISA	Adj előtte engem férjhez,
S akkor megvéd az uram.
BELISA	Meg is teszem biztosan,
Mihelyt jön, kit jól megértesz.
FENISA	Hogy nem jött, vád téged érjen.
BELISA	Megvéd majd a kapitány.
FENISA	A te férjednél talán
Jobban megvéd az én férjem.
BELISA	Fia is van s megtörténhet,
Hogy megegyezel vele.
FENISA	(félre)
Ó, Lucindo, drága te!
Akkor lesz csak szép az élet!

HETEDIK JELENET
Bernardo kapitány jó megjelenésű férfi; tollbokrétás sisakja, 
kardja és rövid tőre van. Régi vágású kapitány. 
Fulminato s még egy szolga, előbbiek
KAPITÁNY	Minthogy késtek hívni engem,
Nem vártam az engedélyt,
Melyet szívem hőn remélt,
S így jogosan cselekedtem.
Azon kívül, hogy szomszédok
Vagyunk, s Flandriából jöttem,
Más is lebeg még előttem.
BELISA	(félre)
(Értem jött s ez épp elég ok.)
Sértő csak az volna, ha
Nagyságod nem lépne be
Hozzánk, mint e ház feje,
Kinek ez az otthona.
Fenisám, ültesd le menten.
(A kapitány leül.)
KAPITÁNY	Távozzatok innen gyorsan!
(A szolgákhoz, akik eltávoznak.)
BELISA	Az bánt, lányom, hogy nem hoztam
Rendbe magam siettemben.
Tetszetős a fátyolom?
FENISA	Pompás, ahogy rajtad áll.
BELISA	S arcom vidám?
FENISA	                  Csupa báj.
BELISA	S biztat is, úgy gondolom...
FENISA	Hogyne.
BELISA	         S mire?
FENISA	                  Alázatra.
BELISA	Légy átkozott, drága lányom.
Nem szerettél soha, látom.
Fenisa	(félre)
Ó, lemondás szent csapatja!
Mikor enni sem tudnak már,
S fáj, hogy másnak foga annyi
Van, hogy tud még jót harapni.
Nő vagy, s mért ne próbálkoznál?
BELISA	Épp ma nem volt rá idő,
Hogy ápolgassam magam.
FENISA	Ó, ne légy ily nyugtalan!
BELISA	Hogy?
FENISA	         Közben elalszik ő.
BELISA	Jó, akkor mellé ülök le.
FENISA	Ő röstelli a hevét,
S mégis a te arcod ég.
BELISA	(a kapitányhoz)
Várom, hogy szivét kiöntse.
KAPITÁNY	Belisa, én mint oly közeli szomszéd
(Ez így is meghittebb viszonyt jelez),
Hogy ön derék s erényes hölgy, tudom rég.
Látom naponta és megnyugtat ez,
S mert nősülendő mindent tudni vágyna,
Tudom, hogy származásra is nemes,
S mivel szivünket, bárha mély az álma
Idősebb korban, szépség és erény
Ébreszti föl csak s gyujtja tiszta lángra,
Férjül kinálom hát magam fel én,
Ki vénnek látszom, ám megtudja gyorsan,
Hogy még ifjú vagyok, kemény legény.
Egy kissé megviselt, hogy táboroztam
Sok országban, mint harcos katona,
Aludtam sárban a fűben, harmatosban,
S a postát gyakran én vittem tova;
S a virrasztás s az égő seb felőrli
Az ifjú hőst, akármily marcona.
Károly császárt a vízi és a földi
Harc vénitette meg, így mondta ezt,
Bár ötven sem volt s bátrabb, mint a többi.
Én hatvanban születtem és kereszt-
Szüléim voltak Alba hercegék, kik
Úgy fénylenek, mint ritka égitest.
Örökké úton voltam, és a férfit
Megedzi ez, s izmos lesz, mint a vas.
De most szomszéd vagyok, s önök megértik:
Egy háznál jobb a vén, mint a kamasz,
Ki pénzt, birtokot, mindent elfecsérel,
S jön-megy, míg akad egyetlen garas.
Korom tán sérti önt, de fürge, éber
S erős vagyok, jól alszom és eszem,
S megbirkózom a legszilajabb ménnel.
Beteg nem voltam eddig sohasem,
Kivéve azt, midőn párbajra keltem,
S midőn egy harcban megsérült kezem,
Van egy fiam, derék és feddhetetlen,
Vár már reá egy tisztes hivatal,
Helyét megállja tán szilárdan ebben.
Remélem, ő itt senkit sem zavar.
FENISA	(félre)
Adná az ég, hogy már is itt lehetne!
KAPITÁNY	Különben is ő útra kell hamar.
Én hát, Belisa, kérem esdekelve,
Hogy adja lányát hozzám hitvesül.
Az én gondom lesz a gazdag kelengye,
S nem lesz más dolga, ha hozzám kerül,
Hogy óvja azt, mit kardommal szereztem.
S ha vénnek tart, s megtűr kelletlenül,
Meglátja majd, hogy ifju még a testem.
BELISA	Lányom kezét kéri ön
Tőlem, derék kapitány?
KAPITÁNY	Mondja, hogy enyém e lány,
S boldogan megköszönöm.
FENISA	(félre)
Jaj nekem! Hát mi ez itt?
Azt hittem, anyám megy férjhez,
Lucindo meg az enyém lesz,
S tán még ma jelentkezik.
Álom volt csak, képzelet,
Oly kedvező volt a helyzet,
És a vége mégis ez lett,
S így miden kútba esett.
BELISA	Azt hittem, hogy nem a lányom,
Én kellenék önnek jobban.
KAPITÁNY	Nem, Belisa.
BELISA	                  Boldog voltam...
És vagyok is, hogy ezt látom...
Fenisa, ő rád pályázik.
FENISA	(félre)
Hittem én valamiben,
Boldog is volt a szivem
Mind e szörnyű csalódásig.
Ámde minthogy ily csalóka
Volt e szép hit maga is,
Álnok, csalfa és hamis,
Édes álmok árulója,
Mely megtréfált íly kegyetlen,
Maradjon hát álom, én meg
Többé szebbet nem remélek,
Hit nem csal meg többé engem.
(Fenn Belisához.)
Majdnem biztos voltam abban,
Hogy mátkája te leszel.
BELISA	Engem ő már nem vesz el;
Lányom, szégyenben maradtam.
FENISA	Ó, édes szerelmi álmok!
Ábrándoztam rólatok,
S csúful megtréfáltatok!
Minden álom balga s álnok!
BELISA	Lányom, szégyenben maradtam
Házassági terveimmel;
Ifjúságod gyújtja így fel,
S nem kell vén, hol fiatal van.
Győztél, de azért észnél légy,
S mindazt, ami történt, értsd meg.
FENISA	Míg vén korban győz az érdek,
Ifjan fő a báj s a szépség.
Mert ti, öregek, kik egykor
Élveztetek eleget,
Élveznétek, míg lehet,
Mert oly kapzsi az öregkor.
Jólét, pénz és ízes étek,
Lustálkodás... s kell-e több?
Kell, mert ifjú gyönyörök
Ízeit is szeretnétek.
Méltatlan lenne, hogy én ne
Fogadjak most szót neked,
S mert fáradt vagyok s beteg,
S számítok a türelmére,
Egy hónapot kérj te tőle,
Míg ügyeim rendezem.
BELISA	Elintézem ügyesen,
Hálás lehetsz már előre.
(A kapitányhoz lép, hogy beszéljen vele.)
FENISA	Okos voltam, hogy őt férjül
Elfogadtam - egyelőre -,
Mert amiről nem tud ő se,
Minden egyéb erre épül.
Hogyha én most nemet mondok,
Megharagszik, s akkor, ó, jaj,
Nem szólhatok Lucindóval,
S elrontom az egész dolgot.
Apja kedvéért viszont
Járhat-kelhet örömest itt.
(Belisa és a kapitány kettesben beszélget.)
KAPITÁNY	Nekem minden nagyon tetszik,
Mit a kedves lánya mond,
Semmi az a hónap, ez nem
Gát s szivem nem hűti le.
Hagyja, hogy szóljak vele.
FENISA	(félre)
Szándékom szerint cselekszem!
KAPITÁNY	Nem hangzott el soha még
Madridban, én drága szentem,
Oly határozat, amelyben
Volna ennyi bölcseség.
Meggyőzött erényed engem,
Hogy bár nagyon fiatal
Vagy, az eszed bölcsre vall,
S felfogásod sem éretlen.
S mától fogva, mert szeretnék
Egyenlő lenni veled,
Őröd és atyád leszek,
S jaj annak, ki ellened vét.
És ha Isten ád erőt,
Erényed bástyáinál
Ez a szürkülő szakáll
Lesz a lőrés és erőd.
S hogyha e deres fő mégsem
Válik ifjú díszedül
S kirívóan elvegyül
Az ezüst az aranyércben,
Akkor bőven megtetézem
Ajándékkal koromat.
FENISA	Mint kiváló úr s lovag,
Hozzám ifjodtál egészen.
Nincs szükség hát alázatra,
Tied vagyok én.
KAPITÁNY	                  Tied?
FENISA	Talán ne tegezzelek?
Te! S ezt bárki meghallhatja!
KAPITÁNY	Ismét új kegy! Teringettét!
Lenne ez csak Flandriában,
Tivornyáznánk mindahányan,
Mert én mindent latba vetnék!
Bajvívásban is részt vennék,
Bátrabban mindenkinél,
És ha lesz rá engedély,
Madrid sem látott ilyet még.
FENISA	Kérlek szívből, ne háborgasd
Madridot ilyesmivel.
KAPITÁNY	Lásd, mindenre ráveszel,
Megszelídíted az ordast.
Ám ha nem te kérnél erre...
FENISA	Szólnék pár szót, keveset.
KAPITÁNY	Mindent adok s megteszek.
FENISA	Éltessen az ég kegyelme.
(Halkan a kapitányhoz.)
Nem tudtam eddig, hogy fiad Lucindo,
Ifjú lovag, ki házad ajtaján
Gyakorta jár ki-be, s én látom innen.
Most mondta meg, hogy jöttél, jó anyám.
De minthogy ő fiad és én a mátkád
Vagyok s leszek, ha Isten is segít,
Hogy jó erőben örvendjek frigyünknek...
KAPITÁNY	Ó, míly édes szavak, beszélj csak így,
Mert ajkad szegfű, melynek enyhe napja
Megolvasztja ősz fürtjeim havát.
FENISA	Nos, arra kérlek, fékezd szenvedélyét,
Hogy nyughasson s ne üldözzön tovább.
KAPITÁNY	Üldöz fiam?
FENISA	                  Ha ő, amint ez illik,
Ismerne mértéket s tudná, miként
Kell udvarolni egy tisztes leánynak,
Nem szólnék most s nem firtatnám e tényt,
Mert nem vagyok kényeskedő, sem álszent.
KAPITÁNY	S hogy üldöz ő?
FENISA	                  Ír balga levelet,
S ezt eljuttatja harmadik személlyel
Hozzám oly szesszel, mely sért módfelett.
Minden barátnőt felhasznál e célra,
S a furcsa az, hogy szíve bár lobog,
A házasságról említést se tett még.
KAPITÁNY	Bolond e fickó s ez galád dolog.
Bocsáss meg, kérlek, s hidd el, hogy ezentúl
Nem zaklat többé a pimasz.
FENISA	                                     De ő
Fiam lesz nemsokára, s nem szeretném,
Ha vad haraggal rángatnád elő;
Te oly okos vagy, s érted majd a módját.
KAPITÁNY	Bízd rám, szerelmem, ezt. És óvjon ég!
Belisa, megjutalmazom Fenisát,
De úgy, hogy lelje benne örömét.
S nem kérek mást, csupán hogy áldjon Isten,
S hogy adj számomra, drágám, engedélyt,
Hogy látni téged bármikor jöhessek.
BELISA	Isten vele!
(A kapitány el.)

NYOLCADIK JELENET
Belisa, Fenisa
BELISA	                  Az ég ily nem remélt
Szerencsében s javukban részesített.
FENISA	Boldog vagy?
BELISA	                  Nem látod?
FENISA	                           Csak leplezed
A sérelmet, mely kínoz, mar belülről.
BELISA	Hogy?
FENISA	         Azt hitted, megkéri a kezed.
BELISA	Ez rágalom, gyere!
FENISA	(félre)
                          Édes Lucindóm,
Ha csalfa csínyem nem fogod te fel,
Okos nem vagy, s Madridban sem születtél,
De hogyha érted, tüstént keresel,
És madridi vagy, s bölcsebb mindeneknél.
(Elmennek.)

KILENCEDIK JELENET
Utca
Lucindo, Hernando
LUCINDO	Gavallérunk egyre késik.
HERNANDO	Majd kijön, csak légy nyugodt.
LUCINDO	Nyugton lennem szenvedés itt.
HERNANDO	Nagy ház ez, s a sok zugot,
Fülkét minden csöppke résig
Megmutatja a legénynek.
Két hét kell, míg szépszerével
Ennyi lyuk végére érnek.
Két napig sem bírnám én el,
Inkább gályán vénülnék meg.
LUCINDO	Hogyha e boldog legény
Evezhet most Gerardának
Gályájában könnyedén,
Rája írígy férfi vár csak
Szerte a part fövenyén.
Ó, Hernando, baj, hogy oly
Nőt szeretek, akinek
Nincs szíve és bármikor
Színlel, biztat, hízeleg,
S hűsebb, mint a kőszobor!
HERNANDO	Megszeretni nőszemélyt
Egyszerű, ha ő megért,
Ám ha szíved lángözön,
S béred mégis gúny s közöny.
Íly vágy torz és hője sért.
LUCINDO	Ő jön, s a hölgy letekint
Ablakából.
HERNANDO	                  Szép fiút
Kíván látni s méla kínt.

TIZEDIK JELENET
Doristeo Finardóval kilép Gerarda házából,
 aki megjelenik az ablakban
GERARDA	(félre)
Lucindo! Ő jajgat úgy!
LUCINDO	Meglásd, meggyötör megint!
DORISTEO	Bájos, ugye?
FINARDO	         Módfelett.
S hozzá oly udvarias!
DORISTEO	Nézd e pompás termetet!
FINARDO	(félre Doristeóhoz)
Nem Lucindo ez?
DORISTEO	                           De az!
FINARDO	Úgy jön, mint ki fenyeget.
DORISTEO	Úgy jön, mint kit szíve hajt,
Én tudom, hogy hasztalan.
GERARDA	(félre)
Féltékeny! S egy felkavart
Szív, amelynek kínja van,
Az tud csak szeretni majd.
Így, hogy jobban felzaklassam,
Doristeóval társalgok,
S bár nincs vonzó e pasasban,
Úgy hálózom be a majmot,
Hogy emez is főjjön lassan.
Ah, lovagom!
LUCINDO	                  Én volnék ez?
GERARDA	Nem önt hívom, hanem azt.
DORISTEO	Engem, hölgyem?
GERARDA	                           Önt hát, édes!
LUCINDO	Látod?
HERNANDO	(félre Lucindóhoz)
                 Ez tán lelohaszt,
Mert e nő mindenre képes.
LUCINDO	Keressünk oly ürügyet,
Mely vele azt hitetné el,
Hogy jönni más késztetett.
GERARDA	(Doristeóhoz)
Sétálnék én még ma éjjel,
Jöjjön s jól jár módfelett!
DORISTEO	És hová megy?
GERARDA	                  A ligetbe.
Jöjjön értem.
DORISTEO	                  Itt leszek.
LUCINDO	Együtt mennek - enyelegve.
HERNANDO	Téged ugratnak ezek.
Kínlódsz csak; mi szükség erre?
DORISTEO	S még mit óhajt?
GERARDA	                  Semmit kedves.
DORISTEO	Isten önnel.
FINARDO	         Minden rendben?
DORISTEO	Elmehetünk.
FINARDO	                  Pompás est lesz.
(Doristeo és Finardo el.)

TIZENEGYEDIK JELENET
Lucindo és Hernando az utcán, Gerarda az ablakban
LUCINDO	Rántsak kardot, mert bánt engem?
Nos, mit szólsz e jelenthez?
No de várjon! Istenemre,
Féltékennyé teszem őt,
S majd fellángol a szerelme,
Ha jól meggyötröm előbb;
Minthogy nem segít Isten se!
HERNANDO	S hogy hajtod ezt végre, gazdám?
LUCINDO	Szerzek egy nőt éjszakára,
Elviszem a parkba s aztán
Látni fogja ez a dáma,
Mint enyelgünk ott a padkán.
HERNANDO	S az ki lesz?
LUCINDO	                  Nem is sejtem még.
HERNANDO	Ráakadni most nehéz lesz.
LUCINDO	Nem fontos. - Egy női kelmét
Rád dobok...
HERNANDO	                  De akkor Rémes
Tyúknak hívhatsz.
LUCINDO	                           Nos, megtennéd?
HERNANDO	Megkergültél?
LUCINDO	                  Mit számít ez?
HERNANDO	Hát ha nagy legénybe botlok,
S nem lesz teketória?
LUCINDO	Nem jársz rosszul, annyit mondok,
A többi csak szófia;
Odamégy most és egy másik
Nőcske után érdeklődöl.
HERNANDO	Jó, de aztán meg ne szánd itt,
Mert ha hall egy másik nőről,
Féltékeny lesz s nem cicázik.
Ah, Gerarda, szép kisasszony!
GERARDA	Hernando, te vagy?
HERNANDO	                  Csak én.
GERARDA	Kotródj!
HERNANDO	         Kell, hogy meghallgasson!
GERARDA	Épp rád várok, szép legény!
HERNANDO	Kérdésem van önhöz s az nyom.
GERARDA	Mit kívánsz?
HERNANDO	         Kell tudnia,
Lakik-e itt a közelben
Egy lány: Stefánia?
Őt kellett volna követnem,
Egy bolondnak óhaja
Ez volt, de én önt csodálva
Elvesztettem a nyomát.
GERARDA	Gazdád ezt jól kifundálta!
Mamlasz ő s ha vár reád,
Mondd meg neki, hogy Gerarda
Íly furfangon jól mulat.
(Lucindóhoz.)
Beltenebras mása-képe!
Meddig kergetsz álmokat?
Íly tettért bók jár cserébe;
Ejnye, jöjj, s mutasd magad!
Nagy hőst mímelsz, ámde hogyha
Meglátsz, reszket mindened.
Jól vigyázz a pulzusodra!
Jézus, lázas vagy, beteg!
Homlokod tüzel! Te szolga,
Hozz e szegény féltékenynek
Néhány korty narancslevet.
HERNANDO	(félre)
Majom.
GERARDA	         Az volt csak a terved,
Hogy én féltékeny legyek?
LUCINDO	Kínos ez.
HERNANDO	         Itt pukkadok meg.
Költőt ismersz?
LUCINDO	                  S az miért kell?
HERNANDO	Hátha van gyilkos receptje
Kígyók ellen, mint e némber,
S ráadásul szerezhetne
Macskazenét is, hogy éjjel
Megbosszantsuk e boszorkányt.
Én rázom majd a kolompot,
Míg fel nem kel s nem rikolt ránk.
Lesz lepedő, s nyög, sikong sok
Nép, kezében fejsze, zord láng...
Istenemre!...
LUCINDO	                  Hallgass, balga!
Ó, Gerarda, szép szerelmem!
GERARDA	Hívtál? Pá! (El.)
LUCINDO	                  Itt hagysz magamra?
Ó hová mégy? Rád kell lelnem!
Kérlelhetem, meg se hallja!
S én áldom e szívtelent.
HERNANDO	Stefánia merre ment?
LUCINDO	Hallgatsz, galád!
HERNANDO	                  Van eszembe!
Mert a házba most lépett be.
LUCINDO	Szerelmem! Megöl e csend!
HERNANDO	Atyád jön.
LUCINDO	         Még csak ez kellett!

TIZENKETTEDIK JELENET
A kapitány, Lucindo, Hernando
KAPITÁNY	Kereslek már reggel óta.
LUCINDO	Jól tudom, mi dúlja kedved.
Nemrég fogtál vallatóra,
S én elmondtam, mért kesergek.
Ámde tudd meg, jó atyám,
Szeretni az én koromban
Nem képtelenség talán,
Minthogy délceg alakom van,
S lángra gyújtott ez a lány.
Hogy személye kissé kétes...
KAPITÁNY	Mi az, hogy kétes? Bolond vagy?
Kígyónyelv, te! Nagy sértés ez!
Így róla fiam se szólhat!
Lába nyomába se léphetsz!
LUCINDO	Most éppen nagyon haragszom,
Féltékeny vagyok, hogy egy-két
Férfit szeret a kisasszony.
KAPITÁNY	Mit beszélsz? Mást is szeret még?
Szűzi pír s báj ég ez arcon!
Nem! Ez rágalom, galád!
Mondd meg akkor, kit tüntet ki?
LUCINDO	Téged is szeret tehát?
KAPITÁNY	Engem nem tudna szeretni?
LUCINDO	Ó, igen.
KAPITÁNY	         Csak jár a szád.
LUCINDO	Inkább bánt, hogy ő kikezd
Hússzal is, oly léha nő.
KAPITÁNY	Te csak azért mondod ezt,
Róla, ki előkelő,
Mert félted, s ez nagy kereszt!
Istenemre, hogyha őt nem
Akarnám most nőül venni,
Pár kardvágást kapnál tőlem!
LUCINDO	Nőül vennéd? Hát szemernyi
Tisztesség sincs már e nőben?...
KAPITÁNY	Mit tudsz róla, mit fecsegsz te?
LUCINDO	Azt, hogy ő bájos lotyó csak.
KAPITÁNY	(félre)
Bolhát ültet a fülembe...
S az lett vége e sok szónak,
Hogy megingott nászom terve.
Mint amikor valaki
Tükröt tart elénk, hogy abban
Lássuk azt, mi távoli,
Úgy leptek meg irgalmatlan,
Bár ostoba szavai.
Most rögtön hozzámegyek,
S elmondom, jaj, amiken
Töprenghetek eleget. (El.)
HERNANDO	Mit szólsz ehhez?
LUCINDO	                  A szivem
Érte szúrom át! Te meg
Rugdald kapuját.
HERNANDO	                  Várj! Hallgass!
LUCINDO	Jöjj ki, Gerarda, te aljas!
HERNANDO	Légy finom, hisz ő oly drága.

TIZENHARMADIK JELENET
Gerarda, Lucindo, Hernando
GERARDA	Te zörgetsz itt, félnadrágja?
LUCINDO	Nem tudom, rám mivel hathatsz,
Hogy azonnal meg nem öllek?
GERARDA	Micsoda új mese ez?
LUCINDO	Igaz, céda, hogy belőled
Atyám felesége lesz?
GERARDA	Süss ki még előkelőbbet!
Ámde hogyha mindenáron
Ürügy kell, hogy láss esetleg,
Jobbat eszelj ki, barátom.
LUCINDO	Mért van az, hogy kezem reszket,
S kardomat beléd nem vágom?
Nem láttad itt az apámat?
Ő mondta el, ó kegyetlen,
Hogy legvégül kiköt nálad,
Nőül vesz s így megöl engem.
GERARDA	Sose láttam őt, s csodállak,
Hogy kitalálsz ily zöldséget,
Csak hogy szólj hozzám, pimasz.
HERNANDO	Kérem hölgyem, ő nem vétett,
Mert amit mond, színigaz.
GERARDA	Halkabban szólj, s légy szerényebb.
HERNANDO	Mért hallgassak? Az igazság
Hangos, de a hazug hallgat,
Vagy suttog, hogy rajt ne kapják.
GERARDA	Meglep, hogy ily arcátlan vagy.
LUCINDO	Engem, hogy ez mit sem hat rád.
Mikor beszéltél apámmal?
Mikor láttad?
GERARDA	                  E bolondság,
Lucindo, valóban rád vall.
LUCINDO	Lehetséges, hogy befonták
Őt szavaid, s mit se lát, hall?
Ördögök vagytok ti, nők!
GERARDA	S angyalok a férfiak!
Megvallani nincs erőd,
Hogy a szíved megszakad,
Mert más járt itt már előbb?
Sért közönyöm s kitaláltad
Apádról e szép mesét.
LUCINDO	Hozzád a szent házasságnak
Terhe nem is illenék;
Hidd el, engem bántanál csak!
Élj kétezer esztendőig
Az öreggel, ki miatt
Szívem eztán emésztődik,
Míg valóban megszakad.
Kelepcébe esett ő itt,
S mondd, számomra lehet-e
Szörnyűbb és borzalmasabb,
Mint látni, hogy ősz feje
Fölött sütsz, mintha a nap
Havas szirtre tűzne le?
Látni, hogy egy vén test mellett
Ott fekszik egy szép, kecses nő,
Kinek a tél fagya kellett!
Ő meg csak madárijesztő,
Nyári hőben furcsa szerzet!
Isten veled, mostohám!
Megbánod még, hogy mint férjet
Folyton látod ezután,
S ajkam csak kezedhez érhet,
Ő meg szájon csókol ám!
Rosszul választottál, hidd el!
GERARDA	Mondd, igaz, mi feldúl téged,
Vagy harcolsz rémképeiddel?
HERNANDO	Bárcsak rémképek lennének!
GERARDA	Ebből tudom, hinni mit kell!
Meghallottad, hogy a park
Esti sétám célja lett,
S jöttél, hogy ezt megzavard.
Csakhogy én kocsin megyek,
S lesz, ki zeng pár régi dalt.
Te meg zörgess, ha van kedved,
Stefánia ajtaján.
LUCINDO	Megöllek!
GERARDA	                  Nem ijedek meg! (El.)

TIZENNEGYEDIK JELENET
Lucindo, Hernando
HERNANDO	Eltűnt.
LUCINDO	         Förtelmes leány!
Szerelmes szivem be szenved!
Nyisd ki ajtód, édes lelkem!
(Hernandóhoz.)
Leskelődj e kulcslyukon,
Szolgálója meg ne lepjen.
HERNANDO	Megbabonázott nagyon!
LUCINDO	Biztos, hogy ő öl meg engem!
HERNANDO	Vén atyádat megkeverte,
Csak azért, hogy meggyötörjön.
LUCINDO	Atyám könnyelmű, s e cefre
Vonzóbb bárkinél e földön,
S fájón is kell a szerelme.

TIZENÖTÖDIK JELENET
A kapitány, előbbiek
KAPITÁNY	Még mindig itt ácsorogtok?
LUCINDO	Téged, uram, meglep ez?
Hogyha e nő, kit imádok,
Életednek párja lesz,
Nagy csoda, hogy elbúcsúzom
Házától búsongva én,
Mert holnap már te, de még ma
Én vagyok itt a legény?
KAPITÁNY	Azt hiszem, hogy megbomoltál.
Mindenféle rágalmakkal
Illeted szép Fenisámat,
Őt, ki édes, tiszta angyal.
Elmondtam, hogy mit fecsegtél,
S majdnem faképnél hagyott.
Szerencse, hogy oly szemérmes,
S így nem történt baj nagyobb.
Nincs nemesebb hölgy annál, ki
Anyád lesz.
LUCINDO	         Kiről beszélsz hát?
KAPITÁNY	Fenisáról!
LUCINDO	                  Jellemző rád!
Fenisa, uram, leány,
És akiről én beszélek,
Gerarda, a kurtizán.
S éppen ő lakik e házban.
KAPITÁNY	Mi köze e Gerardának
Fenisához?
LUCINDO	                  Itt méláztam,
Mikor rám törtél, atyám,
S dorgáltál, hogy vágyó szívvel
Járkálok egy hölgy után.
KAPITÁNY	Másban sántikáltok ti,
Szolgáddal, e jó pipával.
HERNANDO	Biztos megint csínyre gondolsz.
Mert kétkedni sose átall,
Bármily derék egy öreg.
KAPITÁNY	Nos, Fenisát szereted?
Tagadod?
LUCINDO	                  Hogy én Fenisát?
KAPITÁNY	Szóval nincs hozzá közöd,
S még csak nem is üldözöd
Kerítőkkel, levélkékkel?
Most mondta, hogy tegnap éjjel
Rácsos ablaka alatt
Suttogtál lágy szavakat,
S ez már vallomással ér fel.
LUCINDO	Levélkéket? Kerítőket?
S rácson át környeztem őt meg?
Hernando...
KAPITÁNY	                  Csak ily tanúd van?
Nyelve, szeme oly hamis,
Hogy hazug a lelke is,
S lódít mindig nyomorultan.
Éppen ezért halld szavam:
Úgy éljek, hogy ha még egyszer
Arra jársz s ilyet cselekszel,
S ablakán, bár rácsa van,
Bekukkantasz, akkor értsd meg,
Házamat elhagyod végleg!
LUCINDO	Hallgass meg!
KAPITÁNY	                  Ne szólj! Elég!
LUCINDO	Egyetlen szót ejtenék.
KAPITÁNY	S az mi légyen?
LUCINDO	                  Hogyha ő
Mostohám lesz, üsse kő,
Ámde azért nem szép tőle,
Hogy bajt okoz már előre,
Még nem történt meg a nász!
KAPITÁNY	Hagyd abba!
LUCINDO	         Kérlek.
KAPITÁNY	                  S vigyázz! (El.)

TIZENHATODIK JELENET
Lucindo, Hernando
LUCINDO	Hát ez meg mi? Jaj nekem!
Vádat emel, mielőtt
Láttam volna ezt a nőt.
HERNANDO	Nem az, ki oly melegen
S gyöngéden lesett reád,
Míg kendőjét adtad át?
LUCINDO	Ő az.
HERNANDO	         Akkor öljenek meg,
Hogy ez csel, mit azért tervez,
Mert beléd nagyon szerelmes.
LUCINDO	Mit fecsegsz itt?
HERNANDO	                  Azt, mi történt.
Én négy jelet olvastam ki
Szeméből, míg zsebkendőjét
Készült neked odaadni.
Így üzent ő illendőképp.
Zsebkendőjét - szemem nem csal - 
Lejtette szántszándékkal,
És amit apádnak rótt fel,
Hogy te gyötröd levelekkel,
Azt jelenti, hogy írj bátran,
S este, ha már félhomály van,
Vár rád rácsos ablakában.
LUCINDO	Istenemre, furcsán fest ez!
HERNANDO	Próbáld meg, mert mit se vesztesz.
LUCINDO	Nem vesztek semmit, valóban,
Mert e szép hölgy, akiben
Annyi jó s elbájoló van,
S nemcsak élénk értelem,
Szív is, amely enyhet ád csak;
Megacélozza szivem,
Hogy Gerardán bosszut álljak.
Menjünk hozzá még ma éjjel,
És ha igaz, hogy ily módon
Hív oda, amint hiszed,
Akkor nem történt ez ódon
Földgolyón furcsább eset.
HERNANDO	Fontos, hogy beléd szeressen,
Mert először ezt a cefrét
Könnyűszerrel elfelednéd,
Aztán az se volna jó, ha
Vén atyád megházasodna.
Mert ha éppen ez a vágya,
Énszerintem jobban járna
Tisztes anyjával, kiről csak
Szépet és jót tud a fáma.
LUCINDO	Hogyha ő szeret, nagy ég,
Új nadrágot kapsz s zekét.
HERNANDO	Ideadhatod ma még.
LUCINDO	Mert e nőt, ki oly eszes, hogy
Két tapasztalt öreget
Lóvá tesz és megszeret
Oly férfiút, akinek
Arcát alig nézte meg,
S azt, mit gondolt, furcsa, csalfa
Csellel neki tudtul adta,
Íly édes nőről mit mondjak?
Hívd furfangos menyasszonynak!

MÁSODIK FELVONÁS
A Szent Jeromos sétány. - Éjszaka van
ELSŐ JELENET
Doristeo és Finardo éjszakai ruhában, Gerarda kalapban 
s rövid fátyolköntösben, Liseo, Fabio
DORISTEO	Hűs az éj!
FINARDO	                  Oly kellemes.
GERARDA	Mennyi forrás, tiszta csermely!
DORISTEO	Nincs hazánkban kedvesebb hely,
Mely e parkkal versenyez.
GERARDA	Mily bájos kutak!
DORISTEO	                           Csobognak.
GERARDA	S lágyan gyöngyözik vizük.
DORISTEO	S árad szerte mindenütt
Lágy szellője e haboknak.
Boldog vagy, hogy eljöttél hát?
GERARDA	Mindig jó lennem veled.
DORISTEO	Üljünk le.
FINARDO	                  Csodás liget.
DORISTEO	Élvezzük dús ajándékát.
Hangoljanak a zenészek?
LISEO	Egyik húrom meglazult.
GERARDA	Kár.
DORISTEO	Húzd fel jól azt a húrt.
FABIO	Kezdjük végre?
DORISTEO	                  Jó, kezdjétek.
FABIO	Mit daloljunk?
DORISTEO	                           Hát Lope
Egyik édes-bús dalát.
LISEO	Azt, mely sóhaj s csupa vágy.
FINARDO	Éppen jól illik ide.
Zenészek
(játszanak és énekelnek)
Látva bájod, kedvesem,
Sóhajtok szerelmesen,
Ám ha tőlem messzi vagy,
Sóhajtok magam miatt.
Hogyha látlak, két szemem
Boldog s csillog szűntelen,
Ám ha tiéd zord velem,
Nem vigasztal semmi sem,
Sóhajtok s ha messzi vagy,
Sóhajtok magam miatt.

MÁSODIK JELENET
Lucindo, Hernando, előbbiek
LUCINDO	(félre Hernandóhoz)
Mondták, hogy dalos legények
Kísérik majd őket el.
HERNANDO	Itt több férfi énekel.
LUCINDO	S hozzá nem is rossz az ének.
HERNANDO	Abbahagyták, mint madárkák,
Mikor ember közeleg.
LUCINDO	Menj hozzájuk közelebb.
HERNANDO	Baj lesz ebből, ne kivánd hát!
LUCINDO	Tréfa ez, s ha Fenisához
Nem mehetünk még, előbb
Bosszantsuk meg ezt a nőt.
HERNANDO	Féltékeny vagy, hát tréfálkozz;
Sír az igaz szerelem.
Várj, megnézem sétálgatva.
LUCINDO	Várlak.
(Hernando köpenyébe burkolózva elhalad az ülő csoport előtt, majd visszafordulva visszatér gazdájához.)
FINARDO	         Mit bámul e balga
Tökfilkó? Mily szemtelen!
DORISTEO	Valamit elveszthetett,
S azt keresi itt a parkban.
GERARDA	Énekelj magad, de halkan.
LISEO	Jó.
GERARDA	         S ne pengesd hangszered.
HERNANDO	(félre gazdájához)
Ráismerek a hangjáról.
LUCINDO	Gerarda az?
HERNANDO	                  Nem kétséges.
LUCINDO	Jaj!
HERNANDO	         Miféle gyöngeség ez?
LUCINDO	És amaz?
HERNANDO	                  Ha nem látnád jól:
Ő a lovag.
LUCINDO	                  Jaj nekem!
HERNANDO	Nő jajgat így, aki szül.
LUCINDO	Itt hagylak, s én egyedül
Megyek oda.
HERNANDO	                  Esztelen!
Fölismernek rögtön téged.
LUCINDO	Mondd, ölében ül?
HERNANDO	                           S hogyan!
LUCINDO	Két szemem csak arra van,
Hogy kínt faljon, mely mar, éget.
Ó, szörnyű méreg, amely
Életem hamar kioltod,
Mert öl minden cseppnyi kortyod,
Mit szemem mohón lenyel!
Jaj, mért is jöttünk ide?
HERNANDO	Menjünk innen, azt javaslom.
Az az angyali kisasszony
Vár ránk, beszélj ővele.
LUCINDO	Milyen angyal?
HERNANDO	                  Hát Fenisa.
LUCINDO	Angyalokkal most nincs kedvem
Társalogni.
HERNANDO	                  Tévedsz ebben.
Ő szeret s ez szóra bírna.
LUCINDO	Ő ráér, ha oly hű és jó!
Első szerelme vagyok!
Engem éppúgy várhat ott,
Mint Leandert ama Héró.
Ámde ez a céda lány itt,
Aki más ölébe ül,
Összetör kegyetlenül,
Hogyha nézem még sokáig.
Itt a ruha?
HERNANDO	                  Itt van, persze.
LUCINDO	Vedd fel.
HERNANDO	                  És ha gyanut fogna?
LUCINDO	Eltakar a hosszu szoknya.
HERNANDO	Én nő leszek! Szép menyecske!
LUCINDO	Menj, és itt a sűrü fáknál
Öltözz át hamar leánynak.
HERNANDO	Megteszem, csak meg ne bánjad...
LUCINDO	Menj, fajankó!
HERNANDO	                  Jó, de várjál,
S bajban se felejtsd el ezt:
Hogyha már megtettél nőnek,
Védj ám, s azon se lepődj meg,
Ha hasacskám nőni kezd. (El.)

HARMADIK JELENET
Lucindo Gerardától távol áll; Doristeo, Finardo, Liseo és Fabio ül
LUCINDO	Szerelmen nem segít a lelemény sem!
Az ész nem gyógyít fájdalmas sebet,
S habár a hűlt szív szikrát rejteget,
Hamvát hiába szítod fel, hogy égjen.
Féltékenység, harag még észrevétlen
Elringat tán, hogy kínodat feledd;
De tudsz-e oly fás lenni és hideg,
Hogy hűs maradj e féltő szenvedélyben?
Ó, féltékenység! Bölcsen mondanak
A szerelem gondjának, szúnyogának,
Fojtó füstjéből kelsz életre csak.
Mit számít, hogyha elringat a bánat
Egy únt férfit, ha kegyetlen szavak
Fölrázzák, bárha szíve egyre bágyad?

NEGYEDIK JELENET
Hernando fejkendővel és szoknyának viselt köpenyben;
Lucindo s a szín előterében: Gerarda, Doristeo, Finardo, Fabio és Liseo
HERNANDO	(félre Lucindóhoz)
Jól festek? Mondd meg őszintén.
LUCINDO	Oly jól, hogy sikert remélek.
HERNANDO	És a szoknya? Vonz-e téged?
LUCINDO	Pompás.
HERNANDO	                  És a kendő?
LUCINDO	                           Szintén.
HERNANDO	Nem vagyok kivánatos?
LUCINDO	Hát...
HERNANDO	                  E sok gönc lángra gyújt?
LUCINDO	Jöjj már!
HERNANDO	            Meglásd, tébolyult
Szerelmed még bajba hoz.
(Az öt személyhez közelednek.)
DORISTEO	Mintha egy úr közeledne
Dámájával mifelénk.
GERARDA	Hozza kecses hölgyeként!
S míly pompás rajta a kelme!
DORISTEO	Hogy?
GERARDA	         S szaga is szédítő.
DORISTEO	Jól kikente ez magát.
FINARDO	Könnyen lerí legalább,
Hogy...
DORISTEO	         Mi?
FINARDO	                  Éji lepke ő.
DORISTEO	Mellette foglal helyet.
GERARDA	S hozzá gyorsan s felhevülve.
FINARDO	Az, hogy éppen melléd ült le,
Számára fontos lehet.
LUCINDO	(Hernandóhoz)
Szép Stefániám, szivem,
Kellemes az éj e parkban?
HERNANDO	(női hangon)
Rossz voltam s meggondolatlan,
Hogy néném nem jött velem.
De én bízom vakon önben,
S amit kíván, azt teszem meg.
LUCINDO	Urak, mért nem énekelnek?
HERNANDO	(női hangon)
Abbahagyták, hogy én jöttem?
GERARDA	(félre)
Lucindo ez, ah, tudom már!
És szereti ezt a lányt!
Nyilván ő az, ki iránt
Érdeklődött ablakomnál.
Színleltem csak a közönyt,
Játszottam csak a gonoszt,
Álnok voltam, ámde most
Látva őt, a vér elönt.
Megleckéztet a betyár,
Tőrével most visszavág,
Így bosszúlja meg magát.
HERNANDO	(félre Lucindóhoz)
Nézd, a penész eszi már?
Jól enyelgek? Jó ez így?
LUCINDO	Láthatod, hogy mérgelődik.
GERARDA	(félre)
(Szenvedélyes ez a nő itt,
S ő oda se hederít!)
Doristeo, légy oly angyal,
Hozz vizet, hogy szomjam oltsam.
DORISTEO	Máris megyek, s bárha gyorsan
Visszatérek az itallal,
Távollétemet ne érezd,
Ők zenéljenek neked.
GERARDA	Egyedül mégy? Féltelek.
FINARDO	Elkisérjem?
GERARDA	                  Jól tennéd ezt.
Itt mi vagyunk elegen.
FINARDO	Menjünk hát.
DORISTEO	                  Gyerünk.
FINARDO	                           Ég áldjon!
(Doristeo és Finardo el.)

ÖTÖDIK JELENET
Gerarda, Lucindo, Hernando, a zenészek)
GERARDA	(félre)
Látnom kell őt bármi áron,
S túl sok itt az idegen.
LISEO	Énekeljünk?
GERARDA	                  Csöndre vágyom.
Hadd maradjak magam itt.
FABIO	(félre Liseóhoz)
Biztosan vár valakit.
LISEO	Túladott a két baráton.
FABIO	Ne zavarjuk őt tovább hát.
LISEO	Jöjj, Fabio, így a jobb!
(A zenészek elmennek.)

HATODIK JELENET
Lucindo, Gerarda, Hernando
GERARDA	Asszonyom!
HERNANDO	(női hangon)
                 Ez én vagyok?
GERARDA	Látni szeretném magácskát.
HERNANDO	Látni engem? És miért?
GERARDA	Ön szomszédom, úgy tudom.
HERNANDO	Nagy csapás ez, Jézusom!
GERARDA	Oly baj ez? Ön félreért!
HERNANDO	Túlságosan nagy meleg van,
Lucindóm, gyerünk talán.
Lucindo	Lazíts kissé e ruhán,
S mozogj kissé szabadabban.
S fedd fel magad végre már,
Lássa e hölgy, hogy mily szép a
Legközelebbi szomszédja,
Kit az udvar is csodál.
Leplezd le izzó szemed, mely
Vágyat s írigységet ébreszt.
HERNANDO	Bús vagyok én, s jaj, ne kérd ezt,
Szemem könnye, mint a tenger,
Árad folyvást egy Gerarda
Nevű undok nő miatt,
Kit kecsesnek mondanak.
LUCINDO	Boldogságod ő zavarja?
Hidd el, drágám, álmodol.
Hogyha én ily nőt szeretnék,
Jöjjön rám olyan betegség,
Melyre nincsen ír sehol!
Ne legyen több gyönyöröm
Karjaid között, se nászom,
Mikor szobádba bemászom,
Hogyha én őt becsülöm.
Isten sújtson bármikép!
S csókosan ez édes ajkon
Szájam többé ne tapadjon,
Hogyha e nő tetszenék!
S hogyha őt látni kivánnám,
Légy te hozzám mostoha,
S hitvesem se légy soha!
GERARDA	(félre)
Meddig tűrjem ezt, te ármány!
HERNANDO	Átkozódni cseppet sem szép!
GERARDA	Érjen utol átka engem,
Mintsem hogy ezt elviseljem.
Feldúl ennyi esztelenség!
HERNANDO	Mondják, jársz e nő után,
Ezért vagyok olyan sápadt.
LUCINDO	Lepje pír el szép orcádat,
Mert én rád vágyom csupán.
GERARDA	Ebből nem eszel, nem ám!
(Rátámad Hernandóra.)
LUCINDO	Hogy lehetsz ily neveletlen?
HERNANDO	Stefániát bántja! Engem!
GERARDA	Vessz meg, szép Stefániám!
LUCINDO	Hagyd, Gerarda!
HERNANDO	                           Bánt ilyen
Fínom nőt, mint én vagyok!
GERARDA	Pusztulj!
LUCINDO	         Ez, Gerarda, sok!
Menj!
HERNANDO	Megöl ez esztelen! (El.)

HETEDIK JELENET
Lucindo, Gerarda
GERARDA	Ki ez a nő, nyomorultja?
LUCINDO	Oly nő, aki eped értem.
S tévedtél, hogy oly idétlen
Voltál hozzá, mit se tudva,
Mert e hölgy nagyúri dáma,
S ráfizetsz még e pofonra.
GERARDA	Hulljon fejem bár a porba,
Több rossz nem jön már utána!
Hagyd, hogy menjek!
LUCINDO	                           Néhány szót még!
Annak, aki megvet engem,
Nincs joga, hogy úgy kezeljen,
Mintha a kutyája volnék.
GERARDA	Én megvetlek, mindenem?
LUCINDO	Mindened vagyok?
GERARDA	                           Te drága!
Hűvös közönyt szimulálva,
Rád vágytam csak szüntelen.
Én Doristeót vetem meg.
Lucindo, te vagy az álmom:
S szívem újból felajánlom.
LUCINDO	Mit látok? Nincs szíve ennek!
GERARDA	És hogy érezd, mint imádlak,
Jöjj hozzám, s szeretni foglak.
LUCINDO	Korbács kell az asszonyoknak,
Mert mind olyan, mint az állat.
De most vége, s mérgelődhetsz!
Csak Stefániát imádom!
GERARDA	Mért hagysz most el, drágaságom?
LUCINDO	Itt az éj, s a te időd ez.
GERARDA	Jöjj velem ki otthonomba.
LUCINDO	Nincs orvosság erre!
GERARDA	                           Rémes!
LUCINDO	Doristeo a tiéd lesz,
Derekad majd ő átfonja.
GERARDA	(letérdel)
Térden állva kérlek én,
Jöjj hozzám s ott fölfedem,
Miért voltam oly szívtelen,
Miért voltam hozzád kemény.
Féltékenység volt oka,
S jaj, most sírok és sóhajtok,
Jöjj s ne légy oly büszke zsarnok!
LUCINDO	Szerettél hát valaha?
GERARDA	Te voltál a szemem fénye.
LUCINDO	Életedbe kerül az, ha...

NYOLCADIK JELENET
Hernando, már a saját ruhájában; előbbiek
HERNANDO	Kit szántak itt áldozatra?
LUCINDO	...újabb kín és bánat érne.
HERNANDO	(félre)
Hogyha Lucindo a karddal
Bosszút akar állni rajta,
S csak döfést vár már Gerarda,
Én leszek a mentőangyal!
(Lucindóhoz)
Mi történt, uram?
LUCINDO	                           De jókor
Jöttél, szolgám; ezer hála!
HERNANDO	Kereslek vagy két órája,
S féltem már, hogy elkallódol,
Mert e hölgyről megtudták, hogy
Nincsen otthon.
LUCINDO	                  Ez a másik.
HERNANDO	Nem Stefánia e lány itt?
LUCINDO	Hulltak a mennykőcsapások!
HERNANDO	Ez Gerarda?
LUCINDO	                  Jól megnézd őt.
HERNANDO	Hagyd itt, mert azt mondják rólad,
Stefániát elraboltad.
LUCINDO	Gerarda, beszélünk később.
GERARDA	Hallgass meg hát!
LUCINDO	                  Soha!
GERARDA	                           Jöjj el!
HERNANDO	(félre Lucindóhoz)
Jól csináltad! Ez derék!
LUCINDO	Tudni, hogy szeretsz, elég.
Bosszút álltam. - Kárörömmel!
(Mindketten elmennek.)

KILENCEDIK JELENET
Doristeo, Finardo, Gerarda
DORISTEO	Mit se hoztunk. Éjszakára
Minden bolt s üzlet becsuk.
FINARDO	Majd berugtunk egy kaput.
GERARDA	Fárasztottalak hiába.
DORISTEO	Egyedül vagy?
GERARDA	                  Egyedül.
DORISTEO	S a zenészek?
GERARDA	                           Elmentek már.
FINARDO	Semmit sem kaptunk, milyen kár!
Madridban megszégyenül
Könnyen az, ki nem vív éjjel
Harci vértben, hanem inkább
Inna egy kis bort, pálinkát
Jó kaláccsal, süteménnyel!
GERARDA	Ezzel már elkéstetek,
Rosszul érzem magam.
DORISTEO	                           Akkor
Meghűltél e fuvalattól.
GERARDA	Jobban árt e nagy meleg.
DORISTEO	(Finardóhoz)
Értesz a csillagos éghez?
FINARDO	Azt tudom, hogy kocsink bőven
Lesz hajnalra.
DORISTEO	                  S felkelőben
Van a nap, már újra fényes.
Menjünk, te meg bujj az ágyba.
FINARDO	Sápadt vagy, jöjj, vár a hintó.
Gerarda	(félre)
Mennél hűvösebb Lucindo,
Annál jobban vágyom rája.
(Elmennek.)

TIZEDIK JELENET
Utca
Lucindo és Hernando
HERNANDO	Oly boldognak látszol, hogy azt hiszem,
Eszedbe sem jut már a drága dajna.
LUCINDO	Kérlek, ne tréfálkozz.
HERNANDO	                           Ki tett ilyen
Csodát veled, mely lelked felkavarta?
LUCINDO	A megnyugtató érzés, hogy szeret.
S áldott legyen a csel s a ritka ötlet,
Az éji park s női köpenyeg,
A kín...
HERNANDO	         És őt, ki édes, csacska nőd lett,
Szegény Stefániát ne áldja ég?
Tekintve, hogy Gerarda karmait
Még érzi, s arca a pofontól ég!
LUCINDO	Kinyílt az ablak, vár rám, ő van itt!

TIZENNEGYEDIK JELENET
Fenisa az ablakban: előbbiek
FENISA	Ah, uram!
LUCINDO	         Ki az, ki rám szól?
FENISA	Egy nő. Jöjjön közelebb.
HERNANDO	Ez csak Fenisa lehet,
Nyilván most bújt ki az ágyból.
FENISA	Mondja meg a nevét nyiltan,
Mielőtt beszélni kezdek.
LUCINDO	Őrködj, maradj végre veszteg.
HERNANDO	Mindenki alszik Madridban,
Még Gonzalo is, pedig vén.
LUCINDO	Lucindo vagyok, señora,
S vádolom az első szóra,
S hogy ez bók csak, alig hinném.
Tudja, hogy én Bernardónak
Vagyok fia?
FENISA	                  Hogyne tudnám.
LUCINDO	S láttam önt itt, vagy az utcán?
Udvaroltam s unszolólag
Kegyeiért esdekeltem?
Írtam ezer levelet?
S tisztességét sértve meg,
Rácsán csüngtem szerelmemben?
Fölvertem, itt csapva zajt,
S közvetítőkkel zavartam?
FENISA	Ne bosszankodjék szokatlan
Cselemen, mit szív sugallt.
Nem üldözött szerelmével,
Nem zörgetett rácsomon,
S oly panaszra sincs okom,
Mit szívesen viselnék el.
Levelet sem írt nekem még,
Senki sem beszélt önért,
S mégis tudtam, hogy megért,
S eljön, hogy megismerkedjék
Énvelem, ki itt bezárva
Így érhettem el e célt.
Engem vágyam ösztökélt,
Önt viszont a bátorsága.
Atyja kezemet megkérte,
Ámde én önnek születtem,
S egyszer talán mind a ketten
Istent buzgón áldjuk érte.
S nem bolondság, hogy neki
Szántam e torz szerepet,
Atyja józan és öreg,
S önt, akár én, szereti.
Az, hogy idejött s meghallgat,
Arra jó, hogy ezt közöljem,
S kérem önt, mert bízom önben,
Köszönje meg e bizalmat.
És ha külsőm s vagyonunk tán
Megfelel - bár önt jobb asszony
Illeti meg...
LUCINDO	                  Ne árasszon
El több keggyel itt az utcán!
Minden szó, mit mond, olyan,
Mint a mag, mit boldog órán
Égi kéz lelkünkbe szór tán,
És az rögtön megfogan.
Szerencsémnek tartom, kedves,
Hogy ennyire tetszem önnek,
Mert ön érdemelne többet,
S önt bírni, ez túl nagy kegy lesz.
Áldott a nap, melyen én
Önt a téren észrevettem,
Ott ébredt a vágy föl bennem,
S el nem nyugszik könnyedén.
Mindazt, amit atyám mondott,
Gyarló, szerény értelemmel
Nem foghattam hirtelen fel,
S később jöttem rá csak, hogy jobb
Nem vitázni, hanem gyorsan
Tisztázni a helyzetet.
FENISA	S vágyam így ismerte meg.
LUCINDO	S vágyam, hogy ezt viszonozzam.
Sőt, minthogy így adós lettem,
Ráadást is fizetek.
Ám ha atyám e frigyet
Sürgeti, mert türelmetlen,
Mihez kezdek akkor én?
FENISA	Nem ér célt ő egyhamar,
S elvégre, ki fiatal,
Az van soron s nem a vén.
Nem tudja ön, mit mer egy nő,
Aki nemes célra tör.
LUCINDO	Eszével ön elbüvöl!
Csele szinte meghökkentő,
Férfi sem talál ki jobbat.
FENISA	Pedig ez még csak a kezdet.
LUCINDO	Ily nőt találón neveznek
El: furfangos menyasszonynak.
FENISA	Atyja megbocsátja tán,
Hogy általa - tudtán kívül -
Azt adhatom önnek hírül,
Mit nem tudhat az anyám.
Hogyha önnel elcsevegnék,
Akkor önt lecsepülöm,
S ebből máris érti ön,
Forrón áhítom szerelmét.
Résen legyen hát, ha szidnám,
S fejtse meg, mit üzenek.
LUCINDO	Úrnőm bírja szívemet,
S bízhat ezentúl bármit rám.
FENISA	Így megtudja, mik történnek
Házunkban e rács megett,
S mikor atyja engemet
Nőül venne, mit sem ért meg,
Mert mire ő észbe kap,
Házasok leszünk mi rég.
LUCINDO	Bár rejtve maradna még
Célunk, míg eljő e nap.
S rendelkezzék velem bátran,
Mert ön okos módfelett.
FENISA	Elmondom hát tervemet,
Melyet írként kifundáltam.
Atyját megkérem, hogy önt
Küldje hozzám, hogy megáldjam,
Így járkálhat majd e házban,
S még jó anyám se dühöng.
S bízzék bennem, érdemes,
Vagy térítsen észre menten.
LUCINDO	Önnek adtam már a lelkem,
S vak bizalmam jele ez.
Őt kérdje, ha neki hisz.
HERNANDO	Jó uram, a hajnal pírját
Köszöntik már a pacsirták,
S magasan a Vénusz is.
Itt e kalmár házában meg
Egy fürjecske pitypalattyol,
Megértheted e sok zajból,
Hogy búcsúzz, mert földerengett.
FENISA	Menj, szerelmem, itt a reggel,
S baj lesz, ha anyám itt lep meg.
LUCINDO	Kérj atyámtól engedelmet,
Hogy jöhessek.
HERNANDO	                           A nap felkel.
LUCINDO	Adj valami csekélységet,
Hogy majd azzal feküdjem le.
FENISA	Magam adnám, ha lehetne.
HERNANDO	Hagyjátok már abba, kérlek.
FENISA	Itt egy szalag.
(Egy selyemszalagot dob neki.)
LUCINDO	                  Hogy köszönjem?
FENISA	Szítsa vágyad.
HERNANDO	                  Nyilván használ.
LUCINDO	Minden vágyam nálad van már.
FENISA	Ég veled!
(Visszahúzódik.)

TIZENKETTEDIK JELENET
Lucindo, Hernando
LUCINDO	         Elment?
HERNANDO	                  Nem könnyen!
LUCINDO	Mily szerencse!
HERNANDO	                  Hogy szerelmes
Lettél bele rögtön?
LUCINDO	                           Úgy van.
HERNANDO	És Gerarda?
LUCINDO	                  Már meguntam.
HERNANDO	Hogyan?
LUCINDO	         Úgy, hogy sokkal szebb ez.
S csillog élénk szellemével.
HERNANDO	Vad spanyol vér s indulat!
LUCINDO	Álmom ő, s e kis szalag
Ezer Gerardával ér fel!
(Elmennek.)

TIZENHARMADIK JELENET
Gerarda otthonának előcsarnoka
Gerarda, Doristeo
DORISTEO	Miért vagy hozzám oly rideg?
Mondd meg már az igazat!
Férfi vagyok, akinek
Valótlant nem mondanak:
Lucindót te szereted?
GERARDA	Azt hittem, hogy csöppet sem, de
Tegnap éjjel...
DORISTEO	                  Vége már.
GERARDA	Zordul nézett a szemembe,
S úgy unt, hogy ettől akár
Még a hó is lángot vetne.
Láttad azt a hölgyikét, ki
Mellé ült le a padon?
DORISTEO	S Lucindo volt az a férfi,
Ki vele volt?
GERARDA	                  Fájdalom!
DORISTEO	Úr az ilyesmit megérti.
Ah, Gerarda, féltékenység
Kínoz téged.
GERARDA	                  Meghalok.
Mert e kín, ha ellened vét,
S annál, mit elbírsz, nagyobb,
Legyőzi szived szerelmét.
Eltűnődve Lucindónak
Szavain, mit csak futólag
Mondott e nőcskének ő,
Megtudtam, hogy úrinő,
Kit nagyon félthetnek, óvnak,
Mert egy szolga - akkor este -
Stefániának nevezve
Rémülten futott utána,
Visszavinni otthonába.
DORISTEO	Engem sújt a balszerencse!
Bár szerencse is lehet!
Hogy hívják ez úrihölgyet?
GERARDA	Baj van? Mi történt veled?
DORISTEO	Mert ismerős név ütött meg,
S átkod rajtam ver sebet.
GERARDA	Stefániát mondtak ők.
DORISTEO	Stefániát?
GERARDA	         Így hallottam.
DORISTEO	Megbűnhődik a ripők!
Ármánykodik otthonomban,
S téged is megsért előbb?
GERARDA	Nem értelek.
DORISTEO	                  Mert hugomnak
Stefánia a neve.
GERARDA	Ő az!
DORISTEO	         S én meg se toroljak
Oly bűnt, mely sért ennyire,
S árulómód bemocskol csak?
GERARDA	Bosszuld meg magad keményen,
Csúnya folt ez íly erényen!
DORISTEO	Meglakol most a svihák!
Mondtad, hogy Stefániát
Kísérgette a sötétben.
Becsületem elveszett!
Hah, jókor jöttél, Gerarda...
GERARDA	Meglepnek kissé ezek...
DORISTEO	Hogyha fejét elcsavarta,
Férje lesz! Így helyesebb!
GERARDA	Férje lesz? Hisz így még rosszabb!
Nagyobb csapás ez nekem!
DORISTEO	S ez neked bajt mért okozhat?
GERARDA	Jól tudod, hogy szeretem,
S megnősíted?
Doristeo	(félre)
                 (Rája most hat.)
Mondd meg mi mást tehetek?
GERARDA	Ölj meg előbb engemet!
DORISTEO	Menj innen!
GERARDA	(elmenőben)
Kár volt beszélnem!
DORISTEO	Meggyalázta kis nővérem!
Nincs bosszú kegyetlenebb!
Megkeresem most Finardót,
Kerítse tüstént elő,
S vagy megvív velem lovagmód,
S megölöm, ha nem fogad szót,
Vagy meglesz az esküvő.
Vagy házasság, vagy halál!
S bukott húgom, rád mi vár?
Megtudtam most - bár nagy áron -:
Más bajában ne vájkáljon,
Ki bajt otthon is talál.
(Elmennek.)

TIZENNEGYEDIK JELENET
Szoba Belisa házában
Belisa, a kapitány, Fenisa, Fulminato
FENISA	Szerezz azzal örömet,
Hogyha kérnem ezt szabad:
Küldd hozzám a fiadat,
Minthogy anyja én leszek.
KAPITÁNY	Nincs semmi e kívánságban.
FENISA	Bölcsebb ennél mi lehet?
Megcsókolja kezemet,
S buzgón várja, hogy megáldjam.
BELISA	Minthogy ön e ház gazdája,
Bátran jöhet a fia.
KAPITÁNY	Úgy jön ide, mint haza,
S azt is tudja már, ki várja.
Fulminato...
FULMINATO	                           Parancsára!
KAPITÁNY	Hívd ide a zászlóst rögtön!
FULMINATO	Megyek! (El.)
Fenisa	(félre)
                 Hogy ő idejöjjön,
S szemem szemtől szembe lássa,
Itt e házban, őt a drágát,
Ez valóban kész csoda.
KAPITÁNY	(félre)
Bár közömbös mosolya,
Mégis bőszít e kivánság.
Fiam ifjú, csupa hév még,
S furcsállja majd, hogy nem ő e
Tündéri szép lány kérője,
Hanem csupán én, a vénség.
Ki kétli, hogy csinosabb
Nálam ő, s e leánykának
Nyilván rossz érzése támad
Roskatag korom miatt.
Nem volt bölcs, de ő sürgette,
Hogy fiamat idehívjam,
S mihelyt megjön - már ez így van -
Vénebbnek látszom mellette.
Máris öl a féltékenység,
Többé nem jön ő ide.

TIZENÖTÖDIK JELENET
Lucindo, Fulminato, Belisa, a kapitány, Fenisa
FULMINATO	Itt a zászlós úr, ime!
LUCINDO	(félre)
(Áldanom kell a szerencsét,
Hogy őt újból láthatom.)
Uram...
KAPITÁNY	(félre)
                 (Nagyobb kín nincs ennél.)
Akár táncra perdülhetnél.
LUCINDO	Hogyan?
KAPITÁNY	                  Könnyed vagy s finom.
LUCINDO	Nem te hívattál imént?
KAPITÁNY	Csókolj kezet hát anyádnak!
LUCINDO	Hogyne...
KAPITÁNY	                  Ne ronts így rá!
LUCINDO	                           Várjak?...
FENISA	(félre)
Jól kinevetem szegényt.
LUCINDO	Mint leendő anyám, kérem,
Engedje, hogy meghatottan
Szép kezét most megcsókoljam.
KAPITÁNY	Túlzott e bók mindenképpen!
Elég, ha csak kéznek mondod,
Szép jelzőre nincsen szükség!
LUCINDO	Szebb jelzőt is hozzáfűznék,
Ékes a száj, hogyha boldog.
FENISA	Szép szavakhoz okos fő kell!
BELISA	Kedvét már ez is elrontja?
KAPITÁNY	Állj föl! Nem szeretem, hogyha
Kezet csókolsz szép jelzőkkel.
BELISA	Hagyja őt, hisz nem tett rosszat,
Kezet csókol az anyjának.
LUCINDO	Uram, minthogy az apám vagy,
Nem célom, hogy bajt okozzak.
KAPITÁNY	Ne nevezz apádnak folyton!
LUCINDO	Egy fiatal nőt anyámnak
Hívok, kit ez joggal bánthat,
S baj, ha önt atyámnak mondom?
KAPITÁNY	Ott, hol nem számít a kor még,
Jól hangzik az, hogy: atyám!
Én azonban únom ám,
Mert remete s pap se volnék.
Csókolj kezet! S légy rövid!
FENISA	(félre)
Ó, hogy vágytam íly helyzetre!
LUCINDO	Nyujtsa kezét! Ettől kezdve
Sorsom is megváltozik.
(Félre, hozzá.)
Tedd el ezt a papirost.
(Egy levélkét rejt a kezébe.)
FENISA	(félre)
Elrejtettem.
LUCINDO	                  S adja rám
Áldását, mint jó anyám,
Ezt várja hű fia most.
KAPITÁNY	Hű fia! Ez mit jelentsen?
Új jelzőt sütött megint ki!
LUCINDO	(félre)
Ajkam kacsód megérinti.
FENISA	Áldjon téged meg az Isten,
S adja, hogy lelj olyan lányra,
Kivel élhetsz boldogan,
Vagyis legyen épp olyan,
Mint azt jó anyád kivánja.
Isten adja neked őt, kit
Őrzöl szívedben jelenleg,
Ő is áldjon meg s emellett
Jó legyen végső idődig.
Isten mind megadja ezt,
S azt is, hogy bút ne okozzál,
S hogy szót fogadj nekem most már,
S csak az illetőt szeresd.
Isten adja, hogy nemes légy,
Becsüld meg, hogy itt lehetsz,
S mert atyádat bántja ez,
Űzd el szivének keservét,
(A szívére mutat.)
Isten téged úgy segéljen,
S adjon oly jó s hű szivet,
Hogy én úgy szeresselek,
Mintha te volnál a férjem.
KAPITÁNY	Hát te milyen házassági
Könyvből vetted ezeket?
Jobb lesz, ha befejezed.
FENISA	(félre)
Féltékeny.
LUCINDO	(félre)
                 Az lenne bárki.
FENISA	Anyám, egy szót kell váltanom veled még.
(Fenisa halkan beszél az anyjával, a kapitány pedig Lucindóval.)
BELISA	Mit kívánsz?
FENISA	         Itt e cédulácska.
BELISA	                           Látom.
FENISA	Kelmékről és ruhákról röpke jegyzék,
Mit adni óhajt drága kapitányom.
Elolvasnám, de úgy, hogy ő ne lássa,
S te se higgy oly gyarló, hiú bolondnak,
Ki csak ruhára gondol, semmi másra,
Mikor szivem ily férfiért rajonghat.
Légy szíves, szórakoztasd.
BELISA	                           Kész örömmel.
FENISA	(félre)
Milyen nehéz jó ürügyet találnom,
Hogy levelét, mely boldog vággyal önt el,
Elolvassam titokban, s mindenáron,
Még válaszoljak is, mert erre vár csak.
BELISA	(a kapitányhoz) 
Jöjjön! Pár szót önnel csak én ne váltsak?
FENISA	(olvas)
“Drágám, apámmal nem birok, hiába,
Megvádoltál, s azóta háborog csak,
Féltékeny s elküld Portugáliába.
Segíts, avagy tekints máris halottnak.
Tudván, hogy ma megcsókolom kezecskéd,
Leírtam ezt a pár sort, mert hiszem még,
Hogy boldogságunkat te is szeretnéd.”
(Félre.)
(Ily csapás ért mégis engem?
Ily féltő vágy gyötri őt?
Isten büntet, mert előbb
Szerencsémmel dicsekedtem.)
Lucindo, elolvastam már.
(Félre, Lucindóhoz.)
Jobban fájlalnám mindennél,
Ha portugál földre mennél,
S percre is magamra hagynál.
S jó atyád bármit csináljon,
S lehet bármily esztelen,
Mert nagyobb a szerelem,
Mint az egész Portugálhon.
LUCINDO	Jó lenne veled beszélnem,
S fogni téged átkarolva!
FENISA	Annak is megvan a módja,
Hogy itt átölelj.
LUCINDO	                           S miképpen?
FENISA	Egyszerűen színlelem,
Hogy szédülök s összeesve
Átölelsz és fölemelsz te.
LUCINDO	Tántorodj meg!
FENISA	                  Jaj nekem!
(Összeesik, Lucindo átkarolja, hogy fölemelje.)
KAPITÁNY	Mi történt?
LUCINDO	         Megtántorodva
Összeesett a mamám,
S én elkaptam szaporán.
KAPITÁNY	Ez a leendő férj dolga!
(Szétválasztja őket.)
Hordd el magad, az ördögbe!
LUCINDO	Udvariasságból tettem...
BELISA	Fáj valamid, kicsi szentem?
KAPITÁNY	Távozz tüstént, ádáz kölyke!
LUCINDO	Megyek.
KAPITÁNY	         Kotródj sebesen!
LUCINDO	Elkergetsz?
KAPITÁNY	                  Menj valahára!
LUCINDO	(félre)
Ó, Fenisa, ó, te drága!
Ó, isteni értelem!
Mindent felülmúl eszed!
Megmutattad - s kincset ér ez -,
Hogy egy asszony mire képes,
Aki okos és - szeret. (El.)

TIZENHATODIK JELENET
Belisa, Fenisa, a kapitány, Fulminato
FENISA	Hidd el, nem érzem én rosszul magam.
KAPITÁNY	Ez megnyugtat.
FENISA	                  Elment már a fiam?
KAPITÁNY	Elment fiad.
FENISA	                  Sajnálom módfelett.
BELISA	Szeretnéd látni? Gyorsan! Még lehet!
FENISA	Hadd menjen el!
KAPITÁNY	                           E szédülésnek is
E gaz kölyök volt nyilván az oka!
Egy percig sem maradhat otthon ő,
S nem lép e házba sem többé soha!
BELISA	Ön nem szereti túlzottan fiát.
Pedig megvallom, tetszetős legény,
S ha akkor ismerhettem volna én,
Mikor lány voltam még, gyöngéd virág,
A férjem is lehetett volna tán.
FENISA	(félre)
Kapóra jött ez az ötlet igazán.
KAPITÁNY	Ő tetszik önnek?
FENISA	                           Szót se szólj, anyám!
BELISA	E ház harctér, s ön itt a kapitány.
Szót fogadunk.
KAPITÁNY	                  Ez sem nyugtat meg ám!
FENISA	(félre, az anyjához)
Nem Bernardo üzent a cédulán,
S nem ruhajegyzék volt azon.
BELISA	                           Hanem?
FENISA	Lucindo adta át.
BELISA	                  S mit írt neked?
FENISA	Jót fogsz nevetni, hogyha fölfedem.
BELISA	Kiváncsivá teszel.
FENISA	                  Azt írta meg,
Hogy frigyre lépne.
BELISA	                  És kivel?
FENISA	                           Veled.
BELISA	Velem? Miket fecsegsz!
FENISA	                           A tényeket.
Az írta, tetszel néki módfelett,
Érett korod oly vágyat gyújt szegényben,
Hogy jobban lángol, mint az apja értem.
S még azt is írta, hogy e nősüléssel
Majd egyesűl két birtok s két vagyon,
S utódaink élhetnek gazdagon.
Ha olvasnád, nem vetnéd e reményt el,
De kér, hogy portugál útját hamar
Gátold te meg, mert ebbe belehal.
BELISA	Mi az, hogy portugál út? Őrület!
A rendes lányok példaképüket
Szokták tisztelni tisztes szüleikben:
S én újból, lásd, eladó lányka lettem,
Kinek, hogy tisztes hírét gáncs ne érje,
Szüksége van megint egy drága férjre,
S kiről te szólsz most, éppen megfelel,
Mert kedves, szép, s a szívem gyujtja fel.
FENISA	Mit ér mindez, ha kell mennie?
BELISA	Hogyan?
FENISA	         Neked kell meggátolnod ezt.
BELISA	Nem utazik! De jöjjön ő ide
Titokban, hogyha már leszáll az est.
FENISA	Menj hát, én meg beszélek jegyesemmel.
BELISA	(félre)
Egy kissé elhanyagoltam magam!
Eztán rövidebb fátylakat veszek fel,
S tükörbe nézek gyakran, mert ha kedvel,
Övé leszek szívemből, boldogan. (El.)

TIZENHETEDIK JELENET
A kapitány, Fenisa
KAPITÁNY	Kész csoda, hogy jó anyád
Itt hagyott magunkra végre.
S minthogy így senki se lát,
Nyújtsd ide a kezecskéd te,
Szép Fenisám.
FENISA	                  Ne tovább!
Ne élj vissza helyzetemmel!
KAPITÁNY	Féltelek s ha ez tüzel fel,
Nyújtsd kezed barátilag.
FENISA	Tanúk nélkül nem szabad.
KAPITÁNY	Van tanúnk, ha nem is ember,
Itt a vágy s a szerelem.
FENISA	Igazad van, ha fiadra
Féltékeny vagy szüntelen.
KAPITÁNY	Üldöz most is a bitangja?
FENISA	S ez már sért is.
KAPITÁNY	                  Meghiszem.
FENISA	Zajt hallottam éjszaka
Rácsomnál, s úgy megriadtam
Rémültömben, mint soha.
Kapkodtam e kábulatban,
Nem volt kéznél a ruha,
Köpenyt rántva hát magamra,
Ablakomhoz támolyogtam...
Miért nézel ily felkavarva?
KAPITÁNY	Hogy nézhetnék rád nyugodtan,
Mikor feldúl ez a balga?
FENISA	És az ablakrésben ott
Egy kis levélkére leltem.
KAPITÁNY	Nincsen galádság nagyobb!
Oroszlánt ismer meg bennem!
FENISA	Magad így felizgatod.
Nyugodj meg hát!
KAPITÁNY	                           Erre nincs mód!
 Jaj neki, ha meglelem. (El.)

TIZENNYOLCADIK JELENET
Fenisa
FENISA	Így értesítem Lucindót,
Hogy a rácsnál mely helyen
Találja meg levelem.
S válaszomból érti meg,
Mért lett anyám hódolója,
S azt a titkos tervemet,
Hogy jó anyám így gátolja
Meg, mit apja tervezett.
S anyámnak nem lesz nehéz,
Hogy kijárja a kegyelmet,
S elháruljon így e vész,
Mert ha most Lucindo elmegy,
Minden-minden kárba vész. (El.)

TIZENKILENCEDIK JELENET
Utca
Hernando, Lucindo
HERNANDO	S hogy történt ez?
LUCINDO	                  Ha láttál volna engem,
Amint e lány előtt letérdelek,
Azt mondanád, hogy nem szebb műremek sem.
HERNANDO	Hasam fogom, hogy ez történt veled.
LUCINDO	Ha vízben látnád Tantaluszt, ki ebben
Rokon, mert többet ő sem szenvedett,
Megértenéd, hogy enyhébb szomjusága,
Mint látni ajkat s vágyni rá hiába.
HERNANDO	Nem enyhített a kéz?
LUCINDO	                           Vad lángomat tán
Hűtötte kissé kezének hava,
De lelkem máris ott csüngött az ajkán,
Mely vulkán lett, s nem csillapul soha.
S ajkára forrón, mondd, mikor tapad szám?
HERNANDO	És megharaptad?
LUCINDO	                  Nem vagyok kutya!
Nemes márványt, kristályt harapni vétek!
Megcsókoltam, mint bálványt, égi képet!
HERNANDO	Atyád jön.
LUCINDO	         Hallgass! Hagyd, hogy tovamenjen.

HUSZADIK JELENET
A kapitány, előbbiek
KAPITÁNY	Fejed lehorgasztod, meglátva engem!
S elbújsz sután előlem.
LUCINDO	                           Hogyha sejtem,
Hogy ezzel gyanúsítasz, bizonyára
Rögvest elmennék Portugáliába.
KAPITÁNY	Csak ne lepődj meg itt olyan nagyon.
Fenisa, jól tudod, menyasszonyom!
LUCINDO	Hát nem te kívántad, hogy mint anyámnak
Kezét megcsókoljam? És rossz szokás csak,
Hogy szépnek mondtam hófehér kezét.
KAPITÁNY	Már hófehér is? Hogy szép, nem elég?
Eh, egyre nagyobb gézengúz leszel!
LUCINDO	Felbőszíthetlek én ily semmivel?
Szőrszálat hasogatsz s dicső e tetted!
De áruld el, mivel sértettelek meg?
KAPITÁNY	Az semmi tán, amit Fenisa mondott?
Hogy éjjel zajt csaptál s e csúnya dolgot
Azzal tetézted, hogy egy cédulát
Dugtál a rács alá?
LUCINDO	                  Hogy én?
KAPITÁNY	                           Te hát!
LUCINDO	Mutassa meg! Az én írásom-e?
KAPITÁNY	Egy szót se! Várj! Még csak az kellene!
Ha más irása, még nagyobb a baj!
LUCINDO	(félre, Hernandóhoz)
Hallod?
HERNANDO	         Jól.
LUCINDO	                  Nos?
HERNANDO	                  Tudom, hogy mit akar.
Nem kétséges, hogy választ ír neked,
S most így tudatja, hogy a levelet
A rács alatt keresd, ott megleled.
KAPITÁNY	Csönd! Jönnek. S nem szeretném semmiképpen,
Hogy egész Madrid frigyemről beszéljen.

(Halkan beszélgetnek.)

HUSZONEGYEDIK JELENET
Doristeo, Finardo, előbbiek
DORISTEO	Nézd, apjával társalog!
FINARDO	Nem számít, hívd félre bátran.
DORISTEO	(Lucindóhoz)
Kérem önt egy szóra csak.
LUCINDO	Épp apámmal diskuráltam... 
S azt is jól tudom, hogy ön
Mért keres ily izgatottan.
(Apjához.)
Elmondok mindent, apám,
Hogyha ezen túljutottam.
(Félrehúzódnak beszélni Lucindóval.)
KAPITÁNY	Mondd, mit akarhatnak ők?
HERNANDO	Pajtások.
KAPITÁNY	         Ez kártya-ügy!
HERNANDO	Meglehet.
KAPITÁNY	                  S a kártya csak
Bajt okozhat mindenütt.
DORISTEO	(Lucindóhoz)
Megbocsásson, hogy habár nem
Ismerem, most szólok önhöz
(Íly esetben egy lovagnak
Arca szerfölött közömbös),
Én Gerardát kedvelem.
LUCINDO	Hogyha ez a baja csak,
Én a hölgyet átadom.
DORISTEO	Nem ő.
LUCINDO	         Még más is akad?
DORISTEO	Más is, és ez oly galádság,
Hogy csak az ön tisztes atyja
Mérsékel vad haragomban.
LUCINDO	Önt ez a nő jól becsapta.
DORISTEO	Önt bántotta, hogy Gerarda
Kegyeit én élvezem,
S úgy állt bosszut rajta ön, hogy
Bemocskolta hírnevem.
Udvarolt az én hugomnak,
Aki jámbor, ámde balgán
Éjjel önnel ment a parkba.
LUCINDO	Rémkép ez s merő agyalmány!
Húgát én nem ismerem,
S nem hurcoltam meg nevét sem,
S azt sem tudom, hol lakik.
FINARDO	Meglepő ez, és nem értem.
Rászedett e dáma minket.
DORISTEO	Mért, mikor Stefániának
Hívják őt, ki özvegyasszony,
S holt férjéért gyötri bánat?
LUCINDO	Értem már a félreértést.
Más volt az a hölgy, uram,
Oly hölgy, kivel házasságot
Kötnék máris boldogan.
S hogy Gerarda meg ne tudja
Esküvőm előtt nevét,
Azt mondtam, mi épp eszembe
Jutott ottan legelébb.
Éppen így mondhattam volna
Franciscát avagy Juanát.
Megesküszöm, hogy ez így volt.
DORISTEO	Megdőlt akkor e galád vád.
Elhiszem, s bár nem szükséges,
Mégis arra kérem önt meg,
Árulja el barátságból:
Hogy hívják a bájos hölgyet?
LUCINDO	Minthogy hamar feleségem
Lesz, nevét nem titkolom,
Fenisának hívják, s már rég
Szeretjük egymást nagyon.
Itt lakik a szomszédunkban,
Gyakran látom, amint itt jár
Utcánkban, a kertek alján.
Ámde atyám aggódik már,
Engedje meg, hogy távozzam.
DORISTEO	Jó hírem forgott veszélyben.
Sajnálom, hogy megzavartam.
Mátkájával soká éljen!
(Lucindo el.)

HUSZONKETTEDIK JELENET
A kapitány, Doristeo, Finardo, Hernando
KAPITÁNY	Gazdád hová megy?
HERNANDO	                  Nem tudom.
KAPITÁNY	                           Kihívták?
HERNANDO	Beszélj ezekkel.
KAPITÁNY	                  Baj van, jó urak?
Ha nem csalódom, vívni vágynak, így hát
Azt mondom én is: párbajozzanak!
De ő fiam, s bár nem közölte titkát,
Én fölajánlom néki kardomat.
Önök ketten vannak, de ő csak egymaga,
Fiával együtt küzd a jó apa.
Mi Flandriában sem féltünk a harctól,
Én kapitány, ő zászlós: rajta hát!
FINARDO	Ők megtesznek mindent, mit ön parancsol,
Mert tisztelik, mint bátor katonát.
De szívükben többé már nem harag forr,
S úgy élnek eztán, mint két jó barát.
Féltékenységből származott a vád,
S kisült, hogy más a hölgy, kit ő imád.
S már azt is tudjuk, hogy ki ő, e dáma,
S hogy Fenisának hívják, úgy tudom.
KAPITÁNY	Fenisa? Mit?
FINARDO	                  Azt mondta, nemsokára
Nőül veszi, mert szereti nagyon.
KAPITÁNY	Inkább párbajban érje őt halála.
DORISTEO	Mit óhajt ön?
KAPITÁNY	                  Az én menyasszonyom
A hölgy, s nem az övé. Ezért felel!
DORISTEO	(félre, Finardóhoz)
A gyáva lóditott.
FINARDO	                  Te hitted el.
DORISTEO	Stefániát elcsábította akkor!
FINARDO	Színlelt! Hajtsuk fel őt!
DORISTEO	                           Egy katona
Eliszkolt, mert félt, megijedt a kardtól!
FINARDO	S e fickó ily derék ember fia!
(Doristeo, Finardo el.)

HUSZONHARMADIK JELENET
A kapitány, Hernando
KAPITÁNY	Az én mátkámnak hódol, s ott csatangol
A háza táján minden éjszaka!
S azzal dicsekszik, hogy elveszi ő!
HERNANDO	Ezt mondta volna? Alig hihető!
KAPITÁNY	Kerítsd elő és csomagolj be aztán!
Most már egy percig sem tűröm meg itt.
Megy Portugáliába!
HERNANDO	(félre)
                          Balga gazdám
Beszélt megint.
KAPITÁNY	                  Unom már csínyjeit!
A rácson zörget, őt így felriasztván,
“Anyám” - suttogja álnokul, pedig
Azt mondja tán titokban: “Asszonyom”!
E sértést többé tűrni nem fogom!
Menj s értesítsd, hogy készüljön az útra.
Szedd sátorfádat.
HERNANDO	                  Nősülj meg előbb.
KAPITÁNY	Nem óhajtom, hogy nyugalmam feldúlja.
Szolgálja a királyt, és ne e nőt!
S Madridba sem térhet már vissza újra.
HERNANDO	Megnyugszol, ha meglesz az esküvőd.
KAPITÁNY	Megkapja tőlem most a gaz zsivány;
Nem lesz itt ő csábító Don Juan.

HARMADIK FELVONÁS
Utca Belisa háza előtt. - Éjszaka
ELSŐ JELENET
Lucindo aranyhímzésű köpenyben, tollas kalapban; Hernando
LUCINDO	S elmondta atyám nekik,
Hogy a lány az ő mátkája?
HERNANDO	El, de rám, Stefániára,
Mindez már nem tartozik.
LUCINDO	S Doristeo esküszik rá,
Hogy a húga így - te vagy.
HERNANDO	Jó atyád meg szinte vak!
Jaj, ha a valót gyanítná!
Doristeo s társa így hát
Téged keres mindenütt,
Azt hivén, csupán ürügy
Fenisa, hogy mentsd az irhád.
Mért árultad el nevét?
LUCINDO	Azt hittem, megnyugtatom.
Kár, hogy atyám aznapon
Találkozott vele még.
HERNANDO	S Portugáliába elmégy?
LUCINDO	Hogy mennék, mikor Fenisa
Levélkéjében megírta
Mind saját, mind anyja tervét?
HERNANDO	Ott voltál a rácsnál?
LUCINDO	                           Persze!
HERNANDO	S volt levél?
LUCINDO	                  Mért ne lett volna?
S éppen ott, hol atyám mondta,
Mikor rám tört fékevesztve.
Egyszóval elolvastam, s ott
Arra buzdít, hogy szinleljek
Anyja iránt hő szerelmet.
S rögtön!
HERNANDO	                  Szeresd a vén szatyrot?
LUCINDO	Őt.
HERNANDO	         Hát ez furcsa eset!
LUCINDO	S mást is kér.
HERNANDO	                  Ezenfelül?
LUCINDO	Kérjem őt meg hitvesül.
HERNANDO	Az anyját?
LUCINDO	                  Légy csendesebb!
Mindjárt itt lesz a balkónon,
S meghall...
HERNANDO	                  Pompás gondolat!
Nem tudja már útadat
Meggátolni, csak ily módon.
Nagyszerű nő!
LUCINDO	                           Azt hiszem.
HERNANDO	S beszélni kivánsz vele?
LUCINDO	Azt szeretném, hogyha te
Vállalnád a szerepem.
Légy Lucindo, s míg Belisa
Társaságát élvezed,
Én Fenisával leszek.
Különben ezt is megírta.
HERNANDO	S mit beszéljek?
LUCINDO	                  Vallj szerelmet!
HERNANDO	Sokat tud kisasszonyod,
S én ezerszer gondolok...
LUCINDO	Mire?
HERNANDO	         Hogy ő kincs s becsüld meg.
LUCINDO	Most mutasd meg, mit tudsz, lássam,
El tudod-e a vén hölgyet
Szédíteni?
HERNANDO	                  Most meggyőzlek,
Hogy nincs párom.
LUCINDO	                           Csábításban
Most kitűnhetsz! S elhiszem,
Hogy nagyobb szellem vagy nálam.
HERNANDO	Mit kezdjek e rossz gúnyában?
Ruha nélkül senki sem
Délceg gavallér.
LUCINDO	                           Tudom...
HERNANDO	Add rám aranyköpenyed.
LUCINDO	Mindenem tiéd lehet!
Tedd fel díszes kalapom!
HERNANDO	És te ezt, de meg ne kedveld.
(Köpenyt és kalapot cserélnek.)
LUCINDO	Így is lovag maradok.
HERNANDO	Mást mutat az alakod,
Ruha teszi, lásd, az embert!
LUCINDO	Csönd, ott állnak az ablaknál.

MÁSODIK JELENET
Fenisa és Belisa feltűnik a magas rácsnál; előbbiek
BELISA	Adj helyet, lányom, s te menj el,
Lucindóval beszélnem kell.
FENISA	Honnan tudod, hogy itt van már?
BELISA	Két férfiú közeleg,
S erkélyünket figyelik.
FENISA	Valóban ők ezek itt,
Csalhatatlan a szemed.
Itt hagylak most. Mily csinos vagy...
S én addig szót váltok e
Szolgával.
BELISA	                  Hisz az gügye.
FENISA	Bolondsága szórakoztat.
S üzennék is, ha szabad,
Valamit a kapitánynak.
BELISA	Menj hát oda.
HERNANDO	                  Már itt állnak,
S itt már mindent hallanak.
LUCINDO	Nézd, Fenisa eltünt innen.
HERNANDO	Anyja rajta túladott.
BELISA	Ön Lucindo?
HERNANDO	                  Nem vagyok,
Mert hiszen csak ön él bennem,
S így azért fohászkodom,
Hogy lelkem, mely itt hever,
S az öné, emelje fel
A magasba, asszonyom.
(Félre, Lucindóhoz.)
Jó így?
LUCINDO	         Folytasd, kitünő!
Meggyőzően tudsz fecsegni!
HERNANDO	Cicerón is túlteszek, mi?
BELISA	Furcsa tán, hogy az a nő,
Aki anyja Fenisának,
Ki meg az ön marcona
Atyjának lesz asszonya,
Oly ifjút, mint ön, kivánhat,
Bár ön vejének fia;
Mégis, minthogy szeret ön,
Számomra ez oly öröm,
Amit meg kell tudnia.
Tetszem Önnek? Igaz ez?
S eszményképe is lehetnék?

HARMADIK JELENET
Fenisa megjelenik a másik rácsos ablakban, Belisa az előzőben látható.
Lucindo és Hernando az utcán
FENISA	(halkan)
Lucindo!
LUCINDO	                  Ki szól?
FENISA	                           Ki lelkét
Néked adta, s most üres.
Jöjj, s hagyd, hogy a szolga végleg
Megszédítse jó anyámat.
HERNANDO	Hogyha atyámban vágy támadt,
Bár idős és sokat ért meg,
Lánya iránt, aki nyers még,
Én, mint ifjú, vágyom égve
Az ön érett szépségére.
FENISA	Meghalok, úgy nevethetnék.
HERNANDO	Ez a tisztes fátyol és e
Szűzi apácaruha,
S hozzá férfi idoma:
Mind fényt vet szép jellemére.
Ez a gyászos papucs is, mely
Lába hegyét fogva tartja,
Hogyha úgy lép a talajra,
Mint egy oszlop, vasalt frízzel,
Ez a tömör hang s ez illat,
Mely vad vágyakat csihol,
S mint rizsen fahéj s cukor,
Szerelmének olyan ízt ad;
És e szeplők arra jók, hogy
Másról vonják el figyelmünk,
S köntöse meg - látja, feltűnt -
Leplez titkos éji csókot;
Ez az orr is pirkad lágyan,
Ámde a szív rajta át
Szívja balzsam illatát,
Mint boldog Arábiában;
Fátyol, orr és oszloplábak,
Szeplő, köntös és topán,
Mind nyüzsögve hat reám,
Mint tárháza a tudásnak.
LUCINDO	Hallottad?
FENISA	                  Én attól tartok,
Rájön anyám a csalásra.
LUCINDO	Baj, hogy így kifigurázza,
Ám, ha nem jön rá, sokkal jobb.
Mert áruld el, drága, te,
Mire jut a mi szerelmünk,
Hogyha atyám mégis elküld
Bőszen tőled messzire?
El ne feledd, kedvesem,
Hogy sürgeti utamat.
FENISA	Drágám, ne gyötörd magad,
Ezt én jól elrendezem.
Mert anyám oly módfelett
Áhítja a te szerelmed,
Hogy egykönnyen el nem enged.
LUCINDO	Jó, de egyre közeleg
Esküvőd, s ez nagy bajt hoz rám,
Mert ha atyám a férjed lesz,
S én meghalok, mihez kezdesz,
Drágám, egy halottal aztán?
Mert akármily okos is légy,
Nem lelsz módot te sem arra,
Hogy ki egyszer meg van halva,
Feltámadjon s éljen ismét.
FENISA	Hogyha én neked születtem,
S azt is tudom biztosan,
Hogy nem áltatom magam,
S én is élek a szivedben,
Akkor atyád balga tervét
Meghiúsítjuk mi játszva.
Van földed, s egy gazdaságba
Elmegyek, ha úgy szeretnéd.
Furfangosnak ismersz engem,
Szerelmesnek és okosnak,
Márpedig én nő vagyok csak,
S hozzá bátor s elszánt ebben.
LUCINDO	Hogyha elhatároztad, hogy
Innen elragadjalak,
Én sem féltem magamat,
S ily nagy tettet végrehajtok.
Még ma éjjel, drágám, tedd meg,
Ékszert, ruhát szedj-rakj össze,
S jó anyád bármint dühöngne,
Holnap délben megszöktetlek.
S nem rettent meg már atyám,
Bármint üldöz, fenyeget.
FENISA	Anyám pedig engemet
Öl meg esküvőnk után.
BELISA	S elhatározta, hogy téged
Elküld Portugáliába?
HERNANDO	Féltékeny s ez ment agyára!
Ki látott ily őrültséget?
Azt hiszi, hogy Fenisának
Rabja vagyok s őt imádom,
Felverem őt éjszakákon,
S még misén is őt látnám csak.
Nos, hát ezért számüz innen!
BELISA	Fenisát nem szereted hát?
HERNANDO	Én Fenisát? Szörnyű egy vád!
Itt nyeljen a föld el engem,
S hat vad paraszt hurcolásszon
Falujába s ott öljön meg,
Mert nem érdemlek különbet,
S íly rút legyen pusztulásom;
Ósdi puskának golyója
Szaggassa szét ezt a keblet,
Kardot szegezzen szivemnek
Egy galád s gyökérig tolja,
Hogyha én őt szerelemmel
Üldöztem valaha bárhol,
S szóltam volna házasságról,
Hogy vágyát így ébresszem fel!
LUCINDO	Tény, amire esküszik.
BELISA	Megnyugtattál, kedvesem.
HERNANDO	Túl e szép érzelmeken:
Tudnál adni valamit?
Mert ha bármi feldühít,
S esküdve kell bizonykodnom,
Rögtön megkordul a gyomrom;
Terhes nők éreznek így!
BELISA	Ó, megéheztél, lovag?
HERNANDO	Cefetül!
BELISA	         Jaj, nem elég
Jó, mi van, de küldenék
Holnap reggel finomat.
Mondd meg hát, milyen befőttre
Vágyol, mert az édességhez
Értek én s ez büszkévé tesz!
Meggy izgat, vagy zsenge körte?
Őszibarackom se rosszabb.
Mit szeretsz? Kell, hogy bevalld!
HERNANDO	Én? Petrezselymes pacalt!
S fődolog, hogy jól megmossad.
BELISA	Ezt szereted? Legyen! Jól van.
Tiszta lesz és ízletes,
Edd, ha a kedvenced ez.
HERNANDO	Én megbízom gusztusodban.
Holnap küldd minél korábban.
LUCINDO	Nincs ennél nagyobb zsivány!
BELISA	Pompás pacalt főzök ám!
HERNANDO	Összefut a nyál a számban!
BELISA	Úgy szereted?
HERNANDO	                  Hogyha már
Firtatod, én felelek:
Annak, aki özvegyet
Szeret, csak pacal dukál.
LUCINDO	Jön valaki, hé!
BELISA	                  Ki zaklat?
HERNANDO	Kedves szolgám, akinél
Nincs különb, tereferél.
BELISA	Négy kereke nincs ki annak!
HERNANDO	Híre rossz. De most sietnem
Kell, agyő!
BELISA	                  Nagyon vigyáz rád.
LUCINDO	Járkálnak már, halld e lármát.
Ég veled.
FENISA	                  Távozz, szerelmem!
- Jól elcsevegtél vele.
HERNANDO	Efféle nem ritka nálam.
LUCINDO	Menjünk gyorsan. Jöjj utánam.
Mondd, mit kértél tőle, te?
HERNANDO	Egy pacalt.
LUCINDO	                  Számodra, balga,
Ez fölséges eledel?
HERNANDO	Néked egész birka kell,
Nékem elég a pacalja.
(Elmennek.)

NEGYEDIK JELENET
Szoba Gerarda házában
Doristeo, Gerarda
GERARDA	Megnyugszik e féltő szív, ha
Megtudom az igazat.
DORISTEO	Józan eszem azt gyanítja,
Hogy talán ő megriadt,
Ám tisztes ügy arra bírta,
Hogy vakmerőn s találomra
Stefánia nevét mondja,
Mert apjának ugyanakkor,
Nyilván merő fondorlatból,
Fenisa a választottja.
GERARDA	Atyja mondta, azt hivén,
Hogy Fenisát te...
DORISTEO	                           Hogy én?
GERARDA	Szereted, s ő, hogy megbékülj,
Vállalta el hitveséül.
DORISTEO	Ezt nem értem.
GERARDA	                           Te szegény!
Nem szép tőle, hogy Fenisát
Asszonyának mondta ő?
Merthogy így nem háborítják,
S tisztelik.
DORISTEO	                  Így érthető.
Jól beszélsz, de akkor íly vád
Húgom éri és nekem
Bizonyíték kell, valódi!
GERARDA	Nekem is, mert szeretem.
DORISTEO	Képtelenség így aggódni
Hírnevéért szüntelen.
GERARDA	Nos, szeretnéd valahára
Tudni, hogy Fenisa ki?
DORISTEO	Persze.
GERARDA	         Menjünk otthonába.
DORISTEO	Nem fogja megmondani,
Hogy Lucindo a babája!
GERARDA	Megmondja, s tudod, hogyan?
DORISTEO	Nos?
GERARDA	         Te engem üldözöl.
DORISTEO	Én?
GERARDA	         Mint aki odavan,
S tőrrel hitvesére tör.
Színleg férj leszel...
DORISTEO	                           Remek!
GERARDA	Ők bizonnyal holtra válnak,
S megnyugtatnak engemet,
S én elmondom Fenisának:
Lucindóért epedek,
S érte hajszolsz, tudva ezt,
Mert amiben kételkedtél,
Ő megmondta egyenest.
DORISTEO	Nincs furább a némbereknél!
GERARDA	Inkább nagy észnek nevezd!
DORISTEO	Ó, ti nők!
GERARDA	                  És spanyolok...
DORISTEO	Jöjj!
GERARDA	         Ha vele maradok,
Elmondja az igazat.
DORISTEO	Nő, kit űz az akarat,
Oly tenger, mely háborog.
(Elmennek.)

ÖTÖDIK JELENET
Szoba Belisa házában
A kapitány, Fenisa, Belisa
KAPITÁNY	Szándékát ha ismerem,
Házamtól nem űzöm én el.
BELISA	Megvallott mindent ma éjjel...
KAPITÁNY	Mert e nász öröm nekem,
S kívánok hozzá szerencsét.
BELISA	Ámha drágám útra kel,
Gátat közénk az emel
Éppen, aki jót tehet még.
KAPITÁNY	Hogyha sejtem, ő mit tervez,
Minthogy önt így megszerette
(Megvallom, derék e tette,
Bár nem elég érett ehhez),
Én magam is küzdök bátran
Boldogságáért, hiszen
Ezzel nyer csak hitvesem,
S minden más lesz ily családban.
Mert ha elvenné netán
Nőm anyját Lucindo, akkor
- Bármily furcsa ez - fiamból
Lesz az én saját apám.
S Fenisa mint feleségem,
S önnek lánya, a fiamban
Atyját tisztelheti majdan,
S jót mulat az eseményen
Más is, mert ily csere össze-
Kúszálja a szálakat.
BELISA	S én bánkódtam amiatt,
Hogy Lucindót elüldözte,
S nem hajlandó tenni még egy
Lépést sem, hogy visszatartsa.
FENISA	Túl szigorú volt haragja.
KAPITÁNY	Úrrá lett bennem a méreg.
FENISA	Féltékenység volt oka
Ennek a száműzetésnek?
KAPITÁNY	Őt féltettem, drága, értsd meg,
Mert egy nő, Stefánia,
Szított benne oly szerelmet,
Hogy azonmód meg akarta
Ölni e nő két lovagja,
S megteszik, ha ott nem termek.
BELISA	Szörnyűség! Más nőt szeret hát?
FENISA	(félre)
Ó, mit hallok, jaj nekem!
KAPITÁNY	Így mondták, s nem kétkedem,
Bár meglehet, hogy hazugság,
Persze, ön is érdekelt fél.
Megbocsásson: Megyek érte. (El.)

HATODIK JELENET
Belisa, Fenisa
BELISA	Itt maradtam vérig sértve.
FENISA	Nincs lesújtóbb helyzet ennél.
BELISA	Hogyha van más nője is,
Melléfogtunk akkor ennek!
FENISA	(félre)
Érted tréfából esengett,
Gondolván, hogy lépre visz,
Ámde engem szerelemmel
Áltatott s most rászedett...
BELISA	Mit mondasz?
FENISA	                  Azt, hogy ne vedd
Készpénznek, mit mond ez ember!
Féltékeny s hiába inted,
Sok zöldséget összehord.
BELISA	Ó, ki tudja, mily koholt
Hírrel jön s gyötör megint meg!
Jönnek! És mily zajosan!
FENISA	Nyitva hagyták a kaput.
BELISA	Boldoguljon a hazug,
Hogyha már más nője van!

HETEDIK JELENET
Gerarda, akit Doristeo üldöz, meztelen tőrrel a kezében; előbbiek
GERARDA	Segítség, hölgyek, gyorsan, védjetek meg!
E zsarnok üldöz, még meggyilkol ő!
DORISTEO	Ki védjen meg, rogy házasságtörő?
BELISA	Ne ölje meg! Mit vétett ő kegyednek?
FENISA	Uram, megálljon!  Mért akarja vesztét?
GERARDA	Én házasságtörő?
BELISA	                  Megérdemel
E ház annyit, hogy tőrét rejtse el!
DORISTEO	E nő számára az csupán a mentség,
Hogy íly nemes hölgyektől kért segélyt,
Mert átdöfném szivét s meghalna menten!
GERARDA	S te is meghalnál, mert te élsz szivemben.
DORISTEO	Megcsaltad azt, ki szerelmet remélt!
Hazug boszorkány! Istenemre, én még...
FENISA	Nyughasson már! Hiszen megszállta önt
A féltés ördöge, s romlásba dönt
Mindenkit tébolya s egy csalfa rémkép!
BELISA	(Doristeóhoz)
Én azt javaslom, ne maradjon itt,
Jöjjön szobámba s mindent mondjon el,
Hogy elcsitítsa végre kínjait.
DORISTEO	Hálára készt e megértő kebel,
Nagy szégyenem meg kell hallgatnia.
BELISA	S a hölgy lányommal itt marad maga.
Hogy hívják őt, uram?
DORISTEO	                           Stefánia.
(Belisa és Doristeo el.)

NYOLCADIK JELENET
Fenisa, Gerarda
FENISA	Az ég mentette önt meg ily veszélyben.
GERARDA	Még most is reszketek, jó asszonyom.
Hová mehetnék, jaj?
FENISA	                  Kérem, ne féljen,
S mondjon mindent el.
GERARDA	                           Megpróbálhatom.
Én oly nő vagyok, kinél nincs
Sehol boldogtalanabb,
S bár azt látja, tudja meg most
Végzetes balsorsomat.
Burgosban születtem, ámde
Jó szüléim - fájdalom! - 
Gyermekként Madridba hoztak
Dajkám karján egy napon
Dús jólétben neveltek föl,
S tán külsőmnek köszönöm,
Vagy ruhámnak, hogy megkért e
Férfi, akit ismer ön.
Kedvem ellen mentem férjhez,
Ez már így is nagy teher,
Ámde én e házasságban
Poklok kínját tűrtem el.
Éltem vele elcsüggedve
S üldözött az őrület,
Hogy öngyilkos leszek inkább.
FENISA	Szörnyű!
GERARDA	                  Sajnos, így esett.
FENISA	Egy keresztény nő, señora,
Mégsem öli meg magát,
Sújtsa bármily gyötrelem s kín.
GERARDA	Még ezt ön nem élte át.
Nem tudhatja, mit jelent az,
Eltűrni, kit nem szeret,
Élni azzal, ki ellenség
Nappal s éjjel szörnyeteg.
Ennyi szenvedés azonban
Mégis enyhült, amikor
Jött egy ifjú, oly napfényként,
Mely gyujt, s a szivig hatol.
Zászlós volt és csinos ember,
Megszédített, nem csuda,
S ellenállásom megtörte
Végképp az egyenruha.
Így a férjem társaságát,
Mely kínos volt s ostoba,
Kellemessé teszi - véltem -
Ez a kedves katona.
S teljesült a kívánságom,
Mert a szót követte tett,
S másfél éven át szerelmünk
Győzött mindenek felett.
Ám az idő haladtával
Zajt csaptak az írigyek,
S férjem már csak azt hallotta,
Hogy jóhírén folt esett.
Kezdett tüstént gyanakodni,
S őrt állított oda, ki
Mint madárijesztő, majd a
Madárkát elkergeti.
Én kerestem más megoldást,
Ablak, szomszéd, mind bevált,
Mert szerelmespár, ha kell, hát
Fortélyos lesz és csalárd.
Ámde, hogy rövid legyek most,
S önt se tartsam fel soká,
Szólt valaki nagy titokban,
S figyelmem fölhívta rá,
Hogy Lucindo, így hívják őt,
Látva karddal férjemet,
Megváltozott hirtelen s egy
Fenisának nevezett
Lánynak, akit igen szépnek
És okosnak mondanak,
Udvarolt, hogy elvehesse,
S hozzá minél hamarabb.
Engem e terv úgy feldúlt, hogy
Házam futva hagytam el,
S hajszoltam e hálátlant, ki
Csak megvetést érdemel.
Közben akadt rám a férjem,
Én meg, amint látja ön,
Itt keresem azt, kinek csúf,
Gyászos sorsom köszönöm.
Ismeri ön azt az asszonyt?
Mert itt lakik valahol.
Tudja, hogy ki ő, kiért e
Szív most oly szörnyen lakol?
Férjem elől menedéket
Leltem itt, ön oly nemes,
Ámde orvoslást a testen
Túl a lélek is keres.
FENISA	Lucindo önt szereti?
GERARDA	Ismeri?
FENISA	         Bár ne ismertem
Volna őt és ő sem engem.
GERARDA	Én meg önt! Mily pokoli!
Éreztem, hogy bánatomnak
Ön lehet csak okozója!
FENISA	Téved ön, s ezt fel ne rója,
Kínjaim sokkal nagyobbak!
Én vagyok Fenisa, sajnos!
Engem csalt meg a ripők,
Mert szívből szerettem őt,
S álnokul rám ennyi bajt hoz!
Én vagyok, kit nagy titokban
Nőül akart venni ő,
S nem sejtvén, hogy lókötő,
Én örömmel ráállottam.
Ám a végső pillanat ez,
Hogy jókor s idejében
Megőrizzem még erényem,
S visszavonjam szavamat.
Még ma atyjához megyek nőül,
Csak hogy megkinozzam,
S kívánom, hogy marja mostan
Oly láng, mely mar engemet.
És ha ön szereti még,
Éljen vele boldogan.
GERARDA	Ön dúlt fel hát csakugyan?
Ön rabolta el szívét?
Önt hívják hát Fenisának?
FENISA	Legyen nyugodt, asszonyom,
Lucindóját átadom.
GERARDA	Sorsom önnek tanulság csak.
Lucindo oly álnok férfi,
S oly hizelgő, amilyen
Nincsen több.
FENISA	                  Alig hiszem,
Hogy több csalódás fog érni
Ég veled, galád szerelmem!
S ön ki?
GERARDA	                  Én? Stefánia.
FENISA	Így hát mégis igaza
Volt a kapitánynak ebben.
Hírből én önt ismerem már,
Ám most látom a valót.
GERARDA	Kérem önt, hogy semmimód
Meg ne tűrje őt e háznál,
Még erényét éri kár.
FENISA	Asszonyom, ettől ne féljen.
GERARDA	Most, hogy nyugton hágy a férjem,
Mennem illik végre már.
Egy nővérem háza megvéd.
Ó, ugye, nem vesztem önt el?
FENISA	Óhajt látni?
GERARDA	                  Kész örömmel.
Bár barátnéja lehetnék!
Titkos ajtó van?
FENISA	                           Nyitom
Máris, ha Lucindóhoz megy.
GERARDA	Ön biztat, hogy hallgasson meg.
Ah!
FENISA	         Siessen, asszonyom.
GERARDA	(félre, távozóban)
Fondorkodva tudtam én meg,
Hogy Lucindo kit vesz el,
Most tehát szépszerivel
Véget vetek szerelmének.
Szép e nő, s ez nem öröm!
Féltékeny vagyok s ha nincs mód
Visszaszereznem Lucindót,
Lent az utcán megölöm. (El.)

KILENCEDIK JELENET
Fenisa
FENISA	Kegyetlen villám sújtott, jaj, halálra,
S lelkemben szürke, hűs üszök maradt,
Bár hegytetőn, hol pusztít hó s a fagy,
Virult reményem árva pálmafája.
Virágzott már, mikor dér hullt reája,
Májusban érte jeges fuvalat,
Mert fának, hogyha rajta rügy fakad,
Elég egy kis fagy és lehull virága.
Nem kell már szerelem, mely oly csalóka,
S az észt orránál fogva vezeti,
És minden bajnak, búnak okozója.
Elvesztjük azt, mi jó és mennyei!
De feledhető-e a boldog óra,
Ha a csalódás csak kedvez neki?

TIZEDIK JELENET
Lucindo, Fenisa
LUCINDO	Szándékunkhoz híven, íme,
Itt vagyok, hogy végre szép
Terveinket teljesítve,
Férj legyek s te feleség;
S hogy ne szálljon szerte híre,
Vakmerően, bár titokban,
Kis szobádba behatoltam,
Lent hagyván egy kocsit, melyben
Helyet foglal majd szerelmem,
Boldog szállást lelve ottan.
Jöjj, drágám, ne késlekedjél,
Vár a batár lent az úton;
Proserpina sem volt ennél
Szebb, mikor elvitte Plúton,
Mert űzte a féktelen vér.
Mért habozol? S mért nézel rám?
FENISA	Még csak ne is vonakodjam?
Tréfálsz? Elment az eszed tán?
Hogy beszélsz itt?
LUCINDO	                           Mi bajod van?
Mondtad, szíved végre megszán,
Vagy más részesül e kegyben?
Nem bíztattál éjjel engem,
Hogy kocsival jöjjek érted?
FENISA	Áruld el, kivel beszélted
Ezt meg, mert én elfeledtem.
LUCINDO	Nem veled beszéltem itt?
FENISA	                           De!
LUCINDO	S mit? Hogy nem tudod, ki hitte?!
FENISA	Azt, hogy anyám lesz a párod,
Én meg jó atyádra várok.
LUCINDO	Mit? Hogy anyád? Így lódítsz te?
FENISA	Nincs szükségem hazugságra.
Van tanúnk rá, hogy anyámat
Nőül veszed nemsokára.
LUCINDO	Félrevezettél! Gyalázat!
FENISA	Szószegő te vagy, s a gyáva!
Én csak felhívom figyelmed,
Hogy atyádhoz megyek nőül,
Mert anyám a jegyesed lett!
LUCINDO	Mit? Az ember belebődül!
Ördögien kieszelted!
Hát már arra sem emlékszel,
Hogy te szerettél előbb meg?
És apámat nem elégszer
Küldted rám, hogy idejöjjek,
Mert sóvárgó vágyban égsz el?
Csak terveink érdekében
Színleltük, hogy őt megkérem!
Mit fecsegsz most róla hát?
FENISA	Azt, hogy férjem lesz apád,
S mi sem változtat e tényen.
Hogyha anyám neked nem kell,
Bár rá nagyobb tisztelettel
Nézhetsz, mint Stefániára,
Menj, s keress, mert bizonyára
Jobb nő az, kit mástól csensz el.
Megjegyzem, keres a férje.
LUCINDO	Értelek már! Jellemző e
Pár szó a féltékenységre!
Téged ez a költött s dőre
Név bánt, célját félreértve!
Szolgám játszotta egy éjjel
Stefánia szerepét,
Én kértem, hogy öltözzék fel
Nőnek, de most már elég!
Jöjj s ne késlekedj a bérrel.
Hogyha íly nevű nőt láttam,
Szakadjon le rám az ég,
Szűkölködjem napvilágban,
Szálljak sírba élve még,
S nélküled bolyongjon árnyam.
Hidd el végre, hogy ez hóbort,
Stefánia Hernando volt,
S fátyol takarta az arcát.
FENISA	Ismerlek! Mindez ravaszság,
S volt eszed, hogy jól kimódold!
Későn jöttél s arra kérlek,
Őrizd meg a tekintélyed,
Mint atyámhoz illik ez;
Mert ki anyám férje lesz,
Azt atyámként becsülném meg.
LUCINDO	Mit mondasz?
FENISA	                  Csak azt, mi józan.
LUCINDO	Észnél vagy?
FENISA	                  Te kérdezed még?
LUCINDO	Egyikünk bolond valóban.
FENISA	Hogyha tombolsz, jobb, ha elmégy,
Férjem jön s nem mond le rólam.
LUCINDO	Ég, irgalmazz!
FENISA	                  Majd csak eztán!
LUCINDO	         Öngyilkos leszek.
FENISA	                  Bolondság.
LUCINDO	Mit tegyek hát?!
FENISA	                  Nősülj meg.
LUCINDO	                           Lám,
Mily valódi gondom volt rád,
S mily könnyelmű vagy, szeles lány!
Lásd, mily vágyón jöttem érted,
Úgy tettem, amint te kérted,
Én helytálltam emberül.
S lásd, a terv nem teljesül,
Mert oly nő vagy, ki nem ért meg.
Lásd, milyen találó az, ha
Rosszat mond a férfinem
Rólatok, bár semmi haszna!
Lásd, én tervünkhöz hiven
Jöttem, semmit sem mulasztva!
Ámde isten adja, hogy
Mentül előbb megbánd még ezt,
Légy oly bús, mint én vagyok,
S mindazt, mi fáj, te is érezd!
Ily bosszúnál nincs nagyobb!
Örvendj hát buzgón atyámnak,
Ő jobb nálam csakugyan,
Bár kevésbé hat reád csak,
S én megnyugszom okosan,
Hogy nem nőm, csupán anyám vagy.
S mert atyám bűnöm miatt
Elküld Portugáliába,
Nézd el, hogy zavartalak,
Mert elindulok talán ma,
S újból úr leszek, szabad! (El.)
FENISA	Istenem, ne menj el, ó...
Mégsem! Álnok és ravasz!
Menj utadra, áruló!

TIZENEGYEDIK FEJEZET
Hernando, Fenisa
HERNANDO	Hé, figyelj!
FENISA	                  Mit integetsz itt?
HERNANDO	Lagymatag vagy, s szökni készülsz?
S morc is, ez sehogy se tetszik!
Nem jött Lucindo ide,
S nem vársz rá, hogy menj vele?
FENISA	Megváltoztattuk a tervet.
HERNANDO	Hogy?
FENISA	         Mert hát ő nem felel meg,
Minthogy foglalt a szive.
Más nőért van ő oda!
Ki ez a Stefánia?
HERNANDO	Megjártuk e csínytevéssel.
FENISA	Mit beszélsz?
HERNANDO	                  Mert hát e némber
Én voltam egy éjszaka.
FENISA	Ő voltál te?
HERNANDO	                  Egy köpenybe
Burkolózva, mint ki szende,
Ültem én Lucindo mellett.
Látott egy hölgy s féltékeny lett.
S nyilván ő ezt elfecsegte.
Mert a gazdám ideálja
Ő volt, úrnőm, teelőtted,
S mint egy tigris, jár utána,
S nem békíti semmi őt meg,
Űzi s a lábát lejárja
Elszántan s féltékenyen.
FENISA	Megcsaltak, ez már világos.
HERNANDO	Számára, hidd el nekem,
Bármily roppant nagy e város,
Kívüled nincs senki sem.
Mit üzensz?
FENISA	                  Én? Jön anyám!
Nem tudom. Tűnj gyorsan el!
HERNANDO	Megyek hozzá szaporán. (El.)

TIZENKETTEDIK JELENET
Belisa, Fenisa
BELISA	Elküldtem, s ha érdekel...
FENISA	Mondott valamit talán?
BELISA	Elmondanom is nehéz,
Oly borzasztón kell nevetnem.
FENISA	Már nem ér meglepetés.
BELISA	Lángra gyúlt irántad menten.
FENISA	Íly gyorsan?
BELISA	                  S mindenre kész!
Kér, hogy légy a felesége.
FENISA	Már házas.
BELISA	                  Csak mondta így,
Mert ez a nő rábeszélte.
FENISA	Féltékeny, s ez iszonyít.
BELISA	Nyilván az, mert reszket érte.
S éppen ezért egyeztek meg,
Színleli, hogy ő a férje,
Mert a férfi attól retteg,
Hogy a húgát szégyen érte,
És a nő, hogy itt esetleg...
FENISA	Megcsalják!
BELISA	                  Lucindo, persze.
FENISA	Rája féltékeny tehát?
BELISA	S én is! Szívem megsebezte.
FENISA	Tisztán látok rajta át,
S azt mondom, nyugodt lehetsz te!
(Félre.)
(Elmulasztottam e pompás
Alkalmat, hogy odébbálljak,
Ámde akad még megoldás,
Mert mi még ma házastársak
Leszünk, akármit papol más.)
Hallgass rám s ne légy gondterhes,
Mert mihelyt e ravasz nő, ki
Isten tudja, mit is tervez,
Életünkre akart törni,
Elment, mert több ész kell ehhez;
Megjelent Lucindo tüstént,
S téged imád, hangoztatta.
BELISA	S biztos ez?
FENISA	         Pár perce történt.
Azt is mondta, hogy az apja,
Élvezvén újból az önkényt,
Ellenzi, hogy rendesen
Feleségül elvegyen,
Éppen ezért azt kivánja,
Hogy titokban légy a párja.
BELISA	Kezdettől ezt tervezem.
Nem tetszik a kapitánynak,
Hogy így nősül a fia,
Úgy véli, hogy megszólják csak,
Mert övé a szűz ara,
Míg Lucindo telt dámát kap.
S mégis ő lesz az én férjem!
FENISA	Azt mondta, meglátogat
Még ma éjjel a sötétben.
BELISA	Hogy képzeled?
FENISA	                  Furcsa vagy!
Tüstént elvesz, azt reménylem.
BELISA	Szólj neki... Már alkonyul.
FENISA	Menj s készülj ez alkalomra.
BELISA	Mily gyönyör jut sorsomul!
S írigyelnéd mámorom, ha
Tudnád, mily vágy kínja dúl.
Feldíszítem nászi fülkém,
Illatos lesz minden ott.
FENISA	Tégy, anyám, így, ámde fürgén.
(Belisa el.)
FENISA	Még egy csel, s megnyughatok
Édes nászban egyesülvén!

TIZENHARMADIK JELENET
A kapitány, Fenisa
KAPITÁNY	Itt vagy, Fenisám.
FENISA	                  Vágytam már utánad.
Hol van Lucindo? Mert anyám szeretné
A házasságot nyélbe ütni már.
KAPITÁNY	Mily házasságot?
FENISA	                  Az övét s enyémet.
KAPITÁNY	Jól mondja, mert oly kurta, lásd, az élet,
S bolond, ki messzi terminusra vár.
FENISA	Most jöttem rá, az érzékek csalárdak,
Hogy nem Lucindo volt, ki ablakomnál
Állt éjszaka...
KAPITÁNY	                  Ki hát? Ne tégy veszetté!
FENISA	Megtudtam ma, hogy egy barátja járt itt,
S így kérlek, Lucindót kerítsd elő,
Hogy házunk ajtaját őrizze ő
Hernandóval, s szóljon, ha látna bárkit.
Mert éjjel tíz felé a kerten át
Itt megjelent a kérdéses barát,
S szobámnak ajtaján bezörgetett.
Azt hittem, tán anyám, ki engemet
Meglátogat gyakran, s ha nincs bezárva
Ajtóm, hát jól elintéz a parázna.
KAPITÁNY	Példátlan aljasság ez! S énnekem
Kell őrt állnom!
FENISA	                  Ne tedd ezt, édesem,
Mert míg őriznek ők, velem leszel.
KAPITÁNY	És hol?
FENISA	         Szobámban, mert ott rejtlek el.
KAPITÁNY	Ó, add kezed!
FENISA	                  De jól vigyázz magadra,
Jöjj úrimód és fedd be arcodat,
S a bajszod nyírd le, mert úgy csinosabb
Vagy sokkal, hogyha képed nem takarja
E sok szőr, s jobban tetszel is nekem.
KAPITÁNY	Ily nagy kegyért még ezt is megteszem,
S legszebb ruhámba öltözöm fel én!
A bajszomtól megválok könnyedén,
Mert nélküle vonzóbb egy vőlegény.
S most már enyém leszel.
FENISA	                           Menj! Közeleg
Az éj. És szólj fiadnak.
KAPITÁNY	                           Ég veled!
(Elmennek.)

TIZENNEGYEDIK JELENET
Szoba a kapitány házában
Lucindo, Hernando
LUCINDO	Már megbánta.
HERNANDO	                  Mit beszélsz te?
LUCINDO	Hallhatod.
HERNANDO	                  Merő szamárság.
LUCINDO	Elhinnéd te is, ha látnád.
HERNANDO	Szónoki fogás, hogy érte
Lelkendezzem módfelett.
Nos, tied volt legalább?
Oly fölényes gőg hat át.
LUCINDO	Még megéred végemet.
HERNANDO	Ez komoly?
LUCINDO	                  Én meg akartam
Őt szöktetni, jól tudod,
S oly kelletlen fogadott,
Hogy otthagytam felkavartan.
Visszaküldtem a kocsit hát,
S cimboráim hazamentek.
HERNANDO	Már pedig Fenisa szenved,
Láttam én a kínja titkát...
LUCINDO	Mit láttál?
HERNANDO	                  Azt, hogy féltékeny.
LUCINDO	És kire?
HERNANDO	         Stefániára.
LUCINDO	Lesz-e vége valahára?!
Ám ne bánts most, hagyj békében;
Minden bajt a szív csinál.
HERNANDO	Jó atyád jön.
LUCINDO	                  Bánom én!

TIZENÖTÖDIK JELENET
A kapitány, előbbiek
KAPITÁNY	Mit lebzselsz itt, szép legény?
LUCINDO	Holnap megyek útra már.
KAPITÁNY	Jól van, de előbb Belisát
Elveszed s máris mehetsz.
LUCINDO	Játék volt és tréfa ez!
KAPITÁNY	Terved ez volt, módosítsd hát
Bármint, ez rád tartozik,
Ámde itt kell most maradnod.
LUCINDO	S mért?
KAPITÁNY	         Mert most tudtam meg azt, hogy
Fenisának álmait
Cimborád zavarja meg.
LUCINDO	Újra becsaptak tehát.
KAPITÁNY	Ő gyanakodott reád,
S most mondta, hogy tévedett.
Mert az éjjel ismeretlen
Férfiú kertjük falán át
Már elérte kis szobáját,
S ajtaját megverte csendben,
S arra kérte, nyissa ki,
Persze, ő nem állt kötélnek.
LUCINDO	Hogy manapság mik történnek!
KAPITÁNY	Én megígértem neki
- S ezt ő kérte kedvesen -,
Hogy te állsz őrt éjszaka.
Megteszed?
LUCINDO	                  Ha önt szava
Köti, akkor megteszem.
KAPITÁNY	Én rohanok mindenképpen,
Végy fegyvert és óvjon ég! (El.)

TIZENHATODIK JELENET
Lucindo, Hernando
LUCINDO	Férj leszek s ő feleség.
HERNANDO	Hogyhogy?
LUCINDO	                  Mert most végre értem.
Azt akarja, hogy én menjek
Hozzá a kis kerten át.
HERNANDO	Persze, merthogy az a vágy
Lángol benne, mint tebenned.
Piszkálta a féltékenység,
Így teljesül kívánságod.
LUCINDO	Mennyi csel! De mit se bánok,
Mert ma célhoz érkezem még!
Köss kardot s menjünk sietve,
S állj te őrt. De ez titok!
HERNANDO	Szívesen, mert várni fog
Beatriz, szivem szerelme.
(Elmennek.)

TIZENHETEDIK JELENET
Utca
Doristeo, Finardo
FINARDO	Gyanúdról, nem tudom, mint vélekedjem,
A húgom, látom, már nem érdekel,
Mert végzetes láng lobbant fel szivedben,
S a sértett gőg e lány előtt hever.
DORISTEO	Gerarda vett rá ily csalásra engem!
Hogy férj legyek s ott ezt hitessem el,
De megpillantva szépséges Fenisám,
Úgy elvakított menten, mint a villám.
Anyjával elvonultam más szobába,
Ott megvallottam én az igazat,
S megkértem lányát, azonmód utána.
FINARDO	Csitt! Itt állunk épp ablaka alatt.
DORISTEO	Ó, Parnasszus, boldog s dicső hazája
A múzsáknak, kik fényt árasztanak,
Ó, nő, kihez e földön nincs hasonló,
S kinél szebbet nem lát útján Apolló!
FINARDO	S elvennéd őt?
DORISTEO	                  Ha ő is úgy akarja.
FINARDO	És jó házból való?
DORISTEO	                  Mindenkinél
Különb ő, oly erényes, és az anyja
Oly szent, hogy hozzá senki föl nem ér.
FINARDO	S van birtoka?
DORISTEO	                  E kérdés szinte balga!
Mert nincs nagyobb kincs, mint az oly személy,
Ki elvonul mindig magába szállva,
És szűz erénye minden hozománya.

TIZENNYOLCADIK JELENET
A kapitány, lenyírt bajusszal, kiöltözködve, éjszakai ruhában;
Fulminato, előbbiek
KAPITÁNY	(Fulminatóhoz) 
Menj haza, nincs rád szükség már.
FINARDO	(halkan Doristeóhoz)
Nézd, itt jönnek.
DORISTEO	                  S jól elfedve.
FINARDO	Ajtaján tán nem mennek be;
Mindkettő csak arra sétál.
FULMINATO	Kívánod, hogy várjalak,
Vagy hívjak több szolgát is még?
KAPITÁNY	Nem kell, merthogy az őr tisztét
Ellátja e két alak.
Nos, megyek! Siess!
FULMINATO	                           Kik ők?
KAPITÁNY	Lucindóék! (Bemegy.)
FULMINATO	                  Váltok egy-két
Szót velük.
FINARDO	                  Bement.
DORISTEO	                           Te szent ég!
FINARDO	Nincs lány szűzibb és hivőbb!
FULMINATO	Óhajtják a társaságom?
FINARDO	Nincs szükség rá, megbocsát...
FULMINATO	Elnézést...
DORISTEO	                  Menjen tovább!
FULMINATO	Tévedtem, most már belátom. (El.)
DORISTEO	Itt maradtam szégyenemben.
FINARDO	Szép hozomány az erény.
DORISTEO	Isten, így tévedjek én?
FINARDO	Csönd!
DORISTEO	         Mért?
FINARDO	                  Jönnek újra ketten.

TIZENKILENCEDIK JELENET
Lucindo, Hernando, Doristeo, Finardo
LUCINDO	Lábam, reszketsz! Légy erős most!
(Bemennek.)
DORISTEO	Kötélhágcsót dob le?
FINARDO	                  Nyilván.
DORISTEO	Míly ház ez?
FINARDO	                  Nem tudhatom.
Leginkább erőd lehet még,
Merthogy olyan sok ellenség
Mászik át e falakon.
DORISTEO	Fölmentek már?
FINARDO	                  Nem vitás.
DORISTEO	Mennyi asszony lehet itt?
FINARDO	Jönni látok valakit,
Még nem telt meg tán a ház.

HUSZADIK JELENET
Gerarda férfiruhában; Doristeo, Finardo
GERARDA	(félre)
(Tanúk nélkül s balga szívvel,
Lopva jöttem én idáig,
S meglesem, mint álldogál itt
Ellenségem és mit mível.
Nem hiszem, hogy tévedek, mert
- Bár jól takar a sarok -
Hernando és ő az ott.
Rajtacsípem a gazembert!)
Itt vagy, szívtelen?
DORISTEO	                           Ki szól? Hé!
GERARDA	Én, Lucindo!
DORISTEO	                  Ki?
GERARDA	                           Gerarda!
DORISTEO	Ó, te!
GERARDA	         Nem kellesz, te csalfa,
Szívem már Doristeóé.
DORISTEO	Én vagyok Doristeo, lám!
GERARDA	Te? És itt mit keresel?
DORISTEO	Téged.
GERARDA	         S ezt hogy higgyem el?
FINARDO	Mindkettő ez éji órán
Látni kívánt valakit:
Ő Lucindót s te Fenisát.
DORISTEO	Így igaz.
GERARDA	         Gyötrő az íly vágy.
DORISTEO	Kémkedünk mindketten itt.
Mondd, mily ház s miféle nép ez?
Három férfi ment elébb be.
GERARDA	Három?
FINARDO	                  S harminc is beférne.
GERARDA	Nem! Fenisa oly erényes!
Süssük ki, hogy mint lehetne
Őket onnan kifüstölni.
FINARDO	Ordítsuk, hogy tűz ütött ki.
DORISTEO	Nem rossz ötlet s van értelme.
FINARDO	(hangosan)
Tűz van! Tűz van!
DORISTEO	                  Tűz!
GERARDA	                           Segítség!

HUSZONNEGYEDIK JELENET
Belisa, majd rögtön Fenisa és Lucindo; előbbiek
BELISA	(belülről)
Ég a házam! Föl, ti szolgák!
DORISTEO	Tűz!
BELISA	(belülről)
        Szomszédok! Vagy kik oltják?
Föl, lányom, nem féltem így még!
FENISA	(belülről)
Tűz van, anyám!
DORISTEO	                  Ég a ház!
Lucindo	(belülről)
Hozzatok gyorsan világot!

HUSZONKETTEDIK JELENET
A kapitány, Belisa, Lucindo, Fenisa, Hernando egy égő fáklyával,
Gerarda, Doristeo, Finardo
KAPITÁNY	Ég a ház?
BELISA	                  Ilyet ki látott?
LUCINDO	Ég?
FENISA	         Hát senki sem vigyáz?
HERNANDO	Hol van az a tűz, uram?
GERARDA	Bennetek van, csakhogy ezt nem
Látja, aki becsületben
Élt és vak, bár szeme van.
Hogy lehet, hogy férfiak
Rejtőzzenek tisztes házban,
S hozzá ketten?
DORISTEO	                  Nem, mert hárman!
HERNANDO	Mindenki pácban marad!
BELISA	Én férjemmel voltam ott.
KAPITÁNY	S én ifjú nőm ölelgettem.
BELISA	Ó, ön volt az? Lehetetlen!
KAPITÁNY	Ó, ön volt? Megcsaltatok!
BELISA	Mit tettél, te szemtelen lány?
FENISA	Lucindohoz mentem férjhez.
BELISA	Így becsaptál? Szörnyüség ez!
Látom rajtad! Mit nevetsz rám?
KAPITÁNY	Mondd, Lucindo, lóvá tesznek
Íly apát jó gyermekek?
LUCINDO	Én Fenisát rég imádom,
S lásd, ő is viszontszeret.
Mindaz, amit veled tett, csak
Csel volt s tréfa, hogy velem
Házasságot kössön végre.
Ó, ti mind, kik itt jelen
Vagytok s nehezteltek is rám,
Ítélkezzetek felettem:
Nem jobb, ha az én apám e
Tisztes hölgyet, aki egyben
Hitvesem édesanyja,
Nőül veszi, minthogy ők
Korban jobban megfelelnek,
S tartsuk meg az esküvőt
Mi is, kikben ifju szív ver?
Szólj, beszélj, Gerarda, bátran.
GERARDA	Bár féltékeny szívvel jöttem,
Ebben annyi igazság van,
Hogy e két tanácsadóval,
Kik részt vesznek most e perben,
Vallom én is, hogy válassza
Őt atyád, ki feddhetetlen,
S te vedd el Fenisát, ámen.
DORISTEO	Igazságos ez ítélet,
Jóváhagyom én is.
FINARDO	                           Én is.
LUCINDO	Add kezed.
FENISA	                  Tiéd e lélek.
KAPITÁNY	Nyújtsa hát kezét ön is már.
BELISA	Mindent szépen rendbe tett.
HERNANDO	(félre)
Mert az ilyen vén gebének
Megfelel bármily nyereg.
GERARDA	Mindketten elkísérhettek.
DORISTEO	Felmegyünk hozzád, Gerarda.
KAPITÁNY	Hernando, vezesd e nőket
Lakmározni a házamba.
HERNANDO	Együtt lesz az egész banda.
LUCINDO	Játékunkon szórakoztak,
Szerelemről szólt, s most vége
A FURFANGOS MENYASSZONYNAK!

.oOo.