William Shakespeare

SOK HŰHÓ SEMMIÉRT

(Much Ado about Nothing)

Fordította: Mészöly Dezső

A MEK EGYESÜLET TÁMOGATÁSA

Elektronikus kiadvány a

Magyar Elektronikus Könyvtárban:

http://mek.oszk.hu/00500/00573

Készült a MEK Egyesület megbízásából.

Kérjük, támogassa munkánkat adományokkal vagy az SZJA 1%-ának felajánlásával!

A MEK Egyesület adószáma: 18100277-1-41

Bankszámlaszáma:

CIB Bank Zrt. 10700464-66140997-51100005

Honlapja: http://mek.oszk.hu/egyesulet/

Külföldről történő átutalás esetén:

SWIFT/BIC kód: CIBHHUHB

IBAN: HU93-1070-0464-6614-0997-5110-0005

SZEMÉLYEK

DON PEDRO, Aragónia hercege

DON JUAN, a herceg fattyú öccse

CLAUDIO, ifjú firenzei gróf

BENEDETTO, padovai nemes ifjú

LEONATO, Messina kormányzója

ANTONIO, a bátyja, öreg ember

BALTAZÁR, énekes Don Pedro szolgálatában

BORACCHIO    |

CORRADO        |   Don Juan emberei

EGY KÖVET

FERENC BARÁT

LASPONYA, polgárőr

FURKÓ, kisbíró

ELSŐ ŐR

MÁSODIK ŐR

JEGYZŐ

EGY FIÚ

EGY ÚR

HERO, Leonato leánya

BEATRICE, Leonato unokahúga

MARGARÉTA   |

URSULA            |   Hero kísérő hölgyei

Antonio fia, muzsikusok, őrök, szolgák

Szín: Messina

ELSŐ FELVONÁS

1. szín -

Leonato háza előtt.

Jön Leonato, Messina kormányzója, Hero, a leánya

és Beatrice, az unokahúga - egy követtel

LEONATO                    Úgy értesültem a levélből, hogy Don Pedro, Aragónia hercege, ma este Messinába érkezik!

KÖVET                         Már közel járhat. Három mérföldnyire se volt innen, mikor előreküldött.

LEONATO                    Hány nemest vesztettetek a csatában?

KÖVET                         Alig valakit. Nevezetes személyt, senkit.

LEONATO                    Kétszeres a diadal, ha a vezér ép sereggel tér meg. Úgy látom, Don Pedro igen kitüntetett egy firenzei ifjút, bizonyos Claudiót.

KÖVET                         Igen kitüntette, mert igen rászolgált. Derekabbul vitézkedett, mint zsenge kora ígérte: bárány képében oroszlánként küzdött. Úgy túltett ő minden reményen, hogy énnekem semmi reményem túltenni rajta szavaimmal.

LEONATO                    Él itt egy nagybátyja Messinában: az megörül ám majd ezen!

KÖVET                         Már vittem neki jelentést. Olyan túlcsorduló öröm tört ki belőle, hogy csupa szerénységből is illett néhány keserűbb cseppet vegyítenie hozzá.

LEONATO                    Könnye hullott?

KÖVET                         Mint a zápor!

LEONATO                    Kedves előttem a túláradó kedvesség. Nincs tisztább a könnyek mosta arcnál. Mennyivel jobb, aki örömében könnyet ejt, mint aki örvend a más könnyén!

BEATRICE                    Mondd, kérlek, signor Handabanda is megjött a háborúból?... vagy nem?

KÖVET                         Senkit sem ismerek ezen a néven, hölgyem. Efféle nem is akadt a seregben.

LEONATO                    Ki után kérdezősködsz, húgom?

HERO                            Kuzinom a padovai úrra gondol, signor Benedettóra.

KÖVET                         Á! Ő megjött, és vidámabb, mint valaha.

BEATRICE                    Kiíratta itt Messinában, hogy kihívja Cupidót galamblövő versenyre. Bátyám udvari bolondja elolvasta a kihívást, és válaszolt neki Cupido nevében, hogy vállalja a versenyt, mert ő bizony telibe találja a tubicáját. - Mondd csak, hány embert ölt és evett meg Benedetto ebben a háborúban?... No, hányat ölt meg? Mert én megígértem neki, hogy ahányat csak megöl, azt én mind megeszem.

LEONATO                    Esküszöm, húgom, jól fölmagasztalod ezt a signor Benedettót! De majd megkapod a magadét te is tőle, semmi kétség!

KÖVET                         Jó szolgálatot tett ő ebben a háborúban, kisasszonyom.

BEATRICE                    Nyilván kezdett áporodni az élelem, s ő segített fölfalni. Rettenthetetlen hústrancsírozó: feneketlen a bendője.

KÖVET                         De férfi is a talpán, kisasszonyom.

BEATRICE                    Ha csak a talpán férfi, akkor a kisasszonyokkal nem sokra megy. Hát a lovagokkal elbánik-e ez a talpas?

KÖVET                         Lovagokkal lovagias, emberekkel emberséges. Ő maga a tömény erény.

BEATRICE                    Az ám, ha a tömés - erény. De legalább volna kemény... Jó, jó, mind halandók vagyunk.

LEONATO                    Félre ne értsd húgomat, vitéz. Afféle tréfás háborúsdi folyik közte meg signor Benedetto közt. Ahányszor csak találkoznak, kezdődik a sziporkapárbaj.

BEATRICE                    De jaj neki, mert mindig rajtaveszt. Múltkor is, hogy összecsaptunk, öt petárdája közül négy csütörtököt mondott, úgyhogy szegény fejének csak egy maradt. Ha az az egy még fellobban, kapva-kapjon rajta, mert különben ő sem lesz nagyobb lángelme a lovánál. Egyéb sütnivalója sem maradt azon az egy szem petárdáján kívül. - Ki most a cimborája? Havonta köt új örök barátságot.

KÖVET                         Lehetséges volna?...

BEATRICE                    De mennyire! Annyit ér az eskü nála, mint egy kalap: a divat szerint váltogatja.

KÖVET                         Úgy látom, kisasszonyom, hogy ez a nemesúr nem szerepel a táncrendeden.

BEATRICE                    Tűzre is vetném azt, ha szerepelne rajta! De mondd, ki a barátja? Nem akadt valami kalandor fickó útitársnak, hogy vele együtt menjen a pokolba?

KÖVET                         Legtöbbször a nemes Claudióval tart.

BEATRICE                    Úristen! még ráragad, mint valami kórság! Mert ragadósabb ő, mint a pestis. S aki megkapja, az belébolondul. Isten óvja a nemes Claudiót! Ha egyszer ráragad Benedetto, ezer forintjába kerül, míg kikúráltatja magát.

KÖVET                         Rajta leszek, hogy magamra ne haragítsalak, hölgyem!

BEATRICE                    Jól teszed, barátom.

LEONATO                    Te ugyan nem bolondulsz belé, húgom!

BEATRICE                    Nem én, míg kánikula nem lesz januárban.

KÖVET                         Don Pedro közeleg!

Jön Don Pedro, Claudio, Benedetto, Baltazár és Don Juan, a fattyú

DON PEDRO                Jó signor Leonato, így fogadod a gondot? Mindenki a világon kerülni igyekszik a költséget, te pedig elébe jössz!

LEONATO                    Tefenséged képében nem a gond látogat el házunkba. Mert mikor a gond távozik, öröm marad a nyomában. De ha majd tefenséged válik meg tőlünk, bánat köszönt be, és az öröm vonul el.

DON PEDRO                Túlontúl készségesen veszi magára terhét tekegyelmed. - Leányod, ha nem tévedek?

LEONATO                    Anyja kitartóan mondogatta, hogy az.

BENEDETTO                Kételkedtél benne, uram, hogy rákérdeztél?

LEONATO                    Nem, signor Benedetto - mert tekegyelmed akkoriban még gyermek volt.

DON PEDRO                Ezt megkaptad, Benedetto. Ebből sejthetjük, mire vitted embernyi ember korodban. Meg kell adni: apja lánya a kisasszony! Örülj neki, kisasszonyom: derék apára ütöttél!

BENEDETTO                Ha signor Leonato az apja, akkor - akárhogy üt is rá - nem cserélne vele fejet egész Messináért sem!

BEATRICE                    Csodálom, hogy még most is jár a szád, signor Benedetto, mikor senki sem figyel rád.

BENEDETTO                Ni csak, a megtestesült utálat - szoknyában! Hát kegyed még él?

BEATRICE                    Elhunyhat-e az utálat, mikor olyan tápot kap, mint signor Benedetto? Hisz maga az imádat is utálatba fordul át uraságod bűvkörében!

BENEDETTO                Úgy látszik, az imádat köpönyegforgató. De annyi bizonyos, hogy - kegyedet kivéve - minden hölgy szeret. Kívánnám, bár volna a mellemben kő szív helyett hő szív - mert, szavamra, engem egy se érdekel.

BEATRICE                    Jó szerencse ez a nőkre, mert különben folyton nyaggatná őket egy veszett nőbolond. Hála Istennek - és hideg véremnek -, ebben történetesen megegyezünk. Ha varjút ugat meg a kutyám, azt is szívesebben hallgatom, mint azt, ha férfi szerelmet vall.

BENEDETTO                Isten tartsa meg kegyedet ebben a hajlandóságában, mert így legalább egyik-másik úrfi megmenekül az összekarmolt orca végzetétől.

BEATRICE                    A karmolás se csúfíthatná már tovább orcájukat, feltéve, hogy uraságodhoz hasonlítanak.

BENEDETTO                Kiválóan taníthatnád nyelvelni a papagájt.

BEATRICE                    Többet ér egy madár az én nyelvemmel, mint egy barom a tiéddel.

BENEDETTO                Bár a paripám volna olyan szilaj és oly kitartó, mint a nyelved! No, Isten hírivel - én végeztem.

BEATRICE                    Farol a paripád - mindig ez a vége. Ismerlek én régről!

DON PEDRO                Ez a summája, signor Leonato! (Megfordul) Signor Claudio - és signor Benedetto! Drága barátom, Leonato, mindnyájunkat szívesen lát! Mondom neki, hogy legalább egy hónapig itt állomásozunk. Erre ő azért imádkozik, bár tartana itt bennünket valami véletlen eset még tovább! S esküdni mernék, nem színből: szívből könyörög.

LEONATO                    S ha megesküszöl rá: nem terhel hamis eskü. (Don Juanhoz) Isten hozott téged is, uram; most, hogy megbékültél bátyáddal, a herceggel - köszöntlek teljes tisztelettel!

DON JUAN                   Köszönöm. Nem vagyok a szavak embere, de köszönöm.

LEONATO                    Erre parancsoljon fenséged.

DON PEDRO                Kezed, Leonato! Együtt menjünk!

Mind el, kivéve Benedettót és Claudiót

CLAUDIO                     Benedetto! Figyelted signor Leonato lányát?

BENEDETTO                Nem figyeltem, de láttam.

CLAUDIO                     Hát nem illedelmes kisasszony?

BENEDETTO                Az együgyű, jámbor véleményem tudakolod - mint afféle tisztességtudó férfiú - vagy azt akarod, hogy szokásom szerint beszéljek, mint esküdt nőgyűlölő?

CLAUDIO                     Nem! Azt akarom, hogy komolyan mondd meg a véleményedet.

BENEDETTO                Nos... szavamra... a magasztos bókra alacsony, a ragyogó bókra sötét, a hatalmas bókra kicsike. Annyit azért meg kell adni, hogy ha másmilyen volna, mint amilyen, egy csöppet se volna tetszetős, de mivel olyan, amilyen: úgy tetszik, nem tetszik.

CLAUDIO                     Azt hiszed, tréfálok, Kérlek, mondd meg komolyan, hogy milyennek tartod.

BENEDETTO                Meg akarod venni, hogy így firtatod, mire tartják?

CLAUDIO                     Hát meg lehet venni ilyen drága gyöngyöt - akár az egész nagyvilágért?

BENEDETTO                Meg hát - a tokjával együtt, hogy legyen mibe dugni. De komolyan beszélsz, vagy csak úgy locsogsz, mint amikor a bolond zagyvál, hogy Cupido kocavadász, s Vulcanus az ácsok gyöngye... Halljam, milyen kulcsra jár az eszed tokja!

CLAUDIO                     Ő a legédesebb kisasszony, aki valaha is a szemem elé került!

BENEDETTO                Nekem se kell hozzá még pápaszem, de semmi különöset se látok rajta. Ott a másik, a kuzinja... ha az nem volna olyan veszett, annyival kívánatosabb volna nála, mint május elseje december végénél! De remélem, nem akarod nősülésre adni a fejed... vagy igen?

CLAUDIO                     Ha nőtlenséget fogadtam volna, akkor sem állnék jót magamért, mihelyt Herót kaphatnám feleségül!

BENEDETTO                Hát ennyire vagyunk? Hát nem marad már egyetlen sipka alatt se fölszarvazatlan férfihomlok? És sose találkozom többet hatvanéves legényemberrel? Hát csak rajta, ha mindenáron igába akarod hajtani a nyakad: viseld el a súlyát, és sóhajtozz vasárnaponként.

Don Pedro ismét a kertbe lép

Ni, Don Pedro keres megint!

DON PEDRO                Hát titeket miféle titok tartott itt, hogy nem jöttetek Leonatóhoz?

BENEDETTO                Bár kényszeríthetnél, fenség, hogy feleljek!

DON PEDRO                Hűségesküdre - megparancsolom!

BENEDETTO                Hallod ezt, Claudio gróf? Tudok én titkot tartani, mint a néma, elhiheted... De ha a hűségesküm forog kockán, hallod, a hűségesküm... - Hát szerelmes a fiú! Hogy ki a szerelme, azt kérded, fenség? Lásd milyen kurta a válasz! Leonato kurta lánya: Hero.

CLAUDIO                     Ha úgy van, ki is mondom kereken.

BENEDETTO                Kereken ám, mint a mesemondók, hogy: “Hol volt, hol nem volt, volt egyszer valaha valahol” - de Isten ments, hogy úgy legyen!

CLAUDIO                     Ha a tüzem nem szalmaláng: Isten ments, hogy másképp legyen!

DON PEDRO                Ámen, ha szereted, mert igazán szeretni való kisasszony.

CLAUDIO                     Fenség, csak azért mondod, hogy szóra bírj.

DON PEDRO                Szavamra: őszintén.

CLAUDIO                     Hitemre: én szintén őszintén szóltam.

BENEDETTO                Ő szintén s én szintén őszintén - mindkét hitemre és szavamra!

CLAUDIO                     Hogy szeretem, érzem.

DON PEDRO                Hogy szeretnivaló, tudom.

BENEDETTO                Én meg se nem érzem, se nem tudom, hogy szeretnivaló - de ez oly mély hitem, hogy a tűz se olvaszthatja ki belőlem: vallom a máglyán is!

DON PEDRO                Mindig nyakas eretnek voltál: szépségtagadó!

CLAUDIO                     És csak megátalkodott nyakasságának köszönheti, hogy sohasem esett ki szerepéből.

BENEDETTO                Hogy egy nőben megfogantam - köszönöm neki; hogy fölnevelt - azt is alázatosan köszönöm; de hogy nem óhajtok holmi csecsebecséket srófoltatni a homlokomra, s nem vagyok hajlandó láthatatlan szarvacskákat viselni - ezt minden nő meg fogja bocsátani nekem. Mivel egy nőt nem akarok megsérteni azzal, hogy kételkedem benne, megkívánom, hogy valamennyi iránt bizalmatlan lehessek. Összegezem - s leszegezem: legényember maradok.

DON PEDRO                Nem halok meg, míg nem látlak sápadozni a szerelemtől!

BENEDETTO                Méregtől, kórságtól, éhségtől bármikor, fenség, de szerelemtől soha! Ha rajtakapsz, hogy több vért vesztek szerelemben, mint amennyit pótolok itallal: szúrd ki a szemem egy balladaköltő pennájával, s akassz ki cégérnek a vak Cupido helyett a kupi kapujára!

DON PEDRO                Jó, de ha egyszer ezt a fogadalmad megszeged: az lesz ám csak intő példa!

BENEDETTO                Ha úgy esnék: akasszatok ki, mint a zsákba dugott macskát, lőjetek rám célba, s aki eltalál, azt üssétek lovaggá és mesterlövésszé!

DON PEDRO                Idő kell hozzá. Ahogy a költő mondja: “Idő kell, hogy a bika hámba törjön.”

BENEDETTO                A bika tán igen - de hogy a józan Benedetto... Hát ha az egyszer fölveszi a jármot, akkor csavarjátok ki a bika szarvát, és srófoljátok az én homlokomra! Aztán akár pingáljátok meg a képemet, s írjátok rá olyan nagy betűkkel, mint a hirdetőtáblára, csak épp nem azt, hogy: “Itt jó hátasló bérelhető”, hanem azt, hogy: “Itt látható Benedetto mint házasember!”

CLAUDIO                     Ha így fordul: szarvasmarha leszel!

DON PEDRO                Az ám: ha Cupido el nem lőtte minden nyilát Velencében, megreszkettet még téged is!

BENEDETTO                De akkor abba a föld is belereszket!

DON PEDRO                No, no, ami késik, nem múlik! De addig is, jó signor Benedetto, keresd föl Leonatót, mondd neki, hogy ajánlom magamat jóindulatába, s ott leszek a vacsoráján, mert tudom, milyen nagy készülettel vár.

BENEDETTO                Van annyi eszem, hogy vállaljam a követséget, ajánlom hát fenségedet...

CLAUDIO                     ...“Isten oltalmába! Kelt saját házamban - ha ugyan van házam...”

DON PEDRO                ...“Bolondok ünnepén, Szent Iván napján - szerető barátod: Benedetto.”

BENEDETTO                Ne, ne, csak ne csúfolódjatok! Se füle, se farka az ilyen beszédnek! Nem ártana magatokba szállni, mielőtt ilyen szedett-vedett tréfákkal álltok elő! Megyek innen! (Távozik)

CLAUDIO                     Fenség - nagy jót tehetnél most velem.

DON PEDRO                Jóindulatunk éberen figyel:

Nehéz leckét is eltűr, hogy megértse,

Mi módon szolgálhatná javadat.

CLAUDIO                     Fenség - van Leonatónak fia?

DON PEDRO                Csak lánya: Hero. Ő az örökös.

Szereted őt, Claudio?

CLAUDIO                                         Uram,

Nem régen még, a hadjárat előtt,

Katona módra vettem csak szemügyre:

Tetszett; de más, keményebb próba várt,

S így szerelemmé nem virult a hajlam.

De most, hogy visszatértem, itt belül,

A harci gondok megürült helyén

Halk és finom vágyak zsibonganak,

S azt súgják mind, hogy szép a zsenge Hero,

S azt, hogy - szerettem már a harc előtt is!

DON PEDRO                Mindjárt úgy ömlengsz, mint a sok szerelmes,

Fülünk gyötörve egy kötetnyi szóval!

Ha szereted a szép lányt: udvarold!

Szót értek majd vele, s apjával is:

Tiéd lesz Hero! Vagy nem azt akartad,

Mikor cifrázni kezdted a beszédet?

CLAUDIO                     Mily könnyen segít szerelmes bajon,

Ki már jelekből is felismeri!

Féltem, hogy vágyam mohónak találod,

Azért nyújtottam úgy a vallomást.

DON PEDRO                Mért nyúljon a híd tovább, mint a túlpart?

Segélyre legtisztább jogcím: a szükség.

Az illik, ami használ. Vágy emészt?

Nos, akkor én bajodra szerzek írt!

Tudom, hogy itt ma éjjel maszkabál lesz.

Én majd jelmezben téged játszalak,

S a szép Herónak, mint Claudio,

Nagy lendülettel kiöntöm szivem:

Szerelmes szavak szilaj rohamával

Rabommá teszem hallgató fülét!

Aztán beszélek majd apjával is,

S a vége az lesz, hogy - tiéd a lány.

Most melegében lássunk is neki!

Távoznak

2. szín -

Terem Leonato házában.

Jön, kétfelől, Leonato és bátyja, Antonio

LEONATO                    Csakhogy látlak, testvér! Hol a fiad, az én kedves öcsém? Ő szerezte ezeket a muzsikusokat?

ANTONIO                     Ő hát, s milyen gonddal! De öcsém, olyan újságot tudok, hogy nem is álmodod!

LEONATO                    Jó újság?

ANTONIO                     Majd elválik, milyen pecsétet üt rá a holnap; de a borítékja mutatós: így kívülről igazán jól fest. Egy emberem kihallgatta a kertben, a sűrű fasorban a herceget meg Claudio grófot. A herceg megvallotta Claudiónak, hogy szereti húgocskámat - a lányodat -, s arra készül, hogy ezt még ma este meg is súgja neki tánc közben... És ha a lány hajlik felé, akkor azon melegében szót ért veled.

LEONATO                    Értelmes fickó mondta ezt?

ANTONIO                     Szemfüles a fickó. Ide hívatom: faggasd ki magad.

LEONATO                    Nem, nem. Tekintsük álomnak, míg be nem teljesül. De lányomnak megüzenem a dolgot, hogy fölkészüljön a válaszra, ha úgy fordul. Menj és mondd el neki!

Antonio távozik, jön fia muzsikusokkal

Atyámfiai, tudjátok a dolgotokat! - Ó, megbocsáss, barátom; jöjj velem: ügyességedre szükségem lehet. - Csak rajta, öcsém, sürget az idő!

Távoznak

3. szín -

Leonato házában, a galérián.

Jön Don Juan és Corrado

CORRADO                   Mi ütött beléd, uram? Mért vagy olyan mérhetetlenül komor?

DON JUAN                   Mérhetetlen, mennyi okom van rá, azért vagyok határtalanul komor.

CORRADO                   Hallgass, uram, a józan észre.

DON JUAN                   S ha arra hallgatok, mi jót hoz?

CORRADO                   Ha nem is mindjárt gyógyulást, de legalább türelmet.

DON JUAN                   Csodálom, hogy gyilkos mérget erkölcsi prédikációval akarsz kihajtani, hiszen magad is Saturnus rossz csillaga alatt születtél. Én nem tudok komédiázni. Ha bajom van, komor vagyok: senki fia tréfáján nem mosolygok. Ha éhes vagyok, eszem, nem várok a többiekre. Ha álmos vagyok, alszom, nem törődöm a más dolgával. S akkor nevetek, ha kedvem tartja, nem majmolom senki vidámságát.

CORRADO                   Igen, de kár úgy elárulni mindezt, míg nem vagy minden őrszemtől szabad. Hisz bátyád ellen fölkeltél minap, s nemrég fogadott kegyelmébe vissza. Gyökeret újra itt csak úgy ereszthetsz, ha magad árasztod a napsütést. S fontos, hogy jól válaszd meg idejét tulajdon aratásodnak, signor.

DON JUAN                   Inkább legyek ragya a lombon, mint rózsa az ő kegyelmében! Jobban esik nekem, ha mindenki utál, mintha tettetéssel kell kicsalnom bárki szeretetét. Nem mondható, hogy hízelgő jó ember volnék, de azt senki sem tagadhatja, hogy őszinte gazember vagyok. Szájkosárral tisztelnek meg, és kolonccal engednek szabadon!... Hát én elhatároztam, hogy nem énekelek a kalickámban! Ha kinyitnám a szám, harapnék. Ha szabad volnék: élném világom. De egyelőre hadd legyek, aki vagyok: ne akarj engem kifordítani!

CORRADO                   S mérgednek semmi hasznát nem veszed?

DON JUAN                   Csak annak veszem hasznát; egyebem sincs.

Boracchio jön a galérián

Mi hír, Boracchio?

BORACCHIO                Amonnan jövök, a nagy vacsoráról. Leonato felségesen vendégeli bátyádat, a herceg urat. Még valami házassági tervről is hallottam!

DON JUAN                   Nem lehetne a körül valami hálót szőni? Melyik bolond akarja föláldozni a nyugalmát?

BORACCHIO                Nem más, mint a bátyád jobb keze.

DON JUAN                   Kicsoda? A nagyszerű Claudio?

BORACCHIO                Ő bizony.

DON JUAN                   Az aztán a legény a gáton! S ki a lány? Kin akadt meg a szeme?

BORACCHIO                Szavamra, Herón, Leonato leányán s örökösén!

DON JUAN                   Jól fejlett márciusi jérce! S hogy szagoltad ezt ki?

BORACCHIO                Rám bízták az illatfüstölést. Hát ahogy egy fülledt szobát kezdek illatosítani, egyszer csak jön ám a herceg Claudióval karonfogva s nagy komolyan beszélgetve. Besurrantam a kárpit mögé, s hallottam, amint megegyeznek, hogy a herceg megkéri magának Herót, s ha megkapja, átadja Claudio grófnak.

DON JUAN                   Gyerünk, gyerünk oda! Hátha ott jóllakathatom a rossz kedvemet? Ez a fölkapaszkodott ifjonc az én bukásom árán diadalmaskodik. Ha gáncsot vethetek neki akármiben, az nekem csupa öröm. Bízhatom a segítségetekben?

CORRADO                   Mindhalálig, uram!

DON JUAN                   Gyerünk arra a nagy lakomára! Annál inkább vigadnak, mert fölém kerekedtek. Bár a szakács az én hívem volna! Nos, megyünk, megnézzük, mit tehetünk.

BORACCHIO                Veled tartunk, uram!

Távoznak

MÁSODIK FELVONÁS

1. szín -

Leonato házában.

Leonato, Antonio, Hero, Beatrice, Margaréta,

Ursula és mások jönnek

LEONATO                    Don Juan nem volt itt a vacsorán?

ANTONIO                     Nem láttam.

BEATRICE                    Micsoda savanyú képe van annak az úrnak! Ha ránézek, még egy óra múlva is ég tőle a gyomrom.

HERO                            Roppant fanyar természet.

BEATRICE                    Az volna remek férfi, aki félúton állna meg közte és Benedetto között. Az egyik olyan, mint a faszent: meg se mukkan. A másik meg folyton csörög, mint a bábaszarka.

LEONATO                    Akkor hát Benedetto fele nyelvét Don Juan szájába - és Don Juan fele fanyarságát Benedetto képére!

BEATRICE                    De legyen hozzá jó combja és jó lába is, bátyám - s a zacskójában pénz elég! Ilyen férfi bármelyik nő fejét eltekeri - feltéve, hogy ért a tekeréshez.

LEONATO                    Hitemre, húgom, sohasem kapsz férjet, ha ilyen éles marad a nyelved.

ANTONIO                     Meg kell adni, igen hamis!

BEATRICE                    “Igen hamis” - ez több, mint hamis. Akkor én végképp elesem Isten adományától. Mert azt tartja a szólás: “Hamis tehénnek kis szarvat ad az Isten” - de hát akkor az igen hamisnak semmi szarvat se ad.

LEONATO                    Egyszóval, ha ilyen hamis maradsz, akkor nálad szarvról szó sem lehet.

BEATRICE                    Nem hát - míg az Isten férjet nem ad. Ezért az áldásért imádkozom hozzá térden állva reggel-este. Úristen! el nem tudnék viselni egy szakállas pofájú férjet - inkább hálnék szőrpokrócon!

LEONATO                    Kaphatsz férjet szakáll nélkül is.

BEATRICE                    Azzal meg mit kezdjek? Szoknyát adjak rá, s komornámnak szerződtessem? Akinek szakálla van, az már nem fiatalember; akinek meg nincs szakálla, az még nem férfi. Aki már nem fiatalember, az nem való hozzám; aki pedig még nem férfi, ahhoz én nem vagyok való. Azért hát én inkább majmot hordok a karomon ujjaszopcsi pulya helyett - még a pokolban is!

LEONATO                    Hát a pokolba mégy?

BEATRICE                    No nem, csak a kapujáig. Ott elébem áll az ördög, mint valami fölszarvazott öreg férj, s azt mondja: “Menj innen a mennybe, Beatrice, menj a mennybe, lányoknak itt nincs hely!” Fogom hát a majmom, viszem föl a mennybe Szent Péterhez, az megmutatja, hol ülnek az agglegények, s ott élünk vidáman, míg a világ világ!

ANTONIO                     (Heróhoz)

Jól van, húgom, bízom benne, hogy te majd apádra hallgatsz.

BEATRICE                    (Heróhoz)

Persze, kuzinomnak szent kötelessége, hogy bókot vágjon ki, s azt mondja: “Ahogy neked tetszik, papa!” De legalább csinos legyen az a fiú, kuzinom! Vagy ha nem, hát vágj ki még egy bókot, s mondd azt: “Ahogy nekem tetszik, papa!”

LEONATO                    Jó, jó, húgom, remélem, meglátlak még férjed karján.

BEATRICE                    Azt nem, amíg az Isten jobb anyagból nem gyúrja az embert, mint földből. Hát nem szörnyű sors a nőnek, hogy egy marék pöffeszkedő por dirigáljon felette? Vagy élete fogytáig egy hepciáskodó sárcsomóhoz legyen kötve? Nem, bátyám, ebből nem kérek! Ádám fiai testvéreim, s vérbűn lenne véreimmel házasságra lépni!

LEONATO                    (Heróhoz)

Ne feledd, mit mondtam, leányom. Ha a herceg megkérne, tudod, mit kell válaszolnod.

BEATRICE                    Mindent a zenére háríts, kuzin, ha nem jókor hangzik el a vallomás. Ha a herceg nagyon mohó, figyelmeztesd, hogy tartsa a taktust, s táncolva térj ki a válasz elől. Ide figyelj, Hero: az udvarlás, a házasság, a megbánás sora olyan, mint a bálban a kuferces, a palotás, a kopogós. Az első vallomás forró, heves, mint a kuferces, csupa vad tombolás; a házasság illedelmes, mint a palotás, csupa méltóság és hagyomány; aztán eljön a megbánás, mankón, kipegve-kopogva egyre gyorsabban, gyorsabban, míg csak a sírba nem bukik.

LEONATO                    Igen szúrós szemmel nézed te a világot, húgom.

BEATRICE                    Jó szemem van, bátyám: meglátom én napvilágnál, hol vezet az út az oltár felé.

LEONATO                    Jönnek a maszkák, bátyám! Csinálj nekik helyet!

Leonato és társasága álarcot tesz fel. Don Juan, Claudio, Benedetto, Baltazár, Don Pedro, Boracchio, Margaréta, Ursula és mások jönnek álarcosan

DON PEDRO                Sétálnál egyet hódolóddal, hölgyem?

HERO                            Ha finoman lépsz, kedvesen nézel, és egy szót sem szólsz: szívesen sétálok - sőt odébb sétálok.

DON PEDRO                Velem együtt?

HERO                            Úgy is mondhatom, ha tetszik.

DON PEDRO                S mikor tetszik úgy?

HERO                            Majd, ha kitetszik a képed; mert Isten ments, hogy olyan legyen a lant, mint a tokja!

DON PEDRO                Olyan a maszkom, mint Philemon kunyhója: Jupiter húzódik meg fedele alatt.

HERO                            Akkor szalma...

DON PEDRO                Csitt, halkan, ha szerelemről beszélsz!

Odébb sétálnak

BORACCHIO                Szeretném, ha szeretnél.

MARGARÉTA              Én nem szeretném - a te érdekedben nem, mert sok rossz rigolyám van.

BORACCHIO                Például?

MARGARÉTA              Hangosan imádkozom.

BORACCHIO                Annál jobban szeretlek. Majd a hívek mondják rá az áment.

MARGARÉTA              Bár adna Isten egy jó táncost!

BORACCHIO                Ámen!

MARGARÉTA              S menne már innen Isten hírével, mihelyt vége a táncnak! Ministránsom, felelj!

BORACCHIO                Egy szót se többet... a ministráns megkapta a magáét.

Odébb sétálnak

URSULA                       Megismerlek ám! Signor Antonio!

ANTONIO                     Szavamra: nem!

URSULA                       Megismerlek a reszketős fejedről!

ANTONIO                     Igaz szavamra: csak utánzom.

URSULA                       Nem tudnád ilyen fényesen utánozni az árnyoldalait, ha nem ő maga volnál! Ez az ő aszott keze... Az vagy, az vagy!

ANTONIO                     Szavamra: nem!

URSULA                       Ugyan, ugyan, azt hiszed, nem ismertelek föl a ragyogó eszedről? Elrejtheti magát a tehetség? Hallgass, te vagy az! Átüt a nemesség mindenen - punktum.

Odébb sétálnak

BEATRICE                    Nem árulnád el, ki mondta ezt rólam?

BENEDETTO                Azt nem, már megbocsáss...

BEATRICE                    Azt sem árulod el, ki vagy?

BENEDETTO                Most nem.

BEATRICE                    Fölényes vagyok?... És a Dekameronból szedegetem a jó mondásaimat?... Hát ezt signor Benedetto mondta!

BENEDETTO                Az kicsoda?

BEATRICE                    Tudom bizonyosan, hogy jól ismered.

BENEDETTO                Én ugyan nem, elhiheted.

BEATRICE                    Még sose nevettetett meg?

BENEDETTO                De hát ki az?

BEATRICE                    A herceg bohóca! Ócska egy bolond! Egyebet se tud kitalálni, mint képtelen rágalmakat. Csak holmi korhelyek mulatnak rajta. Nem a szellemessége ragad el, hanem a gorombasága. Tetszik is, bosszant is. Megnevetik és megvesszőzik. Bizonyos, hogy itt kering valahol... Nem bánnám, ha nálam kötne ki.

BENEDETTO                Ha megismerem azt az urat, elárulom neki, mit mondtál.

BEATRICE                    Csak rajta, rajta! Majd kivág rólam egy-két hasonlatot - s ha netán rá se hederítenek, meg se vigyorogják, mindjárt búskomorságba esik: akkor egy fogolyszárny ott marad a tálon, mert a bolond azeste nem vacsorázik. - Kövessük a táncosokat!

BENEDETTO                ...Minden jóban!

BEATRICE                    Ha rosszban sántikálnak, faképnél hagyom őket a következő fordulónál.

Tánc. Utána mindenki elvonul a lakomára, kivéve Don Juant, Boracchiót és Claudiót

DON JUAN                   (hangosan)

A bátyám nyilván szerelmes Heróba, s azért vonult el a kisasszony apjával, hogy szót értsen vele. (Halkan) A hölgyek mennek Hero után... Csak egy álarcos maradt itt.

BORACCHIO                Az Claudio! Megismerem a tartásáról.

DON JUAN                   Nem te vagy signor Benedetto?

CLAUDIO                     Jól mondod: az vagyok.

DON JUAN                   Signor, te közel állsz bátyám szívéhez. Most beleszeretett Heróba. Kérlek, beszéld le róla. Nem illik ez a lány az ő rangjához. Becsületes, jó szolgálatot tennél ezzel.

CLAUDIO                     Honnan tudod, hogy Herót szereti?

DON JUAN                   Hallottam, mikor szerelmet vallott neki.

BORACCHIO                Én is hallottam. Megesküdött, hogy nászát üli vele még ma este.

DON JUAN                   No, menjünk a vacsorára!

Don Juan és Boracchio távozik

CLAUDIO                     Felelgetek nekik, mint Benedetto,

S hallom a vészhírt Claudio fülével...

Magának kérte meg Herót a herceg!

Érvényes a barátság mindenütt -

Kivéve a szerelmek birodalmát.

Minden szerelmes szóljon maga nyelvén,

És használja a tulajdon szemét:

Ne bízzon másban! Boszorkány a szépség:

Varázsától a hűség vérbe fullad.

Lám, óránként bebizonyul, hogy így van!

Vak voltam. - Ó, Hero, isten veled!

Benedetto visszatér

BENEDETTO                Claudio gróf?

CLAUDIO                     Az vagyok.

BENEDETTO                Jössz velem?

CLAUDIO                     Hová?

BENEDETTO                A legközelebbi szomorúfűzfához, grófom - különös tekintettel a te szerelmi bánatodra. Milyen divat szerint viseled a fűzfakoszorút? Nyakban, mint uzsorás az aranyláncot? Vagy vállon, mint hadnagy a kardszíjat? Mindenképp megillet a szomorúfűz, mert a herceg lecsapta a kezedről Herót.

CLAUDIO                     Teljék benne öröme!

BENEDETTO                Ezt úgy mondtad, mint egy derék kupec, ha eladta a marhát. - Gondoltad volna, hogy a herceg így végzi el a baráti szolgálatot?

CLAUDIO                     Kérlek, hagyj magamra.

BENEDETTO                No csak! Most meg úgy teszel, mint az egyszeri vak ember. Egy suttyó lopta el a kolbászt, de te az oszlopot vered érte.

CLAUDIO                     Ha nem mész, majd itt hagylak én. (Távozik)

BENEDETTO                Jaj, szegény sebzett madár! Most bújik a nádasba. - De hogy ez a Beatrice kisasszony rám ismert meg nem is... Még hogy én volnék a herceg bohóca! Talán azért hívnak így, mert mindig tréfán jár az eszem. No lám, máris magamban keresem a hibát! Nincs is nekem olyan rossz reputációm, csak ez a Beatrice az egész világ szájába adja a tulajdon ádáz véleményét, s veszett hírem költi! No, majd megfizetek érte, ahogy tudok.

Don Pedro, Hero és Leonato visszatér

DON PEDRO                Á, signor! Hol a gróf, nem láttad?

BENEDETTO                Láttam bizony, fenség! Az elébb én voltam a hírmondója. Olyan szomorú volt, mint egy magányos vityilló a rengeteg közepén. Mondtam neki - s azt hiszem, igazat szóltam -, hogy fenséged megszerezte attól a kisasszonytól a boldogító igent. Fölajánlottam, hogy elkísérem a szomorúfűzfáig - akár azért, hogy koszorút fonjon, mint cserbenhagyott szerető, akár azért, hogy virgácsot kössön, mert rászolgált a vesszőzésre.

DON PEDRO                Vesszőzésre? Hát mit vétett?

BENEDETTO                Csak annyit, mint az iskolás gyerek, aki úgy megörül, mikor madárfészket lel, hogy mindjárt elfecsegi a pajtásának - mire az maga lopja ki a fiókát.

DON PEDRO                A bizalom nem vétek. A tolvaj a vétkes.

BENEDETTO                Mégse veszett kárba az a kirándulás a szomorúfűzhöz. A koszorút viselhette volna maga Claudio; a virgácsot meg átutalhatta volna fenségednek, mert úgy látom, uram, te az ő fészkét kegyeskedtél kifosztani.

DON PEDRO                Én csak dalolni tanítom a madárfiókát, aztán átadom a tulajdonosának.

BENEDETTO                Ha a dallam majd simul a szövegedhez, akkor becsülettel szóltál.

DON PEDRO                Beatrice kisasszonynak panasza van rád. A táncosától azt hallotta, hogy csúnyán rágalmazod.

BENEDETTO                Ó! Hisz ő bántott meg engem - de úgy ám, hogy azt egy tuskó se bírta volna türelemmel! Egy leveletlen száraz tölgyfa tönkje is fölérzett volna arra! Még ez a kuka maszk a képemen - ez is megéledt, s perbe szállt vele! Azt merte mondani rólam - mert nem ismert föl a maszk alatt -, hogy én a herceg bohóca vagyok, de olyan unalmas, mint a kásás hóolvadás... Egyfolytában csak énrám nyilazott: úgy álltam ott, mint az eleven céltábla, míg egy egész hadsereg lő rája... Minden szava gyilok volt és döfött. Ha olyan pusztító volna a lehelete, mint a beszéde: senki, semmi nem maradna életben előtte - megfertőzne mindent, föl egész a Sarkcsillagig! El nem venném feleségül, ha akár a Paradicsomkertet jussolna is, mint Ádám a bűnbeesés előtt. Hiszen ez a lány rabszolgájává tenné magát Herkulest, hogy nyársat forgasson néki, s a tulajdon bunkóját is tüzelőnek aprítsa föl! Ne is beszéljünk róla! Olyan, mint egy angyalábrázatú pokolbéli fúria. Adná Isten, hogy valami garabonciás diák visszavarázsolja oda, mert - szavamra - amíg köztünk van, addig a pokol olyan nyugalmas hely, mint holmi szentély, s az emberek szántszándékkal vétkeznek, csak hogy elkerüljenek innen az ő fölkavaró, félelmetes, veszedelmes közeléből!

Claudio és Beatrice visszatér

DON PEDRO                Nézd csak, ott jön!

BENEDETTO                Nem küldhetne fenséged futárszolgálatban a világ túlsó végére? Indulok én bármilyen kis megbízatással akár a Sarkvidékre. Szerzek egy szál fogpiszkálót Ázsia legtávolibb zugából. Mértéket veszek a szerecsen császár lábáról. Hozok egy szálat a nagy tatár kán szakállából. Vagy elmegyek követségbe a pigmeusokhoz inkább, minthogy csak három szót kelljen váltanom azzal a hárpiával. Nem parancsolsz semmit, uram?

DON PEDRO                Semmit, csak hogy élvezhessük kedves társaságodat.

BENEDETTO                Teremtőm! itt az a fogás, amitől én megszököm a lakomáról: “Nyelv, kisasszony módra!” (Távozik)

DON PEDRO                No, a kisasszony elvesztette signor Benedetto szívét!

BEATRICE                    Csak kölcsönben van nálam a szíve, adtam is rá kamatot: nem volt nagy a kockázat. De esküszöm, Benedetto hamisan kockázott, s visszanyerte. Jól mondod hát, fenség, hogy elvesztettem - úgy kell neki!

DON PEDRO                Jól leterítetted, kisasszony, jól leterítetted!

BEATRICE                   Jobb így, mintha ő terített volna le, mert akkor egyhamar bolondok anyja lennék. - Itt hozom Claudio grófot, akiért fenséged küldött.

DON PEDRO                No csak, grófom, miért vagy olyan bánatos?

CLAUDIO                     Nem vagyok én bánatos, uram.

DON PEDRO                Hanem? Beteg?

CLAUDIO                     Az sem, uram.

BEATRICE                    A gróf se nem bánatos, se nem beteg, se nem víg, se nem egészséges, csak olyan sárga a féltékenységtől, mint a savanyú narancs.

DON PEDRO                Találó rajzolat, hitemre! De esküszöm, ha a gróf él a gyanúperrel: téved. - Nos, Claudio, a te nevedben tettem vallomást: a szép Hero tiéd. Apjával is beszéltem, s elnyertem beleegyezését. Tűzd ki az esküvő napját - s adjon Isten boldogságot!

LEONATO                    Grófom, legyen tiéd a lányom s vagyonom. Őfensége intézte ezt a nászt, s a mennyei fenség mondja rá az áment.

BEATRICE                    Beszélj, grófom, rajtad a sor!

CLAUDIO                     Az öröm leghívebb szószólója: a csend. Alig volnék boldog, ha volna rá szavam. - Kisasszonyom... amint te az enyém vagy, úgy én is a tiéd. Éretted fölajánlom magamat - s ez a csere: az üdvösségem.

BEATRICE                    Szólalj meg, kuzin, vagy ha nem tudsz: tapaszd be a száját egy csókkal, hogy ő se szólhasson!

DON PEDRO                No lám, kisasszony, mily vidám szíved van!

BEATRICE                    Az ám, uram, mert szegény bolond kereket old a gond elől. - Kuzinom most a grófnak a fülébe súgja, hogy szívébe zárta!

CLAUDIO                     Eltaláltad, rokon!

BEATRICE                    Uram Isten, ez beházasodik hozzánk! Lám, mindenki elkél, csak én árulom a petrezselymet. Kiülhetnék már a sarokra elkiáltani, hogy: “Hejhó! Férjet nekem!”

DON PEDRO                Hallod-e, Beatrice kisasszony, mindjárt előteremtek egy férjet neked is!

BEATRICE                    Inkább atyád teremtett volna elő egyet nekem is! Nincs fenségednek ikertestvére? Azt hiszem, kiváló férjeket nemzett fenséged atyjaura - csak akadjon leány, aki fölér hozzájuk.

DON PEDRO                Elfogadnál engem, kisasszonyom?

BEATRICE                    Nem, fenség; csak úgy, ha volna még egy férjem hétköznapra. Fenséged drága volna mindennapi használatra. - Már megbocsáss, fenség, én arra születtem, hogy tréfálkozzam, nem arra, hogy bölcselkedjem.

DON PEDRO                Engem csak az bánt, mikor hallgatsz: tehozzád a vidámság illik. Bizonyos, hogy víg órában születtél.

BEATRICE                    Bizonyos, hogy nem, mert anyám felsikoltott. De erre egy csillag táncra perdült, s az alatt születtem én. - Sok boldogságot mindkettőtöknek!

LEONATO                    Húgom, nem néznél utána annak, amit említettem?

BEATRICE                    Engedelmet, bátyám! - Bocsánat, fenség! (Távozik)

DON PEDRO                Jókedvű lány, esküszöm!

LEONATO                    Nem sok melankólia szorult belé, uram. Nem komoly ő, csak álmában - de akkor se mindig! Azt hallom a lányomtól: sokszor álmodik boldogtalanságról, de azon olyan jót nevet, hogy fölébred rá.

DON PEDRO                Hallani se bírja azt a szót, hogy “férj”.

LEONATO                    A világért se! Tréfával fojtja belé a vallomást minden udvarlójába.

DON PEDRO                Kiváló feleség lenne Benedetto számára.

LEONATO                    Uram Isten! Egy hét alatt az őrületbe kerepelnék egymást.

DON PEDRO                Claudio gróf, mikorra tervezed az esküvőt?

CLAUDIO                     Holnapra, uram. Mankón vánszorog az idő, míg a szerelem meg nem kapta a magáét.

LEONATO                    Hétfőig semmiképp, kedves fiam. Addig már csak egy hét: így is rövid lesz az idő, hogy kedvem szerint rendezzek el mindent.

DON PEDRO                Ej, most csóválod a fejed, hogy ennyit kell várnod; de ígérem, Claudio, nem unod el magad. Én közben nekigyürkőzöm egy herkulesi munkának: signor Benedettót és Beatrice kisasszonyt eszeveszetten egymásba bolondítom. Nagyon szeretném összeboronálni őket, s nem kétlem, hogy sikerül is, ha ti hárman úgy segédkeztek, ahogy rendelem.

LEONATO                    Tefenséged szolgálatára állok, ha tíz álmatlan éjszakám megy is rá.

CLAUDIO                     Én is, uram.

DON PEDRO                S te is, kedves Hero?

HERO                            Minden tisztességes szolgálatra kész vagyok, hogy kuzinomat jó férjhez segítsem.

DON PEDRO                Ahogy én ismerem: Benedetto egy cseppet sem megvetendő férjjelölt. Meg kell adni: nemesi vér, próbált vitéz, s feddhetetlen jellem. (Heróhoz) Majd kioktatlak, milyen húrokat pendíts meg kuzinod szívében, hogy beleszeressen Benedettóba. (Leonatóhoz és Claudióhoz) Én meg majd - kettőtök segítségével - úgy kifogok Benedettón, hogy hiába a gyors esze, hiába a válogatós gusztusa, csak beleszeret Beatricébe. Ha ezt véghez visszük: Cupido is elbújhat mellettünk a diadalmas vesszejével: mi leszünk itt szerelemistenek! Jertek velem, kifejtem tervemet!

Távoznak

2. szín -

Ugyanott. Jön Don Juan ér Boracchio

DON JUAN                   Úgy van, Claudio gróf készül elvenni Leonato lányát.

BORACCHIO                Az ám, uram, de én ezt elgáncsolhatom.

DON JUAN                   Minden gáncs, minden csapda, minden buktató: valóságos gyógyszer nekem! Belebetegedtem, úgy utálom! Ami neki kedvét szegi, abban én mind kedvem lelem. Hogy gáncsolhatnád el ezt a házasságot?

BORACCHIO                Nem egyenes úton, uram - de olyan suttyomban, hogy senki rajta nem kaphat.

DON JUAN                   Mondd gyorsan, hogy?

BORACCHIO                Azt hiszem, mondtam már neked, uram, hogy egy év óta igen nagy becsületem van Margarétánál, a Hero komornájánál.

DON JUAN                   Mondtad.

BORACCHIO                Ha akarom, rá tudom venni, hogy akár éjszaka is a legszokatlanabb órában kinézzen úrnője ablakán.

DON JUAN                   Mi jó néz ki abból, ha kinéz?

BORACCHIO                Az, hogy ők néznek fenekére a méregpohárnak, amit te készítesz. Menj bátyáduradhoz, a herceghez, s ne átalld azt mondani neki, hogy szégyent hoz a nevére, ha a jó hírű Claudiót, a te nagyra becsült barátodat, összeházasítja egy olyan elvetemült szukával, mint Hero.

DON JUAN                   De lesz-e bizonyítékom erre?

BORACCHIO                Lesz annyi, hogy a herceget elvakítsd, Claudiót megkínozd, Herót tönkretedd, s Leonatót sírba vidd. Kell ennél több?

DON JUAN                   Mindenre kész vagyok, ha megkeseríthetem őket.

BORACCHIO                Akkor menj, uram, s ejtsd módját, hogy Don Pedrót meg Claudio grófot félrevond. Mondd azt nekik: megtudtad, hogy Hero a szeretőm. Tégy úgy, mintha igen buzgó híve volnál mindkét úrnak, s erősen féltenéd a herceg becsületét - mert ilyen házasságot szerez; s barátja jó hírét is - mert ilyen álszüzet akarnak a nyakába varrni. Bizonyíték nélkül persze nem hiszik el, hogy jó nyomon vagy. De te olyan bizonyítékkal szolgálsz majd, hogy ahhoz nem fér kétség. Ott fognak engem látni Hero ablakában. Hallani fogják, amint Margarétát Herónak szólítom, ő meg engem kedvesének becéz. Majd úgy intézem a dolgot, hogy Hero ne legyen a közelben. Olyan tökéletes lesz a látszat, hogy a gyanút bizonyossággá érleli a féltékeny képzelet; és azzal - fuccs a lagzinak!

DON JUAN                   Akármi förtelem sül ki ebből - belevágok! Csak ügyesen cselezz: ezer dukát üti a markodat!

BORACCHIO                Csak rágalmazd meg rendületlen a lányt, akkor az én cselemben nem lesz hiba.

DON JUAN                   Most megyek, s megtudom, melyik napra tűzték ki a nászt.

Távoznak

3. szín -

Kert Leonato háza mellett. Jön Benedetto

BENEDETTO                Hé, fiú!

Egy fiú jön

FIÚ                                Parancs!

BENEDETTO                A szobám ablakában találsz egy könyvet: hozd ki nekem a kertbe!

FIÚ                                Máris itt vagyok, uram.

BENEDETTO                Azt látom, de bár inkább már oda volnál, s fordulnál vissza.

A fiú távozik

Nem győzöm csodálni, hogy egy férfi, aki látta, milyen bolond más, mikor kitör rajta a szerelem - egy férfi, aki maga jót nevetett más bolondériáján -, egyszer csak úgy elveszti a fejét, hogy egész világ csúfja lesz! Ilyen férfi Claudio. Ismertem én, mikor még hallani sem akart mást, mint dobszót és kürtöt; most meg lanton és fuvolán mereng. Ismertem, mikor még tíz mérföldet talpalt volna, csak hogy megnézhessen egy híres-jó páncélt; most meg tíz éjszaka képes álmatlan heverni, valami újdivatú mellény szabásán töprengve. Megszoktuk, hogy mindig magvasan és egyszerűen szólt - ahogy katonához és talpig férfihoz illik -, most meg cifrázza a mondókáját: émelyítő lakoma a beszéde, és minden szava különös nyalánkság. Kiforgathat, elvakíthat még engem is így valami? Nem tudom... Nem hiszem! Nem mernék megesküdni rá, hogy a szerelem sohasem bűvöl osztrigává, de arra szavamat adom, hogy amíg osztrigává nem bűvöl: én nem leszek ilyen hígvelejű! Az egyik nő szép - de én tartom magam; a másik okos - de én tartom magam; a harmadik erényes - de én tartom magam. Amíg minden varázs egy nőben nem fonódik össze, addig engem egy nő se fon be! Gazdag legyen - ez természetes; okos legyen - különben semmi okom szóba állni vele; erkölcsös legyen - különben nem csábítom el; gyönyörű legyen - különben rá se nézek; szelíd legyen - vagy a közelembe se merészkedjen; előkelő legyen - vagy elő se jöjjön! S persze legyen jó társalgó, jó énekes - és a haja színe olyan, amilyennek Isten teremtette! - Aha! a herceg és “Monsieur Szerelem!” - Be a bokorba! (Elbújik)

Jön Don Pedro, Leonato, Claudio Baltazárral és a muzsikusokkal

DON PEDRO                Nos, meghallgassuk ezt az éneket?

CLAUDIO                     Meg, jó uram. Hogy elcsitult az este!

Hallgat, hogy szebben csendüljön a dal.

DON PEDRO                Látod, hogy Benedetto hova bújt?

CLAUDIO                     Tisztán, uram. Ha elhallgat az ének,

Előugratjuk lyukából a rókát.

DON PEDRO                Nos, Baltazár, halljuk megint a dalt!

BALTAZÁR                  Jó fenség, rossz hangom ne kényszerítsd,

Hogy szégyent valljon másodszorra is.

DON PEDRO                Jellemző a kiválóságra az,

Hogy tündöklő tökélyét leplezi;

Kérlek, dalolj, és ne kéresd magad!

BALTAZÁR                  Meglesz az ének, mert fenség a kérő.

De hisz sok kérő kér meg így leányt is:

Nem sokra tartja, mégis vall neki,

Ha kedve tartja.

DON PEDRO                              Rajta, rajta, kezdd el!

Zenével érvelj most! Elő a lantot:

A húrba kapj!

BALTAZÁR                                Az alkalmon kapok,

Hogy húrba kapjak, bár dalom - csekélység.

DON PEDRO                Fecseg-locsog, mint akit elkapattak.

Kapós zenész, de szószátyár - szavamra!

Baltazár játszani kezd

BENEDETTO                Isteni dallam! Micsoda révületben ring a lelke! Hát nem csodálatos, hogy pár szál birkabél így kiragadja a lelket az emberi testből? - No én inkább tülköst fogadnék: az szokta elfújni a nóta végét!

BALTAZÁR                  (énekel)

Kisasszonyok, ne sírjatok!

A férfi mind kalandor,

Fél lába itt, fél lába ott,

Csak gondtalan csatangol.

Ne sírj, leány,

A férfiért,

Légy hetyke, fürge, pörge,

Csak vállat vonj, ha bánat ért -

Hej, táncra, körbe-körbe!

Ne nyújtsd a jajt, ne nyögd a bajt,

Ha kínja olykor elfog!

Míg nyár virít, míg lomb kihajt,

A férfi úgyse lesz jobb.

Ne sírj, leány,

A férfiért,

Légy hetyke, fürge, pörge,

Csak vállat vonj, ha bánat ért -

Hej, táncra, körbe-körbe!

DON PEDRO                Jó dal, hitemre!

BALTAZÁR                  És rossz énekes, uram.

DON PEDRO                Ugyan, ugyan! Épp elég jól énekelsz, ha mondom.

BENEDETTO                (félre)

Ha kutya vonítana így, fölhúznák érte. Adja isten, hogy ez az átkozott hang valami vészt ne hozzon ránk! Még az éjszakai hollókárogást is szívesebben hallgatom - akármilyen csapást jövendöl.

DON PEDRO                Most jut eszembe - hallod, Baltazár, kérlek, szerezz nekünk valami kitűnő zenét! Holnap éjjel Hero kisasszony ablaka alatt szeretnénk eljátszani.

BALTAZÁR                  Ami tőlem telik, uram...

DON PEDRO                Helyes, isten veled!

Baltazár távozik

Jöjj csak, Leonato! Mit is mondtál ma reggel?... Hát a húgocskád, Beatrice; csakugyan szerelmes signor Benedettóba?

CLAUDIO                     Igen, igen! (Félre, Don Pedrónak) Cserkészd be! Ott lapul a madár! (Hangosan) Sose hittem volna, hogy ez a lány férfiembert megszerethet.

LEONATO                    Nem ám, én sem! De a legcsodálatosabb az hogy épp signor Benedettóba habarodott bele, akitől látszólag mindig borzadt.

BENEDETTO                (félre)

Lehetséges?... Hát innen fúj a szél?...

LEONATO                    Szavamra, fenség, nem is tudom, mit gondoljak... Olyan eszeveszetten szereti az a lány, hogy az már hihetetlen.

DON PEDRO                Talán csak megjátssza?

CLAUDIO                     Akkor jól játssza, esküszöm.

LEONATO                    Uram Isten! Megjátssza? Hát akkor soha még megjátszott szenvedély nem hasonlított ennyire a valódihoz.

DON PEDRO                De hát mi jele nála a szenvedélynek?

CLAUDIO                     (félre)

Jó csalit a horogra! Mindjárt beleharap a hal!

LEONATO                    Hogy mi jele, uram? Hát az, ahogy ül... (Claudióhoz) Hallottad lányomtól, hogyan!

CLAUDIO                     Hallottam, hogyne!

DON PEDRO                Hogyan, hogyan, kérlek? Megdöbbentesz! Azt hittem, az ő szellemét soha ki nem kezdi semmi szenvedély.

LEONATO                    Megesküdtem volna rá én is, uram. Kivált, hogy Benedetto iránt...

BENEDETTO                (félre)

Ha nem ez a fehér szakállú öreg mondaná, azt hinném, valami ugratás. De lehetetlen, hogy léhaság lappangjon ily tiszteletre méltó ábrázat mögött.

CLAUDIO                     (félre)

Már pedzi a csalit! Csak így tovább!

DON PEDRO                S elárulta valamiképp Benedettónak, hogy mit érez?

LEONATO                    Nem! S esküszik, hogy nem is fogja soha! Épp ez emészti.

CLAUDIO                     Úgy van! Leányodtól is azt hallom, hogy Beatrice fölsóhajtott: “Én írjam meg neki, hogy szeretem - én, aki annyiszor gúnyoltam?”

LEONATO                    Ezt hajtogatja mostanában, ahányszor csak nekiül az írásnak... mert egy éjszaka hússzor is fölkel, s ott kuporog egy szál ingben, míg csak tele nem körmöl egy lepedőnyi papirost. A lányom mindent elmond.

CLAUDIO                     Most, hogy a lepedőnyi papirost említed, eszembe jut egy jó mondás - leányod említette ezt is...

LEONATO                    Az ám, múltkor, hogy teleírja Beatrice azt a nagy lepedőt, s még egyszer átolvassa, azt susogja: “Benedetto és Beatrice - egy lepedőn!”

CLAUDIO                     Ez az!

LEONATO                    Csakhogy aztán összetépte a levelet ezernyi kis cafatra, s átkozta magát, hogy miért is írt ilyen szemérmetlenül - épp annak, aki majd nyilván kicsúfolja! - “Magamról ítélek - mondja Beatrice -, én is kicsúfolnám, ha írna nekem, ki én, pedig hogy szeretem!”

CLAUDIO                     Aztán térdre hull, sír, zokog, mellét veri, haját tépi, könyörög, jajveszékel: “Ó, édes Benedetto! Úristen, adj türelmet!”

LEONATO                    Igen, így őrjöng - a lányom is mondja. Már úgy eszét vesztette, hogy Hero néha attól fél, kárt tesz magában... Szent igaz, hogy így van!

DON PEDRO                Jó volna, ha Benedetto megtudná ezt valakitől - ha már Beatrice nem mer szólni.

CLAUDIO                     Mi értelme volna? Csak kigúnyolná, és még jobban megkínozná szegény kislányt.

DON PEDRO                No, ha azt merné, kötelet érdemelne! - Micsoda édes, drága lány! És olyan tiszta, mint a patyolat!

CLAUDIO                     S milyen eszes!

DON PEDRO                Csak abban nem, hogy épp Benedettót szereti.

LEONATO                    Bizony, uram, ha a vér az ésszel harcra kel ilyen zsenge kis testben: tízet egy ellen, hogy a vér győz! Nagyon sajnálom a kislányt - minden okom megvan rá, hisz bátyja is, gyámja is vagyok!

DON PEDRO                Bár énértem rajongna így! Én ugyan nem törődném semmi mással - rögtön feleségül venném! Kérlek, beszéljetek Benedettóval! Lássuk, mit szól a dologhoz?!

LEONATO                    Jól tenném, azt hiszed?

CLAUDIO                     Hero szerint: ez a biztos halál Beatricének. Mert az szegény azt mondja: belehal, ha Benedetto nem szereti, de inkább meghal, semhogy elárulja neki szerelmét. De még ha megkérné is a kezét: ő inkább választaná a halált, mint hogy csak egy mákszemnyit is engedjen a büszkeségéből.

DON PEDRO                Igaza van! Ha szerelmet vallana neki: Benedetto alighanem kinevetné - hisz tudjátok, milyen pökhendi.

CLAUDIO                     De legény a talpán!

DON PEDRO                No, igen, szemre elég mutatós.

CLAUDIO                     És - Isten a tanúm - roppant eszes!

DON PEDRO                No igen, föl-fölszikrázik benne valami...  szellemféle.

CLAUDIO                     S állítom, hogy bátor is.

DON PEDRO                Hektornál Hektorabb, szavamra! S ha valami patvarkodás fenyeget, jól mondod, maga a szelíd józan ész! Vagy elkerüli kellő tapintattal, vagy istenfélő keresztyén módjára tűri.

LEONATO                    Ha istenfélő, akkor persze béketűrő. És ha mégse tűri a békét: hogyne félne és remegne?

DON PEDRO                Úgy is tesz, mert istenfélő ám, ha nem gondolná is az ember egyik-másik vaskos tréfája után... Bizony, sajnálom a húgocskádat! No, megkeressük Benedettót, eláruljuk neki, hogy beleszeretett a kislány?

CLAUDIO                     Csak azt ne, uram! Inkább jó tanácsokkal segítsünk Beatricének, hogy kitépje szívéből ezt az érzést.

LEONATO                    Hiába. Előbb tépi ki az a lány a tulajdon szívét.

DON PEDRO                No, majd hallunk még erről többet is a lányodtól. Hadd csillapodjék közben a dolog. Szeretem Benedettót: örülnék, ha magába szállna, s belátná, hogy mennyire méltatlan ilyen remek lányra.

LEONATO                    Indulhatunk, uram, ha parancsolod: vár a vacsora.

CLAUDIO                     (félre)

Ha ettől bele nem habarodik, akkor semmitől!

DON PEDRO                (halkan)

Ugyanilyen hálót kell vetni Beatricének is! A lányod meg a komornája elintézhetne. Az lesz a jó mulatság, ha mind a kettő szentül hiszi, hogy a másik bolondul érte - s közben sehol semmi! Ezt a komédiát szeretném látni! Micsoda cirkusz lesz! - Küldjük ide Beatricét, hogy hívja asztalhoz barátunkat!

Don Pedro, Claudio, Leonato távozik

BENEDETTO                (előjön a lugasból)

Ez nem lehet beugratás. Komolyan folyt az egész tanácskozás, Heróra hivatkoznak - ez is bizonyíték. Látszik, hogy megesett a szívük Beatricén. Szegénykét alighanem elragadta a szenvedély, Szerelmes belém! Ezt viszonozni kell! Csak füleltem, amint kárpálnak... Azt mondják, én majd pöffeszkedem, ha megtudom, hogy az a lány belém szeretett! Azt mondják, hogy Beatrice inkább meghal, mint hogy kimutassa, mit érez... Sohasem gondoltam a házasságra. De ne lássanak pöffeszkedőnek! Örüljön az ember, ha fülébe jut, hogy mi a hibája, s jóváteheti. Azt mondják, szép a lány. Ez igaz, ezt én is tanúsíthatom. És jó erkölcsű. Úgy van, ezt sem cáfolom. Eszes is - csak abban nem, hogy épp engem szeret. Igaz, hogy ez nem vall bölcsességre, de bolondságra se, mert fergetegesen bele fogok szeretni! Nyilván fejemhez vágnak majd egy-két sületlen tréfát, ócska szellemességet, merthogy eddig lefitymáltam a házasságot... De hát az ízlés tán nem változik? Az ember fiatalon odavan egy ételért - aztán idősebb korában rá se tud nézni. Hát holmi sziporkák, szentenciák, papirosböcsességek letérítsenek egy férfit a tulajdon pályájáról? Nem! Be kell népesíteni a földet! Amikor azt mondtam, hogy agglegényként halok meg, még nem tudtam, hogy megérem a házasságom napját.

Beatrice közeleg

Beatrice! A napvilágra mondom: szép kisasszony! Szerelem jeleit szimatolom rajta!

BEATRICE                    Kedvem ellenére ide küldtek, hogy vacsorázni hívjalak, signor.

BENEDETTO                Szép Beatrice, köszönöm fáradozásodat.

BEATRICE                    Nem fáradtam többet ezért a köszönetért, mint te azzal, hogy kimondtad. Ha fáradságomba kerül, ide se jövök.

BENEDETTO                Tehát örömöd telt a küldetésben.

BEATRICE                    Egy késhegynyi - amennyivel megfújthatsz egy csókát. Látom, signor, nincs étvágyad - áldjon ég! (Távozik)

BENEDETTO                Aha! “Kedvem ellenére ide küldtek, hogy vacsorázni hívjalak” - ebben kettős értelem rejlik! “Nem fáradtam többet ezért a köszönetért mint te azzal, hogy kimondtad” - ez annyi, mintha azt mondaná: teérted minden fáradozás olyan könnyű, mint egy köszönet. Gazember vagyok, ha meg nem sajnálom! Pogány vagyok, ha meg nem szeretem! Megyek, megszerzem az arcképét! (Elsiet)

HARMADIK FELVONÁS

1. szín -

A kertben. Jön Hero, Margaréta és Ursula

HERO                            Jó Margaréta, fuss csak a szobába:

Ott benn leled Beatricét, amint

Beszél a herceggel s Claudióval...

Súgd a fülébe, hogy mi Ursulával

A kertben egyre-másra emlegetjük...

Mondd, hogy kihallgattál, s vedd rá, hogy ő is

Lapuljon meg a lugas bokra közt,

Ott, hol a napon érett sűrü lonc

Kizárja a napot, mint nagyranőtt

Kegyenc, ki képes tápláló urát

Kitúrni... Ott lessen Beatricénk

És hallgatózzon! Ez a megbizásod:

Végezd el fürgén, s hagyj magunkra, kérlek!

MARGARÉTA              Azonnal ideküldöm, ezt igérem! (Elsiet)

HERO                            Nos, Ursula, ha Beatrice jön,

Mi föl-le járunk a lugas során,

S egyetlenegy témánk lesz: Benedetto!

Ha csak kiejtem a nevét, dicsérd úgy,

Ahogy még ember meg nem érdemelte.

Én újságolom majd, hogy Benedetto

Beatricéért lángban ég. Olyan

Fortélyos a kis Cupido nyila,

Hogy fülön át - sziven talál!

Beatrice hátul jön

Gyerünk!

Nézd, Beatrice surran, mint a bíbic:

A földre kushad, úgy fülel szavunkra!

URSULA                       Így jó halászni: nézni, hogy halunk

Arany uszonnyal szánt ezüst habot,

S ravasz csalira boldogan harap!

Beatricére most vessük ki horgunk,

Amíg a sűrü rejtekén lopakszik!

Percig se aggódj: szerepem tudom.

HERO                            Közel huzódjunk hozzá, hogy fülével

Finom csalinkból semmit el ne vesszen!

Közelebb húzódnak a bozóthoz

Nem, Ursulám, nagyon kevély leány ő,

Jól ismerem: vad és szilaj szivű,

Akár a szirti sólyom.

URSULA                                            S Benedetto

Beatricébe csakugyan szerelmes?

HERO                            A herceg mondja, s vőlegényem is.

URSULA                       S kérték, hogy erről szólj Beatricének?

HERO                            Kértek, hogy közbejárjak. Azt feleltem:

Ha Benedettónak barátai,

Beszéljék rá, hogy küzdjön vágya ellen,

S Beatricének semmiképp se szóljon.

URSULA                       S mért mondtad ezt? Hát az a jó nemes

Tán nem méltó a boldogságos ágyra,

Amin Beatricénk nyugtatja testét?

HERO                            Ó, Ámor isten! Hogyne volna méltó!

Jobban megérdemelné bárkinél.

De nem termett még keményebb dió

A mi vadóc Beatricénk szivénél.

Gúny és kevélység szikrázik szemében:

Mindent lenéz, amerre néz. Feszít

Saját eszével, s bárki mást lefitymál.

Szeretni nem tud, sőt még arra sem

Képes, hogy érzést jó szívvel fogadjon:

Csak önmagát imádja.

URSULA                                            Úgy van, úgy!

Az úrfi vágyát jobb, ha meg se tudja:

Csak gúnyolódna rajta, annyi szent.

HERO                            Jól mondod ezt, mert nincs oly férfiember

- Bármíly nemes, tudós, ifjú, kiváló -,

Akit ki nem csufol... Ha szőke fürtű,

Azt mondja: inkább húgává fogadná;

Ha barna: azt, hogy Természet-anyánk

Pojácát pingált, s ejtett egy pacát.

A szálas néki égimeszelő;

Az apró meg csak kimustrált dugó;

A jó társalgó: pörge szélkelep;

A hallgatag meg: nehézkes fatuskó.

Így minden jót a visszájára fordít;

Nem tisztel semmi virtust, érdemet.

URSULA                       Ilyen csipősség nem ajánlatos.

HERO                            Nem, nem ajánlatos egy lány, ha oly

Makacs, makrancos, mint Beatrice.

De ki mer szólni néki? Hisz ha szólnék,

Gúnnyal nyilazna, tréfával ledöfne,

S kacagna, míg belé nem pusztulok.

Eméssze hát meg lángja Benedettót,

És sóhajokban füstölögjön el:

Jobb halni bútól, mint gúnytól sebezve...

Nincs rosszabb, mint ha csiklandással ölnek!

URSULA                       Beatricének kéne szólni mégis.

HERO                            Nem, inkább Benedettóhoz megyek,

S tanácsolom, hogy lángját fojtsa el.

Sőt holmi kis rágalmat kitalálok,

Hogy kuzinomtól kedvét elvegyem.

Nem is hinnéd, egy rossz szó míly hatásos!

URSULA                       Jaj, ezzel mégse bántsd meg kuzinod!

Amilyen ritka jó eszű leány,

Nem fog talán meggondolatlanul

Kikosarazni egy ilyen kiváló

Nemes vitézt, mint signor Benedetto!

HERO                            Az első férfi ő Itáliában -

Kivéve persze drága Claudiómat!

URSULA                       Már meg ne haragudj, kisasszonyom,

Kimondom, hogy egész Itáliában

Tartásra, észre, jó vitézi hírre

Signor Benedettónak párja nincs.

HERO                            Valóban, jó nevének híre van.

URSULA                       S ő rászolgált, mielőtt híre kelt! -

Kisasszonyom, mikor is esküszöl?

HERO                            Hát holnap reggel! Jöjj csak, jöjj velem:

Majd megnézed ruháim, s adsz tanácsot,

Melyik való leginkább esküvőre!

URSULA                       (halkan)

Már lépre ment! Megvan, kisasszonyom!

HERO                            Ha megvan: Ámoré a diadal.

Kit nyíllal ejt el, kit csapdába csal.

Hero és Ursula távozik, Beatrice előlép

BEATRICE                    Lehetséges ez? - Jaj, fülem hogy ég! -

Vadság, kevélység szárad lelkemen?...

Pokolra gőg és szűzi büszkeség,

Zászlótok alatt nem vár győzelem!

Jöjj, Benedetto, szerelmem tied!

Szilaj szivem kezessé szoktatom.

Ha te szeretsz, én kedvesed leszek:

Szent lánc köt össze majd egy szép napon.

Méltó vagy rája, mondják - s én magam

Hitet teszek szavukra boldogan! (El)

2. szín -

Leonato házában.

Jön Don Pedro, Claudio, Benedetto és Leonato

DON PEDRO                Kivárom, míg meglesz az esküvőd, azután indulok Aragóniába.

CLAUDIO                     Elkísérlek én is, uram, ha megengeded.

DON PEDRO                Nem, nem, attól házasságod kelő napja mindjárt felhőbe is borulna: mintha egy gyermeknek megmutatnák új ruháját, de megtiltanák, hogy fölvegye! Csak Benedettót merném kérni, hogy velem tartson, mert ő aztán tetőtől talpig csupa jókedv. Kétszer-háromszor is elvágta már Cupido íjján a húrt, úgy, hogy az a kis gazember őrá már nem mer nyilazni. Olyan érces a szíve, mint a harang, s a nyelve - valóságos harangnyelv. Ami a szívében lakik, azt hirdeti a nyelve is.

BENEDETTO                Uraim, nem vagyok én már a régi.

LEONATO                    Én is azt mondom. Úgy látom, megkomolyodtál.

CLAUDIO                     Remélem, szerelmes.

DON PEDRO                Ördög vinné a mihasznát! Nincs őbenne egy csöpp jó vér se: nem fog rajta a szerelem. Ha búsul: csak az a baja, hogy üres a zsebe.

BENEDETTO                A fogam fáj.

DON PEDRO                Húzasd ki!

BENEDETTO                Inkább felkötni kell, ha fáj.

CLAUDIO                     Vagy inkább téged felkötni, hogy ne fájjon.

DON PEDRO                Eh, hogy lehet sóhajtozni holmi fogfájás miatt!

LEONATO                    Egy kis dagadtság, egy kis szuvasság - mi az?

BENEDETTO                Persze, férfiasan elviseljük a fájdalmat - míg más érzi.

CLAUDIO                     Azt mondom, mégiscsak szerelmes!

DON PEDRO                Semmi jele rajta efféle hóbortnak... legföljebb divathóbortnak. Ma hollandusnak öltözik, holnap franciának... Vagy két országnak egyszerre hódol: övön alul német - csupa merő bugyogó -, övön felül spanyol - mellényt a világért se hord! Bolondságok szerelmese, de nem szerelem bolondja - ahogy ti hiszitek.

CLAUDIO                     Ha ez nem habarodott bele valami nőbe - akkor én többet nem hiszek áruló jeleknek. Minden reggel megkeféli a kalapját - mit jelent ez?

DON PEDRO                Látta valaki a borbélynál?

CLAUDIO                     Nem, de a borbély legényét látta valaki nála. Orcájának bozontos díszével azóta már labdát tömnek.

LEONATO                    Szavamra, így szakáll nélkül fiatalabbnak látszik.

DON PEDRO                Pézsmával is keni magát. Nem szimatolsz ebből valamit?

CLAUDIO                     Csak azt, hogy a bódító ifjú - szerelmes.

DON PEDRO                Legfőbb jele ennek - a melankólia.

CLAUDIO                     Hát az orca-kence... az mikor volt szokása?

DON PEDRO                Meg az arcfestés! Hallom, mit suttognak erről.

CLAUDIO                     S mivé lett játszi szelleme? Mint a lant húrja, ha megereszkedik.

DON PEDRO                Igen, ezek baljós jelek - mondd ki, mondd ki, hogy szerelmes!

CLAUDIO                     Én azt is tudom, ki szerelmes őbele.

DON PEDRO                Azt én is szeretném tudni. Fogadni mernék, olyan nő, aki nem ismeri.

CLAUDIO                     De ismeri, minden hibájával együtt - mégis meghal érte.

DON PEDRO                Akkor azt vagy kiterítik, vagy leterítik.

BENEDETTO                A fogfájáson mindez nem segít. Bátyámuram, sétáljunk erre el. Nyolc-tíz okos szó van a nyelvemen - de csak neked tartogatom. Semmi szükség rá, hogy ezek a szélkelepek hallják!

Benedetto és Leonato elsétál

DON PEDRO                Akármi legyek, ha nem Beatricéről akar szót érteni!

CLAUDIO                     Hát persze! Amióta Hero meg Margaréta is eljátszotta azt a kis jelenetet Beatricének... Most már a két medve nem ugrik egymásnak, ha valahol összeakad.

Jön Don Juan

DON JUAN                   Jó egészséget, bátyám és uram!

DON PEDRO                Neked is, öcsém!

DON JUAN                   Ha volna időd, beszélni szeretnék veled.

DON PEDRO                Bizalmasan?

DON JUAN                   Úgy, ha megengeded... Különben Claudio gróf is hallhatja: őt illeti, amit mondani akarok.

CLAUDIO                     Miről van szó?

DON JUAN                   (Claudióhoz)

Te holnap készülsz megesküdni, grófom?

DON PEDRO                Hiszen tudod.

DON JUAN                   Nem akarom tudni, ha ő is tudja, amit én tudok.

CLAUDIO                     Ha valami akadálya van: ki vele, kérlek!

DON JUAN                   Talán azt hiszed, hogy nem szeretlek - de ez majd később derül ki. S úgy lehet, jobb emberednek tartasz majd azután, amit most fölfedek. Ami bátyámat illeti: meggyőződésem, hogy jóindulattal van irántad, és tiszta szívből igyekezett egyengetni tervezett házasságodat. Eszeveszett terv és kárba veszett igyekezet.

DON PEDRO                De hát mi a baj?

DON JUAN                   Azért jöttem, hogy megmondjam. Rövidre foghatom - épp azért, mert hosszú ideje tartja már magát a szóbeszéd. A hölgy hűtlen.

CLAUDIO                     Ki? Hero?

DON JUAN                   Ő. Leonato Herója, a te Heród, mindenki Herója.

CLAUDIO                     Hűtlen?

DON JUAN                   Ez enyhe kifejezés a romlottságára. Mondhatom, ő maga durvább, sőt... gondolj valami borsosabb szóra: könnyen meggyőzlek, hogy az találóbb. Csak ne ámuldozz, mert bizonyítékkal szolgálok. Tarts velem ma este: meglátod, hogy az esküvője előtti éjszakán is ki-be járnak az ablakán. Aztán, ha továbbra is szereted, hát csak vedd el holnap. De a becsületedhez jobban illenék, ha meggondolnád magad.

CLAUDIO                     Lehetséges ez?

DON PEDRO                Nem akarom elhinni.

DON JUAN                   Ha nem mersz hinni a szemednek, hát ne valld be, mit tudtál meg. Én mutatok épp eleget! Majd ha láttatok, hallottatok mindent: cselekedjetek aszerint.

CLAUDIO                     Ha bármit látok ma éjjel, amitől vissza kell lépnem: holnap ott, a násznép előtt, esküvés - helyett - megszégyenítem!

DON PEDRO                Én meg ahogy helytálltam érted a leánykérésben: veled tartok a megszégyenítésben is!

DON JUAN                   Nem akarom tovább vádolni, míg ti magatok nem lesztek tanúim. Csak éjfélig várjatok hidegvérrel: akkor feltárul minden magától.

DON PEDRO                Baljós napfordulás!

CLAUDIO                     Szörnyű orvtámadás!

DON JUAN                   Kivédett sorscsapás! - Ezt mondjátok majd ti is, ha meglátjátok, mi következik!

Mind el

3. szín -

Utca. Lasponya, Furkó és őrök jönnek

LASPONYA                  (az őröknek)

Derék s igaz emberek vagytok-e?

FURKÓ                         Azok hát! Különben siralmas sorsra jutna testük-lelkük: örök üdvösségre.

LASPONYA                  No nem, az nagyon is enyhe büntetés volna az elharapódzott korrekcióra - kivált a herceg úr őrségében!

FURKÓ                         Helyes, Lasponya szomszéd, csak szabd ki nekik a reglamát!

LASPONYA                  Először is: melyik köztetek a legindolensebb a rendőri szolgálatra?

ELSŐ ŐR                      Leginkább Pogácsa meg Tufa, merthogy ők írni-olvasni is tudnak, uram.

LASPONYA                  Gyere csak, Tufa szomszéd! Finom névvel áldott meg az Isten. Az előkelő ábrázat a jó szerencse ajándéka, de az írás-olvasás, az velünk születik!

MÁSODIK ŐR              Strázsamester uram, mind a kettő...

LASPONYA                  Mind a kettő megvan benned - tudom, hogy ezt akartad kibökni. No, ábrázatodért adj hálát Istennek - de jobb, ha nem dicsekszel vele. Az írás-olvasást pedig csak akkor fitogtasd, amikor nem szükségeltetik efféle fényűzés. Az a híred, hogy te vagy itt a legindolensebb a rendőri szolgálatra: azért hát tartsd te a lámpást. Az a tiszted, hogy minden kétes személyt betakaríts. A herceg úr nevében akárki emberfiát megállíthatol.

MÁSODIK ŐR              De hátha nem áll meg?

LASPONYA                  Ej, hát akkor ne figyelmezz rá, hanem ereszd útjára: ellenben hívd össze rögvest az egész őrséget - s adjatok mind hálát az Istennek, hogy megszabadított egy gazembertől.

FURKÓ                         Ha nem áll meg, amikor ráparancsolunk, akkor nem is lehet a herceg alattvalója!

LASPONYA                  Szent igaz! Márpedig őnékik semmi dolguk mással, csakis a herceg úr alattvalóival. Aztán valami lármát ne csapjatok az utcán, mert az őrség számára mindennemű fecsegés-locsogás szigorúan kommendáltatik, és vétó terhe alatt legális.

MÁSODIK ŐR              Leginkább majd szunyókálunk, nem fecsegünk - tudjuk mi, hogy mi az őrszem tiszte!

LASPONYA                  Lám csak, úgy beszélsz, ahogyan sokat látott, megfontolt bakterhez illik. Mert hát miért is volna a szunyókálás vétek? Csak arra ügyeljetek, hogy el ne lopja valaki az alabárdotokat! No, járjátok végig a kocsmákat, és utasítsatok minden részeget, hogy - bújjon ágyba.

MÁSODIK ŐR              De hátha nem akaródzik nekik?

LASPONYA                  Ej, hát akkor hagyjátok ott őket, míg ki nem józanodnak. Aztán, ha akkor se kaptok tőlük jó szót, hát mondjátok, hogy nem is őket kerestétek, tévedés történt.

MÁSODIK ŐR              Igenis, uram.

LASPONYA                  Ha tolvajjal találkoztok: hivatali hatalmatoknál fogva gyanakodhattok rája, hogy nem tisztességes férfiú. S az ilyennel minél kevesebbet törődtök, bajlódtok: annál nagyobb böcsületet vallotok.

MÁSODIK ŐR              De ha tudjuk, hogy tolvaj, nem kell őtet lefogni?

LASPONYA                  Igaz, ami igaz: hivatalból megtehetitek; de én azt mondom: aki szurokba nyúl, szurtos lesz az! Ha tolvajt fogtok, a legbékésebb eljárás: kilesni, míg megmutatkozik a lopós természete, s ellopakodik a kompániátokból.

FURKÓ                         Tégedet, kolléga, mindig is könyörületes embernek ismertünk.

LASPONYA                  Igaz, ami igaz: én egy kutyát se kötnék föl a magam jószántából - akkor már inkább egy embert, kivált, ha néminemű eminencia bizonyulna rája.

FURKÓ                         Ha azt halljátok, hogy valahol csecsszopó rí éjtszaka: híjjátok elő a dajkáját, s parancsoljatok rá, hogy csitítsa el.

MÁSODIK ŐR              De hátha a dajka alszik, s nem hallja, hogy ráparancsolunk?

LASPONYA                  Hát akkor csak vonuljatok el csendességgel: hadd ocsúdjék föl a pulya sírására! Mert amelyik juh nem hallja meg a bárány bőgését, az a bornyúbégetésre se neszel föl.

FURKÓ                         Szent igaz.

LASPONYA                  Eddig tartott az utasítás. A rend őre vagy: herceg urunk tulajdon személyit repercentálod. Ha szembetalálkozol éjtszaka a herceggel, őtet is megállíthatod.

FURKÓ                         Nem, a Szűzmáriáját, aztat talán mégse!

LASPONYA                  Öt tallért egy ellen - akármelyik törvénytudó személy előtt -, hogy igenis megállíthatod! Persze, csak ha a herceg is rááll, hogy megálljon. Mert a rend őrének senkit se szabad megsértenie; márpedig, ha akaratja ellenire megállítasz valakit, az sértés.

FURKÓ                         A Szűzmáriáját, bizony úgy van!

LASPONYA                  De úgy ám! No, emberek, jó éjszakát! Aztán ha valami fontos dolog esnék, engem híjjatok! Szedjétek össze az eszeteket - de még a cimboráitok eszét is -, jó éjtszakát! Gyere, szomszéd!

Indulnak Furkóval

MÁSODIK ŐR              No, emberek, megkaptuk az utasítást. Üldögéljünk itt a templom padján két óráig, aztán - ágyba mind!

LASPONYA                  (visszafordul)

Még egy szót, derék szomszédok! Cirkáljatok signor Leonato portája körül, mert ott holnapra lakodalom készül, s nagy nyüzsgés lesz az éjjel! Isten áldjon! Virrasszatok éhbéren!

Lasponya és Furkó elvonul.

Előtántorog Boracchio, majd a nyomában Corrado

BORACCHIO                (halkan)

Hé, Corrado!

ELSŐ ŐR                      (halkan)

Csitt! Ne moccanjatok!

BORACCHIO                Corrado, hol vagy már?

CORRADO                   Itt, a sarkadban, komám!

BORACCHIO                Hát azért viszketett a sarkam! Mindjárt gondoltam, hogy valami rühes alak lehet ott!

CORRADO                   Ezért még megkapod a magadét. De most halljam azt a históriát!

BORACCHIO                Csak lapulj ide, az eresz alá, már szemerkél az eső. Kivallok én mindent, mert borban az igazság!

ELSŐ ŐR                      (halkan)

Valami gazság! Füleljetek, emberek!

BORACCHIO                Tudd meg, hogy Don Juantól - ezer dukátot kaptam.

CORRADO                   Milyen gaztettnek lehet ilyen nagy ára?

BORACCHIO                Azt kérdezd inkább: milyen gazembernek lehet ilyen sok pénze? Mert ha a pénzes gazembernek szüksége van a szegény legényre, akkor a szegény legény olyan árat szab, amilyen őneki tetszik!

CORRADO                   Nem fogy csudám!

BORACCHIO                Látszik, hogy kezdő vagy. Azt tudod, hogy mellény, kalap, kabát divatja - semmiség.

CORRADO                   Persze, csak ruha.

BORACCHIO                Azt mondom, divat!

CORRADO                   Igen, a divat, az divat.

BORACCHIO                Eh! Épp úgy mondhatom, hogy a bolond, az bolond. Hát nem látod, micsoda huncut tolvaj a divat?

MÁSODIK ŐR              (félre)

“Huncut” - ismerős ez a név! Vagy hét éve garázdálkodik erre; nagy tolvaj! Úgy jár-kel itt, mint valami nemesúr, “Huncut” - így híjják, emlékszek.

BORACCHIO                Hallod ezt? Valaki beszél!

CORRADO                   Nem, csak a szélkakas nyikorog a házon.

BORACCHIO                Mondom hát, nem látod, milyen huncut tolvaj a divat?... Hogy elszédít, hogy kiforgat minden ficsurat?... úgy tizennégytől harmincöt évesig... Néha úgy ruházza őket, mint a fáraó vitézeit a megbarnult szentképen - néha meg mint a Bál isten papjait az ótemplom ablakán - néha meg mint azt a csupasz képű Herkulest a koszlott, molyos kárpiton - megnézted? -, duzzadtabb a gatyapőce, mint a buzogánya...

CORRADO                   Jó, jó, tudom én is - s azt is, hogy a divat több ruhát vág a sutba, mint amennyit ember elnyüstölhet... De hát nem megszédített a divat téged is? - lám, elkanyarodtál a históriádtól, s a divatról fecsegsz!

BORACCHIO                Attól ne tarts! Tudd meg, hogy máma éjtszaka bekéredzkedtem Margarétához... a - Hero kisasszony komornájához, de úgy szólítottam, mintha Hero volna... A kisasszony ablakán kihajolva búcsúztatott, jó éjszakát kívánt vagy ezerszer... De nem jól mondom ezt a históriát... Azon kellett volna kezdenem, hogy a herceg, meg Claudio, meg a gazdám... No, a gazdám, Don Juan, az úgy dirigálta, állogatta, igazgatta azt a két urat, hogy onnét messziről, a kertből megleshessék a szerelmetes találkát.

CORRADO                   Aztán Margarétát Herónak gondolták?

BORACCHIO                Azok ketten igen, a herceg meg Claudio. De az én gazdám, az ördögfajzat, az tudta ám, hogy az ott Margaréta! Egy szó mint száz - a gazdám erősködése, a csalafinta sötétség, no meg leginkább az én szerelmetes mesterkedésem - az megtette a magáét! Don Juan minden rágalma olyan valóságosnak rémlett egyszeriben, hogy Claudio őrjöngve rohant el... Megesküdött, hogy holnap reggel a templomban, mihelyt elé kerül Hero: ott, az egész gyülekezet előtt fejére olvassa, mit látott az éjjel, s kiadja az útját - mehet haza a menyasszony párja nélkül!

Az őrök előlépnek

MÁSODIK ŐR                     Megállj! A herceg nevében!

ELSŐ ŐR                      Híjjátok a strázsamestert! Itten mi fölfedeztük az álladalom legveszedelmesebb paráznaságát.

MÁSODIK ŐR              Az a Huncut nevezetű is köztük lehet - azt majd megismerem a barkójárul.

CORRADO                   Emberek, emberek!

MÁSODIK ŐR              Előkerítitek ti azt a Huncutot - errül kezeskedem!

CORRADO                   Emberek...

ELSŐ ŐR                      Egy szót se! Ezennel befoglak! Megparancsolom, hogy felsőbb engedelmetekkel velünk tartsatok!

BORACCHIO                No, szép kis portéka lesz belőlünk, ha ezek itt plajbászvégre kapnak!

CORRADO                   Mondhatnám: keresett portéka. Csak nyugalom... megyünk veletek!

Mind elvonulnak

4. szín -

Szoba Leonato házában.

Hero, Margaréta, Ursula jön

HERO                            Ursula, kedves, ébreszd föl a kuzinkámat, Beatricét, mondd, hogy keljen már!

URSULA                       Megyek, kisasszonyom.

HERO                            S mondd, hogy jöjjön ide!

URSULA                       Igenis. (Elmegy)

MARGARÉTA              Igazán, azt hiszem, jobb volna a másik gallér.

HERO                            Nem, kedves Margóm, ezt veszem fel.

MARGARÉTA              Szavamra, ez nem áll olyan jól. Fogadni mernék, hogy a kuzinkád is ezt mondja majd!

HERO                            A kuzinkám bolond - és te is az vagy! Csakis ezt veszem fel.

MARGARÉTA              Pompás ez az új fejdísz - csak a vendéghaj lehetne rajta egy kicsit sötétebb. A ruha szabása is remek! Én láttam a milánói hercegné ruháját, amiért úgy odavannak...

HERO                            Ó, csodálatos, azt mondják!

MARGARÉTA              Esküszöm, ehhez képest csak hálóköntös. Arany hímzés, ezüst csipke - az ujján, vállán gyöngy - és körös-körül kék fodor... De a tiéd, kisasszonyom - ez a furcsa, finom, kecses szabás - ez tízszer olyan izgalmas!

HERO                            Adná Isten, hogy örömben viseljem, mert nagyon nehéz a szívem!

MARGARÉTA              Nemsokára még nehezebb lesz - egy férfi terhével.

HERO                            Fuj, nem szégyelled magad!

MARGARÉTA              Miért, kisasszonyom? Azért, hogy ezt tisztességesen kimondom? Tán nem tisztességes dolog a házasság, még a koldusok násza is? S tán nem tisztességes ember a párod - még házasság nélkül is? Te jobb szeretnéd, ha így beszélnék: “Szavammal ne vétsek, egy hitvestárs oldalán...” satöbbi... Ej, nem sérti az én beszédem, csak azt, aki hamisan gondolkozik. Nem bántok én senkit. Mi bántó van abban, hogy “nehezebb lesz egy férfi terhével”? Nincs abban semmi - csak derék férfi, derék asszony nyomja azt a derékaljat - s ne afféle könnyű szerelemből legyen terhesség. Kérdezd csak meg Beatrice kisasszonyt - épp itt jön!

Belép Beatrice

HERO                            Jó reggelt, kuzin!

BEATRICE                    Jó reggelt, kedves Hero!

HERO                            No, mi az? Mért szólsz ilyen bágyadtan?

BEATRICE                    Én már eztán csak így szólok, ha szólok.

MARGARÉTA              Búsan szóló solo. De hogy mégse maradj solo, én majd táncolok rá.

BEATRICE                    Csak vigyázz, félre ne lépj! Ha majd a férjed se lép félre, lesz fiókátok egy egész fészekalja.

MARGARÉTA              Fészekalja! Sok beszédnek sok az alja.

BEATRICE                    Mindjárt öt óra, ideje volna elkészülni, kuzin! - Komolyan mondom, nagyon rosszul vagyok... Brrr!

MARGARÉTA              Brrr? Ez jelent valamit! Lovat biztatsz?... vagy sólymot? vagy valami jómadarat?... Kiderítem én, ki az!

BEATRICE                    Kiderítheted, de engem kiterítenek!

MARGARÉTA              Előbb kell neked nászlepel, mint gyászlepel!

BEATRICE                    Mit akar ez a bolond?

MARGARÉTA              Én semmit. De Isten adja meg minden epedő szűznek a betevő falatját!

HERO                            Nézd, kuzin, ezt a kesztyűt a gróftól kaptam. Leheld be az illatát, milyen finom!

BEATRICE                    Én már alig lehelek, mint a tömött liba.

MARGARÉTA              Egy szűz, akit megtömtek... Hm, ez nem is rossz betegség!

BEATRICE                    Eszed tokja! Úristen! Mióta vagy ilyen szellemes?

MARGARÉTA              Mióta a te eszed tokba került, s pihen. Nem jó, hogy az én fejemből is pattan ki sziporka?

BEATRICE                    A fejdíszed jobban sziporkázik, mint a fejed. - Igazán beteg vagyok.

MARGARÉTA              Benedictus-főzettel kell borogatni a szívét, más nem használ.

HERO                            De hisz az paraszti nevén - bogáncs! Csak meg ne bökje a bökőjével ez a Benedictus!

BEATRICE                    Benedictus, Benedictus! Miféle célzás ez a Benedictus?

MARGARÉTA              Célzás? Szó sincs róla! Csak az áldásos bogáncsfőzetről van szó. Te most azt hiszed, hogy én azt hiszem, hogy szerelmes vagy. Nem, nem - Szűz Anyánkra! - nem vagyok én olyan bolond, hogy azt higgyem, ami sejlik, és azt sejtsem, ami rémlik - hogy azt vegyem észre, amit szívre kell venni, s azt vegyem szívre, amit észre kell venni - dehogy gondolom én meggondolatlanul, hogy szerelmes vagy, szerelmes leszel, szerelmes lehetsz! De hát Benedetto is így volt, s egyszercsak rájött, hogy férfi. Azelőtt kiköpött, ha házasságról volt szó, most pedig kiköpött olyan, mint egy házasulandó ifjú. Én nem tudhatom, kisasszonyom, mit forgatsz a fejedben, de mondhatom, te is úgy forgatod a szemed, mint más emberlánya.

BEATRICE                    Meg nem áll a nyelved!

MARGARÉTA              De amit mond, az megáll!

Ursula besiet

URSULA                       Kisasszonyom, szobádba, gyorsan! Itt vannak a gavallérok - a herceg, a gróf úr, signor Benedetto, Don Juan - s mind a többi a városból - visznek a templomba!

HERO                            Segítsetek felöltözni - kuzinkám, Margóm, Ursulám!

Mind elsietnek

5. szín -

Csarnok Leonato házában.

Jön Leonato Lasponyával és Furkóval

LEONATO                    Mi járatban vagy nálam, derék földim?

LASPONYA                  Én, kérem, szeretnék az úrral konflidensen szót érteni egy olyan kázusról, aki az úrnak, igencsak közelről indiferens.

LEONATO                    Csak röviden, láthatjátok, sok a dolgom.

LASPONYA                  Hát, uram, így áll a dolog...

FURKÓ                         Így bizony, uram.

LEONATO                    Milyen dolog, jó emberek?

LASPONYA                  Uram, ez a derék Furkó egy kicsikét el-eltér a dologtól - öreg ember már, uram, nem olyan genitális koponya, ammint, Isten segedelmével, magam is szeretném, de bizisten ollyan tisztességes, mint az a ránc ott a szemöldöke közt!

FURKÓ                         Bizony, Istennek hála, vagyok ollyan tisztességes, mint akárki fia, mán az öregje, ha nem tisztességesebb énnálam is.

LASPONYA                  Eltaláltad szarva közt a tőgyit, Furkó szomszéd.

LEONATO                    Jó emberek, egy kissé körülményesek vagytok.

LASPONYA                  Kegyelmednek úgy tetszik, csakhogy mi a szegény herceg szolgálatában állunk. De az mán igaz, hogy énmagam, ha énnekem annyi körülményem volna is, mint egy királynak, hát én aztat mind kegyelmedre testálnám hit alatt.

LEONATO                    Minden körülményességed rám szakadjon, mi?

LASPONYA                  Bizony, még ha ezerannyi volna is, merhogy hallom, kegyelmednek ollyan infámis nagy redumációja van itt, mint akárkinek városszerte, és hát én ugyan szegény ember vagyok, de eztet azér jólesik hallanom!

FURKÓ                         Hát még énnekem!

LEONATO                    Nagyon szeretném már tudni, mit akartok mondani.

FURKÓ                         Biz, uram, a strázsa máma éjtszaka elkapott egy pár ollyan megrögzött cinkost, mint akárki itten Messinában - kegyelmedrül nem is szólva.

LASPONYA                  Derék vénember ez, uram, csak hát beszélhetnékje van - mán ahogy a szólás tartsa: “Hosszú élet, rövid ész,” Uram Isten, mit nem lát az ember ebben a világban! - Azér csak jól beszélsz, Furkó szomszéd! Lám, jó ember az Isten - és hát ahol ketten ülnek meg egy lovat, ott az egyiknek csak hátul kell ülni. Jótét lélek ez, uram. Van ollyan jó, mint akármelyik kenyérpusztító, de hát Isten jóvoltából nem minden ember egyforma, sajnos. - Ugye, jó szomszéd?

LEONATO                    Persze, persze, ő elmarad mögötted.

LASPONYA                  Hát a tálentumokat az Isten osztogassa.

LEONATO                    Nos, mennem kell.

LASPONYA                  Egy szót még, uram! A strázsa csakugyan betakarított két nótárius huncutot, és hát ma reggel akarnánk elvégezni a vizitációt a kegyelmed színe előtt.

LEONATO                    Végezzétek el magatok, s tegyetek jelentést, sietek, láthatjátok.

LASPONYA                  Lesz itt olyan vizit!...

LEONATO                    Igyatok egy kis bort búcsúzóra - Isten áldjon!

Indul, de egy követ érkezése megállítja

KÖVET                         Nagyuram, várnak, hogy a leányasszonyt a vőlegény elé vezesd.

LEONATO                    Készen vagyok, indulok.

Leonato távozik a követtel

LASPONYA                  Eridj, jó komám, teremtsd elő a notóriust, mondd, hogy tentát, pennát hozzon a fogházba, mert meg kell azokat az embereket vizitelni.

FURKÓ                         Mégpedig eszesen!

LASPONYA                  Van itt ész, sose félj! (Fejét kopogtatva) Lakozik itt egysmás, amitől még rájuk gyön a viszketeg. Csak kerítsd elő azt a tudós írót, hogy atkát fektessen föl a megbiztatásunkról, s jelentkezzen nálam, a fogházban.

Mindketten távoznak

NEGYEDIK FELVONÁS

1. szín -

Templom belseje.

Jön Don Pedro, Don Juan, Leonato, Ferenc barát,

Claudio, Benedetto, Hero, Beatrice stb.

LEONATO                    Kérlek, Ferenc atyám, csak röviden - pusztán a szertartás szövegét - a házastársi kötelezettségekről majd beszélhetsz nekik később.

FERENC                        Azért járultál-e ide, gróf uram, hogy ezzel a hölggyel házasságot köss?

CLAUDIO                     Nem.

LEONATO                    “Hogy házasságra lépj” - így helyes. Mert a házasságot te kötöd meg, atyám.

FERENC                        Azért járultál-e ide, leányasszony, hogy a gróf úrral házasságra lépj.

HERO                            Igen.

FERENC                        Ha bármelyikőtök tud olyan titkos akadályról, mely a házasság megkötése ellen szól: üdvösségetekre kérlek, el ne hallgassátok!

CLAUDIO                     Tudsz-e ilyen akadályról, Hero?

HERO                            Nem, uram.

FERENC                        Tudsz-e ilyen akadályról, gróf uram?

LEONATO                    Merészkedem felelni helyette: nem!

CLAUDIO                     Mit nem merészelnek az emberek! Mit nem kockáztatnak! Mit nem tesznek napról napra, azt sem tudva, mit cselekszenek!

BENEDETTO                Mi ez? Vétó? Ezen csak nevetni lehet. Hahaha!

CLAUDIO                     Állj félre most, barát! - Hadd kérdelek meg:

Te, mint apa, jó szívvel, szabadon

Hozzám adnád e szűzet, lányodat?

LEONATO                    Oly szabadon, mint Isten adta nékem.

CLAUDIO                     S méltó viszonzásul mit adhatok

Ily drága, gazdag ajándék fejében?

DON PEDRO                Semmit, ha őt nem küldöd vissza néki.

CLAUDIO                     Jó hercegem, nemes hálára oktatsz. -

Tessék, vedd vissza lányod, Leonato!

Barátodnak ne adj poshadt narancsot!

Csak szín és máz a tisztesség a képén:

Nézd, hogy pirul itt, mint egy szűz leány!

Ó, hogy ravasz bűn mily fenséges és

Komoly köntösbe burkolózhat el!

Arcába szökkent vére nem bizonyság,

Hogy tiszta, jó? Nem esküdnétek-e,

Hogy hajadon leány? Pedig nem az!

Már ismeri a páros ágy hevét!

Nem szűzességtől: szégyentől pirul!

LEONATO                    Mit mondasz, gróf?!

CLAUDIO                                   Azt, hogy nincs esküvő:

Ne kössem lelkem címeres bujához!

LEONATO                    Jó gróf, ha lányomat próbára téve,

Ifjú szemérmét végül is legyőzted,

És szűzessége meghódolt neked -

CLAUDIO                     Tudom, mit mondanál! Ha őt lebírtam,

Csak úgy ölelt engem, mint férjurát -

Előre -, s így ez vétkét mentheti.

Nem, Leonato!

Még rossz szóval sem kísértettem őt,

Csak illedelmes, gyöngéd szeretettel

Vettem körül, mint testvér kishugát.

HERO                            És én nem annak látszottam vajon?

CLAUDIO                     Látszottál annak. Múljon már a látszat!

Úgy tűnsz fel, mint a mennybolton Diána,

Mint szűzi bimbó, mielőtt kifeslik -

De ereidben lángolóbb a vér,

Mint Vénuszé, vagy buja barmoké,

Mikor nekivadulva bakzanak!

HERO                            Rosszul van tán a gróf, hogy így beszél?

LEONATO                    Jó herceg, mért nem szólsz?

DON PEDRO                                 Mit szóljak én?

Eljátszottam becsületem, mikor

Barátom egy rimával fűztem össze.

LEONATO                    Jól hallok-e? Vagy mindezt álmodom?

DON JUAN                   Jól hallasz, uram, és mindez való.

BENEDETTO                (félre)

Ez volna esküvő?

HERO                                          “Való” - nagy Isten!

CLAUDIO                     Én vagyok ez, ki itt áll, Leonato?

S ez itt a herceg? S ez a herceg öccse?

Ez Hero arca? S ez saját szemem?

LEONATO                    Úgy van. De ezzel mit akarsz, uram?

CLAUDIO                     Csak egy kérdést lányodnak hadd teszek föl.

S te, mint az apja, gyengéd hatalommal

Hass úgy reá, hogy igazat feleljen.

LEONATO                    Úgy tégy, ha lányom vagy - parancsolom!

HERO                            Isten, segíts, mindenki ellenem van!

Miféle vallatóra fogtok itt?

CLAUDIO                     Úgy vallj, hogy jó neved szégyent ne valljon.

HERO                            Hero vagyok - mocskolhat jog szerint

Akárki váddal?

CLAUDIO                            Csak Hero maga.

Hero jó hírét - Hero söpri el.

Kivel beszéltél tegnap éjszaka

Az ablakodból éjfél s egy között?

Ha még leány vagy, erre válaszolj!

HERO                            Azon az órán senkivel se szóltam.

DON PEDRO                Akkor nem vagy leány. - Jó Leonato,

Sajnálom, meg kell tudnod ezt... Hitemre:

Testvéröcsém, s a megcsalt gróf, s magam

Hallottuk, láttuk, hogy múlt éjszaka

Beszélt az ablakából egy latorral,

S az a pimasz szégyentelen kimondta,

Hogy már ezerszer jöttek össze titkon -

Bünös találkozóra...

DON JUAN                                 Fúj, gyalázat!

Nincs erre név, nincs erre szó, uram!

A nyelv bemocskolódnék tőle, míg

Kimondaná. - Sajnálom, szép kisasszony,

Hogy így megtévelyedtél!

CLAUDIO                     Ó, Hero!... hogy milyen Hero lehetnél,

Ha testi szépségednek csak felét

Szivedbe és lelkedbe írva látnám!

Isten veled, te rongy, te gyönyörű,

Te tiszta szenny, te szennyes tisztaság!

Szemem szerelmes ablakát bezárom;

Gyanú remegjen pillám függönyén is,

Hogy szépséged csak gyötrelmemre váljék,

S ne bűvölhessen meg többé soha!

LEONATO                    Nincs itt egy tőr, hogy döfné át szivem?!...

Hero elájul

BEATRICE                    Mi lel, kuzin?... mi ez?... hisz összerogysz!

DON JUAN                   Menjünk haza. Ez a leleplezés

Sziven találta.

Don Pedro, Don Juan és Claudio távozik

BENEDETTO                       Hogy van a kisasszony?

BEATRICE                    Jaj, félek, meghalt! - Bátyám, most segíts! Hero! Szólj, Hero! - Bátyám! - Benedetto! -

LEONATO                    Sors, el ne vedd rólunk sújtó kezed!

Halál a legszebb fátyol szégyenére -

Kivánhatunk-e mást.

BEATRICE                                  Hero! Kuzin!

FERENC                        Éledj, leányom!

LEONATO                                  Még reám tekintesz?

FERENC                        Miért ne?...

LEONATO                    “Miért ne?” Nem harsogja szégyenét

A földkerekség? Tagadhatja-e

Lány-vérrel írott botrány-krónikáját? -

Ne élj, te Hero! Föl ne nyisd szemed!

Ha azt hinném, hogy nem halsz gyors halált,

S ujult erőd lebírja szégyened:

Magam ragadnék fenyiteni fegyvert,

S lecsapnék rád! - Fájt, hogy nincs több leányom?

Lázadtam a fukar Természet ellen?

- Jaj, egy is sok volt! Mért lett ez az egy is!

Miért is volt a szemem fénye - ez?

Fogadtam volna lányt örökbe inkább -

Egy koldus sarját, ingyen kegyelemből!

Ha azt mocskolná így bűn és gyalázat,

Mondhatnám: “Egy csepp vére sem sajátom,

Bitang ágyékból származott e szégyen!”

De ő - enyém! Dicsértem őt, szerettem,

S kérkedtem véle. Oly nagyon enyém volt,

Hogy ennen lényem nem volt oly sajátom,

Mint ő maga! S ő, ő hullt oly mocsokba,

Hogy nincs a nagy tengerben annyi hab,

Amennyi még egyszer tisztára mossa -

S nincs annyi sója, hogy romlott husát

Épen megóvja...

BENEDETTO                       Csillapodj, uram!

Én úgy ámulok - szóhoz sem jutok.

BEATRICE                    Rágalmazzák hugom - lelkem reá!

BENEDETTO                A hálótársad volt, kisasszonyom?

BEATRICE                    Múlt éjjel nem, de tegnap éjjelig

Hálótársam volt egy éven keresztül.

LEONATO                    Ez bizonyíték, újabb bizonyíték,

Arra, mi úgyis vas-szilárdan állt!

Vagy hazug tán e két herceg, s hazug

Claudio, ki úgy szerette őt,

Hogy foltját könnyel mosta volna le?

Hagyjuk magára: meg kell halnia.

FERENC                        Figyelj egy percre rám!

Azért hallgattam oly soká, s azért

Engedtem ily szabad folyást a sorsnak,

Mert egyre a leányasszonyt figyeltem:

Ezerszer is bibor festette arcát,

S ismét ezerszer ártatlan szemérem

Angyal-fehérrel űzte el a pírt,

S oly perzselő tűz lobbant föl szemében,

Hogy elhamvadt a hazug rágalom,

Amit rászúrt a két úr. Mondj bolondnak,

Ne bízz többé se stúdiumaimban,

Se próbájukban, a tapasztalásban,

Ne bízz koromban, tisztemben, hitemben:

Ha nem ártatlanul sújtotta le

A drága lányt egy gyilkos tévedés.

LEONATO                    Atyám, az nem lehet. Látod magad:

Még benne is van annyi becsület,

Hogy nem terheli hamis esküvel

Veszendő lelkét: ime, nem tagad!

Mért próbálod hát őhelyette is

Leplezni a mezítelen valót?

FERENC                        Leányom, szólj: kivel vádoltak itt?

HERO                            Az tudja, aki vádol: én magam nem,

Ha van csak egy oly élő férfi is,

Kit jobban ismerek, mint lánynak illik:

Ne oldozzon fel irgalom! Atyám,

Ha rám bizonyul az, hogy bárkivel

Tilalmas órán volt társalkodásom,

Vagy tegnap éjjel szóltam földi lénnyel;

Ám sújtson átok, törvény, kínhalál!

FERENC                        Szörnyű tévhitben élnek az urak.

BENEDETTO                Kettő közülük gáncstalan lovag.

Ha ítéletük megtévedt ez egyszer:

A fattyu Don Juannak műve lesz az,

Ki mindig aljas terveket kohol.

LEONATO                    Nem tudhatom. Ha igaz volt a vád:

Kezemmel tépem szét a lányt. Ha nem:

Megemlegeti a rágalmazó,

Bármily nagy úr! Nem száradt még ki vérem,

Nem ette úgy meg vénség agyvelőmet,

Nem fosztott úgy ki balsors mindenemből,

S nem szórta úgy szét jó barátaim,

Hogy föl ne keljek ilyen sérelemre:

Lesz itt erő e karban, ész e fejben,

Lesz fegyver bőven és barát sereggel

Hogy bosszut álljak!

FERENC                                      Csillapodj le most,

S fogadd vezérül jó tanácsomat.

A herceg holtnak gondolhatta lányod:

Zárd hát el egy időre nagy titokban,

És hírleld azt, hogy valóban nem él.

Látszatra rendezz nagy gyászünnepélyt;

Családotoknak ősi kriptaboltját

Diszítse gyászos sírirat, s legyen

Hiánytalan a temetési pompa.

LEONATO                    Mi sül ki ebből, és mi haszna ennek?

FERENC                        Ha jól csinálod: így a rágalom

Helyébe bánat lép - s ez már haszon -,

De célom nem csak ennyi: többre is

Török, mikor mesterkedést ajánlok.

Ha szörnyethalt a lány a vád alatt

- Mert ehhez most már ragaszkodni kell -,

Siratni, szánni, mentegetni fogják.

Tapasztalat, hogy nem becsüljük azt,

Mi megvan, bezzeg túlbecsüljük azt,

Mit elvesztettünk! Rejtett kincseket

Találunk benne, mikről azelőtt

Semmit se tudtunk. Claudio is így jár:

Ha hallja, hogy a vád megölte Herót,

A lány előtte eszményként ragyog fel,

És belopózik édességesen

A képzeletnek titkos műhelyébe:

Lényének minden drága porcikája

Még ünnepibb köntösbe öltözik,

S kápráztatóbb és élőbb lesz szemében,

Mint az a lány, ki valósággal élt.

Gyászolni fog a vőlegény, ha volt

Szivében csak egy szikra szerelem,

S emészti majd, hogy mért sújtott le vádja -

Még akkor is, ha esküszik reá!

Tégy így tehát és jó sikert remélj:

Lehet, hogy még szebb lesz a fordulat,

Mint én vázoltam rögtönözve itt.

S ha semmi más jót nem hoz is neked:

Mihelyt e lány holtának híre megy,

Elhamvad a fölzúdulás tüze.

S ha mégsem úgy lesz: még elrejtheted

- Amint kicsorbult híre megkivánja -

Egy szent kolostorban, hová szemek,

Nyelvek s lelkek haragja el nem ér.

BENEDETTO                Signor Leonato, hallgass a barátra!

Tudod, hogy hercegünkhöz s Claudióhoz

Igaz hűség és szeretet kötöz,

Mégis - hitemre - ebben a dologban

Oly titkosan s vigyázva járok el majd,

Mint lélek jár a testben.

LEONATO                                       Vész sodor:

Kapaszkodom egy szalmaszálba is.

FERENC                        Helyes. Ne vesztegessünk több időt!

A furcsa sebre furcsa ír kerül. -

Halj meg, hogy élj! Leányom, esküvőd

Csak eltolódik - tarts ki emberül!

Ferenc barát, Hero és Leonato távozik

BENEDETTO                Kisasszonyom, Beatrice... Te mindvégig sírtál.

BEATRICE                    Sírtam, és fogok is sírni.

BENEDETTO                Nem akarom, hogy sírj.

BEATRICE                    Nem temiattad, a magam jószántából sírok.

BENEDETTO                Hiszem, hogy szép kuzinodat rágalom érte.

BEATRICE                    Mit nem adnék annak, aki visszaszerzi jó hírét!

BENEDETTO                S van mód ilyen baráti szolgálatra?

BEATRICE                    Mód éppen van, csak barát nincs.

BENEDETTO                Férfinak való munka volna?

BEATRICE                    Férfinak való, de nem neked.

BENEDETTO                Semmit sem szeretek a világon annyira... mint téged. Nem furcsa?

BEATRICE                    Olyan furcsa, mint minden ismeretlen. Én is éppígy mondhatnám, hogy semmit sem szeretek annyira, mint téged... de ne higgy nekem! Pedig nem hazudok. Nem árulok el semmit... És nem tagadok semmit... Nagyon fáj, ami a kuzinomat érte.

BENEDETTO                Kardomra esküszöm, Beatrice, te szeretsz engem!

BEATRICE                    Tilos az eskü, nyeld le!

BENEDETTO                Kardomra esküszöm, hogy szeretsz - és kardomat nyeletem le azzal, aki azt meri mondani, hogy én nem szeretlek.

BEATRICE                    Nem nyelnéd inkább vissza azt, amit mondtál?

BENEDETTO                Nem nyelném én vissza, a legjobb mártással se - kimondom: szeretlek!

BEATRICE                    Akkor az Isten bocsássa meg vétkem...

BENEDETTO                Mi a vétked, édes Beatrice?

BEATRICE                    Jókor vágtál a szavamba, már majdnem kimondtam, hogy szeretlek.

BENEDETTO                Mondd ki teljes szívedből!

BEATRICE                    Teljes szívem szeret - de kimondhatatlanul.

BENEDETTO                Parancsolj velem: bármit megteszek érted!

BEATRICE                    Öld meg Claudiót!

BENEDETTO                Azt a világért se!

BEATRICE                    Megölsz azzal, hogy megtagadod - Isten veled!

BENEDETTO                Várj édes Beatrice!

BEATRICE                    Ha itt vagyok se várok semmit... Nem szeretsz... Hadd menjek, eressz!

BENEDETTO                Beatrice...

BEATRICE                    Esküszöm, megyek!

BENEDETTO                Elébb kössünk békét.

BEATRICE                    Persze, bátorságosabb békét kötni velem, mint kardot kötni az ellenség ellen.

BENEDETTO                Claudio ellenséged?

BEATRICE                    Hát nem nyilvánvalóan cégéres gazember, aki az én véremet merte szidni, káromolni, meggyalázni? Volnék csak férfi!... Ilyet, hogy valaki hitegessen egy lányt, s aztán ahelyett, hogy hites feleségül venné, a násznép előtt támadjon rá szemérmetlen váddal, leplezetlen rágalommal, kíméletlen gonoszsággal... Nagy Isten! csak férfi volnék!... A piactéren falnám föl a szívét!

BENEDETTO                Hallgass meg, Beatrice!

BEATRICE                    Még hogy férfival csevegett az ablakból!... Gyönyörű mese!

BENEDETTO                De Beatrice...

BEATRICE                    A drága Hero - meghurcolva, meggyalázva, tönkretéve...

BENEDETTO                Beat...

BEATRICE                    Hercegek és grófok! Persze, a herceg úr, mint tanú, s a “hercig úr”, mint tabu - persze, ki merne nyúlni ilyen édes grófocskához! Ó, bár férfi volnék, hogy kiálljak vele! Vagy bár volna férfi a barátaim között, hogy kiálljon értem! De mivé olvadt a virtus? - nyájassággá! A vitézség? - nyálassággá! - Egyebe sincs már a férfinak, csak nyelve - de micsoda nyegle nyelve! - az most a hős Herkules, aki nagyot tud hazudni, s meg is esküszik rá!... Ha megveszek, se lehetek férfiember: elveszhetek hát kínomban, mint asszonyállat.

BENEDETTO                Maradj, kedves Beatrice - száradjon le a kezem, ha nem szeretlek!

BEATRICE                    Ne esküdözésre használd a kezed, ha szeretsz!

BENEDETTO                Szívvel-lélekkel vallod, hogy Claudio gróf rágalmazta Herót?

BEATRICE                    Olyan biztos az, mint hogy szívem s lelkem van.

BENEDETTO                Elég. Fogadom, hogy kihívom. Hadd búcsúzzam kézcsókkal... E kézre mondom: drágán megfizet Claudio! Még hallasz rólam - aszerint ítélj meg! Menj, s tartsd a lelket kuzinodban! Nekem azt kell híresztelnem, hogy meghalt... Isten áldjon!

Benedetto elsiet, Beatrice elvonul

2. szín -

Vallatószoba a törvényszéken.

Jön Lasponya, Furkó s egy jegyző - mind hivatalos

öltözékben. Az őrség bevezeti Corradót és Boracchiót

LASPONYA                  Együtt van az egész törvényszéklet?

FURKÓ                         Széket meg párnát a jegyző úr alá!

JEGYZŐ                        Kik a delikvensek?

LASPONYA                  Mi vagyunk itt minden, én meg a kollégám.

FURKÓ                         Úgy is van. Mi kaptunk ordenárét, hogy lefolytassuk az inváziót.

JEGYZŐ                        De kik a tettesek? Álljanak a strázsamester úr elé!

LASPONYA                  Az ám, álljanak elébe! - Mi a neved, komám?

BORACCHIO                Boracchio.

LASPONYA                  Tessék beírni, hogy “Boracchio”. - Hát a te neved, fickó?

CORRADO                   Én nemesember vagyok, kérem, s a nevem: Corrado.

LASPONYA                  Írjad: “Corrado nemzetes úr.” - Félitek-é az Istent, uraim?

CORRADO

BORACCHIO                Reméljük, uram.

LASPONYA                  Írjad: remélik, hogy félik... De előre írd az Istent, mer Isten ments, hogy Isten elmaradjon az ilyen zsiványok mögött! - No, urak, hát bizonyítékunk van rája, hogy alighanem csaló gazemberek vagytok, és hát kis híján eztet gondoljuk tirólatok, rövidre fogva. Erre mit feleltek?

CORRADO                   Azt, uram, hogy nem vagyunk azok.

LASPONYA                  Csuda agyafúrt fráter ez, mondhatom - no de majd túljárok én az eszin! - Most te gyere ide, fickó, súgok valamit! Aszondom, hogy aszondják, hogy csaló gazemberek vagytok.

BORACCHIO                Csak azt mondhatom, uram, hogy nem vagyunk azok.

LASPONYA                  No jól van, állj csak oda félre... - Isten úgyse, mind a kettő ugyanazt vallja! Leírtad, hogy aszondják, hogy nem gazemberek?

JEGYZŐ                        Strázsamester uram, nem jól indul így a vizsgálat. Az őröket kellene kikérdezni, mert azok vádolják őket.

LASPONYA                  Az ám, biz’ isten, az lesz a legfizikusabb útja-módja... Győjjön az őrség! - Biztos urak, megbiztatlak benneteket a herceg nevében: vádoljátok ezeket az embereket.

ELSŐ ŐR                      Ez az ember kibökte, hogy Don Juan - a herceg testvéröccse - gazember.

LASPONYA                  Írjad: “Don Juan - gazember...” No, ez nyilvánvaló lázadás, illyet mondani, hogy egy herceg testvéröccse gazember!

BORACCHIO                Strázsamester uram...

LASPONYA                  Kusti, fickó! Nem szeretem a képedet, annyit mondok!

JEGYZŐ                        Mi egyebet hallottatok még tőle?

MÁSODIK ŐR              Bizony, még azt is, hogy ezer dukátot kapott Don Juantól, amiért hamis váddal Hero kisasszony becsületére tört.

LASPONYA                  Ez nyilvánvaló betöréses lopás, a javából!

FURKÓ                         Engem úgyse, az!

JEGYZŐ                        Mit hallottatok még, fiam?

ELSŐ ŐR                      Még azt, hogy Claudio gróf erősködött, és szavára fogadta, hogy ő bizony legyalázza Hero kisasszonyt az egész gyülekezet előtt, s el nem veszi feleségül!

LASPONYA                  Gazember! Ezért örök váltsággal lakolsz!

JEGYZŐ                        Hát még?

MÁSODIK ŐR              Ennyit hallottunk.

JEGYZŐ                        Több ez, semhogy letagadhatnátok, urak. Don Juan ma reggel titokban szélnek eredt, Hero valóban így vádoltatott meg, így taszíttatott el, és így halt bele fájdalmába. Strázsamester uram, kötözzétek le őket, s vezessétek Leonato elé! Én előremegyek, s bemutatom a vallomásukat! (Távozik)

LASPONYA                  Rajta, lekötelezni őket!

FURKÓ                         Le ám - a kezüket!

CORRADO                   Coki, tökfej!

LASPONYA                  Magasságos Isten!... Hol a jegyző? Ezt írja le, hogy a herceg úr rendőre “tökfej”!... Kötelet rá! - Te gané, te!

CORRADO                   Kotródj innen! Szamár vagy, szamár...

LASPONYA                  Hát már a sarzsimat se repetálod? a koromat se repetálod? Ó, csak volna itt a jegyző, hogy szamárnak írna le! Uraim, ezt ne feledjétek, hogy szamár vagyok! Jegyezzétek meg, ha nincs is lejegyezve, hogy szamár vagyok! Te gazember, te, rád bizonyítom én hites tanúkkal, hogy korrekt vagy tetőtől talpig! Én pedig bölcs ember vagyok, s mi több, hivatalos személy, s mi több, háztulajdonos, s mi több, olyan szép derék darab hús, mint senki itt, Messinában... Ollyan, aki igenis törvénytudó, igenis módos ember, igenis nagybérlő, s igenis, megvan a maga két rend ruhája meg mindene takarosan! - Vezessétek el! - Ó, csak írásban lefektették volna, hogy szamár vagyok!

Mind elvonulnak

ÖTÖDIK FELVONÁS

1. szín -

Leonato háza előtt. Jön Leonato és Antonio

ANTONIO                     Ha így folytatod, elveszted magad.

Nem bölcs dolog, hogy nem törődsz magaddal,

Csak bánatoddal.

LEONATO                           Hagyd el ezt a leckét!

Oly hasztalan zuhog fülembe, mint

Szitába víz. Ne adj nekem tanácsot!

Ne duruzsoljon senki így fülembe,

Míg nincs olyan fájdalma, mint nekem!

Mutass apát, ki így szerette lányát,

S ki boldogságát így vesztette el:

Ám intsen engem türelemre ő!

Vesd egybe gondját az én bánatommal,

Mérd össze sorsunk ízről ízre úgy,

Hogy kínra kín és bajra baj feleljen,

Egyforma sorban, rendben, itt is, ott is:

S ha ő mosolyog, szakállát simítva,

Ő kurjant és kacag nyögés helyett,

Ő kúrálgatja bölcs szóval a kínt,

Ő fojtja borba búját fáklyafénynél -

Ám jöjjön: tőle tanulok türelmet!

De ilyen ember nincs. Az emberek

Tanácsot, vígaszt csak oly bajra tudnak,

Mit nem éreznek, Ha megízlelik:

Csak kín marad a jó tanács helyén,

Mely gyógyszert ígért őrjöngésre is,

Selyemszállal fékezte a dühöngőt,

S haláltusát szavakkal orvosolt.

Mindenki tud türelmet prédikálni

Bú terhe alatt kétrét görnyedőknek,

De senkiben sincs ugyaníly morál,

S erő, amikor mind ez a teher

Saját vállán van. Tartsd meg jó tanácsod:

Túlsírja kínom prédikációdat.

ANTONIO                     Gyermek vagy férfi - ebben egyre megy.

LEONATO                    Kérlek, hogy hallgass. Hús és vér vagyok;

S még filozófusok közt sincs olyan,

Ki csak fogfájást békén tűrne el -

Bár isteneknek nyelvén írja meg,

Hogy sorsnak, kínnak fittyet hányni illik.

ANTONIO                     Ne végy magadra minden szenvedést:

Viseljék terhét megbántóid is!

LEONATO                    Most bölcsen szóltál: ezt meg kell fogadnom.

Azt súgja lelkem, Hero tiszta volt...

Hadd tudja ezt meg Claudio, s a herceg,

S mindenki, aki rágalmazni merte!

Don Pedro és Claudio közeleg

ANTONIO                     Ni, hogy siet a herceg, s Claudio!

DON PEDRO                Jó’stét! Jó’stét!

CLAUDIO                            Jóestét, uraim!

Sietnek tovább

LEONATO                    Egy szóra csak...

DON PEDRO                       Sietnék, Leonato.

LEONATO                    Siettek, fenség? Akkor Isten áldjon!

Épp most siettek! De hisz - egyre megy.

DON PEDRO                Ne kötekedj velünk, derék öreg.

ANTONIO                     Ha kötekedve kell helyt állani:

Itt egyikünk ma elterül.

CLAUDIO                                   Ki bántja?

LEONATO                    Te bántasz engem, te farizeus, te!

Csak ne tedd kezed a kardmarkolatra:

Nem félek tőled.

CLAUDIO                            Törjön le kezem,

Ha ősz korodnak félni ád okot!

Véletlen volt az, hogy kardomra tettem.

LEONATO                    Elég! Ne tréfálj itt, ne gúnyolódj!

Nem agyalágyult vén bolond beszél;

Nem éveimnek bástyája mögül

Dicsekszem, hogy ki voltam, és mi lenne,

Ha agg nem volnék! Tudd meg, Claudio:

Úgy megsértetted szűz lányom s magam,

Hogy félretéve higgadtságomat,

Ősz fejjel, s évek terhével rakottan,

Kihívlak, állj helyt - férfi, férfi ellen!

Azt mondom: meggyaláztad szűz leányom!

Rágalmad tőrét forgattad szivében,

S pihen már ősök csontjai között,

Olyan kriptában, mely szégyent nem ismert,

Amíg gazságod vádat nem koholt!

CLAUDIO                     Gazságom?!

LEONATO                           Az! - kimondom kereken!

DON PEDRO                Nem jól beszélsz, öreg.

LEONATO                                  Uram! uram!

Bebizonyítom - s vére lesz pecsétem -,

Ha még oly szépen s mesterkedve vív is,

S mégúgy virít is vérmes ifjusága!

CLAUDIO                     Hagyj engem békén: nincs dolgom veled.

LEONATO                    Csak így leráznál? Lányom merted ölni:

Ha engem ölsz meg, fickó, férfit ölsz!

ANTONIO                     Kettőnket öljön - férfimunka lesz -

Ha lesz... De elsőbb eggyel boldoguljon!

Közéjük áll, s kardot ránt

No, kard ki, kard! - Álljon ki énvelem!

Gyerünk, kölyök! Gyerünk, gyerünk, kölyök!

Elhúzom én a nótád, csak cselezz -

El én, nemesi becsületszavamra!

LEONATO                    De testvér...

ANTONIO                     Hagyj! Isten látja, kishugom szerettem -

S megölték rágalommal senkiházik,

Kik úgy mernek csak férfival kiállni,

Amint én kígyót nyelvén fogni meg!

Majmok, pulyák, szájhősök, kóficok!

LEONATO                    Antonio...

ANTONIO                     Maradj békén! Eh, jól ismerem őket!

Megmértem súlyuk hajszálpontosan!

Pöffeszkedő, piperkőc ficsurak,

Hazudnak, csalnak, mocskolnak, gyaláznak,

Komédiáznak, vágnak bősz pofákat,

Eldurrogatnak féltucat nagyesküt,

Hogy átdöfnék ellenfelük - ha mernék...

És ezzel vége!

LEONATO                           Testvér!

ANTONIO                                   Eh - elég!

Ne szólj belé, ezt elintézem én.

DON PEDRO                Urak, mi nem szeretnénk ingerelni...

(Leonatóhoz)

Az én szivem is fáj lányod halálán;

De esküszöm, hogy igaz volt a vád,

És jó bizonyság szólt mellette nyilván.

LEONATO                    Uram, uram...

DON PEDRO                       Nem hallgatlak.

LEONATO                                  Nem-é?

Gyerünk innen, meghallgat minket ő még!

ANTONIO                     Meg ám! S valaki megkeserüli!

Leonato és Antonio a házba vonul.

Benedetto jön

DON PEDRO                No nézd csak, itt jön az, akit kerestünk!

CLAUDIO                     Mi újság, signor?

BENEDETTO                Üdvözöllek, fenség!

DON PEDRO                Isten hozott, signor! Majdnem arra érkeztél, hogy szétválassz egy majdnem-összecsapást.

CLAUDIO                     Már azon voltunk, hogy kipróbáljuk, le tudja-e harapni az orrunkat két fogatlan vénember.

DON PEDRO                Leonato meg a bátyja. Ehhez mit szólsz? Nem lettünk volna párviadalra ifjak a két vén gyerekhez?

BENEDETTO                Igaztalan perben nincs értelme a vitézkedésnek. Éppen kettőtöket kereslek.

CLAUDIO                     Mi is téged kerestünk már mindenütt, mert nagyon megszállt bennünket a melankólia: azt szeretnénk, ha te űznéd el. Nem villogtatnád az eszed?

BENEDETTO                Itt van, amit villogtassak, hüvelyében. Kihúzzam?

DON PEDRO                Övön hordod az eszed?

CLAUDIO                     Övön senki sem hordja az eszét, de van, aki övön alul szúr vele. Sebaj, húzd csak elő a szerszámod - úgy biztatlak, mint valami hegedűst - mert mulatni szeretnék.

DON PEDRO                Szavamra, sápadt! - Beteg vagy? Vagy haragszol?

CLAUDIO                     Szedd össze magad, barátom! Nagy a feje, búsuljon a ló - de te vagy olyan legény, hogy lóvá tedd a búbánatot.

BENEDETTO                Uram, sziporkázásban is kiállok veled bajra, ha épp énvelem gyűlt meg a bajod. Válassz új témát, kérlek.

CLAUDIO                     Püff neki! Adjatok markába hozzá új bökőt, mert ez a legutóbbi beletörött a bökésbe.

DON PEDRO                Esküszöm, egyre sápadtabb! Csakugyan dühös lehet.

CLAUDIO                     Ha úgy van, tudja ő, mi a teendő.

BENEDETTO                Súghatnék egy szót a füledbe?

CLAUDIO                     Isten ments, hogy ebből kihívás legyen!

BENEDETTO                (fojtott hangon)

Rongy ember vagy - nem tréfálok. Hajlandó vagyok kiállni, ahogy óhajtod, amivel óhajtod, amikor óhajtod. Állj helyt, vagy a szemedbe mondom, hogy: gyáva. Megöltél egy drága hölgyet: haláláért még meglakolsz. (Fennhangon) Hadd hallom válaszod!

CLAUDIO                     Állok elébe. Úgyis kívántam már valami jó mulatságot.

DON PEDRO                Lakoma készül, lakoma?

CLAUDIO                     Az ám! - Köszönöm szépen - épp most hívott meg borjúfőre és kappanpecsenyére. Csorbuljon ki a pengém, ha föl nem vágom derekasan! - Süketfajd nem lesz?

BENEDETTO                Ficánkol az eszed, uram, mert nem sokat nyom a latban.

DON PEDRO                Elmondom, hogy magasztalta Beatrice az eszedet múltkorában. Azt találtam mondani, hogy szellemed finom. “Finom ám - vágja rá -, véknyan csörgedezik.” - “Nem - mondom én -, nagy szellem.” - “Az ám - feleli -, otrombanagy.” - “Nem - mondom én -, jó esze van.” - “Jó ám - feleli -, mert nem sok vizet zavar.” “Nem - mondom én -, páratlan koponya.” - “Páratlan hát - mondja -, mert egy kereke hiányzik.” - “Dehogyis - mondom én -, hisz több nyelven beszél.” - “Meghiszem azt - mondja -, amire hétfőn este megesküszik, azt kedd reggel letagadja: két nyelve van, sőt kétágú nyelve!” Így kiforgatta egy óra alatt minden virtusodat; de végül csak fölsóhajtott, s oda lyukadt ki, hogy te vagy a legremekebb férfi egész Itáliában!

CLAUDIO                     Erre aztán tiszta szívből sírva fakadt - s hozzátette, hogy neki ugyan édesmindegy.

DON PEDRO                Így volt, annyi szent, de hogyha nem gyűlölné halálosan Benedettót, akkor eszeveszetten szeretné. Az öregúr lánya mindent elmondott.

CLAUDIO                     Mindent, mindent! S tegyük hozzá: Isten szeme látta, mikor elbújt a kertben.

DON PEDRO                De vajon mikor rakhatjuk föl a vad bika szarvát a megszelídített Benedetto homlokára?

CLAUDIO                     S alája a feliratot: “Itt látható Benedetto mint házasember?”

BENEDETTO                Isten veled, fiú! Ne feledd, mit mondtam. Itt hagylak: folytasd csak ezt az anyámasszony-katonája-fecsegést! Úgy villogtatod a sziporkáidat, mint a nagylegények a kardjukat, de a sziporka - hál’ istennek - senkiben sem tesz kárt. Fenség, köszönöm sok jóindulatodat: meg kell válnom kíséretedtől. Öcséd, a fattyú, Messinából megszökött. Közös erővel megöltetek egy ártatlan, drága hölgyet. Ezzel a csupasz állú ifiúrral még találkozunk - addig is: béke vele! (Távozik)

DON PEDRO                Ez komolyan beszélt!

CLAUDIO                     De milyen komolyan! S fogadni mernék: Beatrice szerelme szállt a fejébe.

DON PEDRO                Kihívott párbajra?

CLAUDIO                     Ki ő, kereken.

DON PEDRO                Mondhatom, csinos figura az ember, mikor zekéjét, nadrágját magára veszi, de az eszét otthon hagyja!

CLAUDIO                     Óriás a majomhoz mérve: de azért a majom valóságos professzor az ilyen emberekhez képest.

DON PEDRO                De csendesedj most, hadd szállok magamba... Nem azt mondta, hogy az öcsém megszökött?

Jön Lasponya, Furkó és az őrség Corradóval és Boracchióval

LASPONYA                  Gyertek csak, urak, ha az Igazság istenasszonya ráncba nem szed benneteket, hát akkor akár el is hajíthassa azt a híres mérlegjit! Akármilyen fene képmutatók vagytok is, mi majd a képetekre mászunk!

DON PEDRO                Mi ez?... Öcsém két embere - megkötözve! Boracchio az egyik?...

CLAUDIO                     Tudakold, fenség, hogy mit vétettek?

DON PEDRO                Őrség! Mit vétettek ezek az emberek?

LASPONYA                  Hát, uram, először is hamis tanúvallomást tettek, de a tetejibe még valótlan hazugságot is állítottak; másodszor is hitelvrontást követtek el; s hatodszor és utoljára rágalom alá helyeztek egy kisasszonyt; harmadszor pediglen igazolatlanul bizonyítottak; s végezetül - hazudós rongy emberek.

DON PEDRO                Először is azt kérdem: mit követtek el? Harmadszor azt kérdem: mi a vétkük? Hatodszor és utoljára: miért vannak fogságban? S végezetül: mi a vád ellenük?

CLAUDIO                     Derekas taglalás: a megadott beosztás szerint. Szavamra mondom: egyértelmű, világos gondolatmenet.

DON PEDRO                Ki ellen vétettetek, emberek, hogy így fognak benneteket vallatóra? Ez a tudós strázsamester olyan akkurátus, hogy nem lehet eligazodni a szaván. Mi a vétketek?

BORACCHIO                Kegyes herceg, hadd legyen vége a vallatásnak. Tefenséged hallgasson ki - s ám öljön meg a gróf! Megtévesztettem tefenséged szemét is: de amit még a ti bölcsességetek sem vett észre, azt ezek az együgyű bolondok fölfedezték. Kihallgatták szavam ma éjjel, mikor ennek az embernek elmondtam, hogyan bujtott fel testvéröcséd, Don Juan, Hero kisasszony megrágalmazására... meg amikor elmondtam, hogyan vezették tefenségedet a kertbe, csak hogy lássa Margarétát Herónak öltözve, s engem, amint édeskedem vele... s azt is, amikor rátértem, hogyan fogadkozott a gróf, hogy megszégyeníti Herót az esküvőjén... Gazságom jegyzőkönyvbe került, s inkább a vérem pecsételje meg, mint hogy szégyenszemre újabb gazsággal tetézzem! A kisasszonyt sírba vitte a gazdám meg a magam hamis vádaskodása... Száz szónak is egy a vége: nem kívánok én már semmit, csak azt, ami gazembernek kijár.

DON PEDRO                Nem úgy hasít ez beléd, mint a kard?

CLAUDIO                     Mint mérget ittam mindenegy szavát!

DON PEDRO                Hát testvéröcsém bujtott erre föl?

BORACCHIO                Ő - és busásan megfizette munkám.

DON PEDRO                A velejéig áruló bitang!

Meg is szökött a gonosztett után!

CLAUDIO                     Te drága Hero! Képed úgy ragyog fel,

Mint akkor, amikor beléd szerettem!

LASPONYA                  Na, vigyétek innen a dilikvenseket! Azóta már a mi notórius jegyzőnk kellő reformációt adott signor Leonatónak a kázusról... Csak egyet el ne felejtsetek, urak: mihelyt lesz rá érkezéstek, foglaljátok írásba, hogy szamár vagyok!

FURKÓ                         Ehol ni, gyön nagyurunk, signor Leonato meg a jegyző!

Jön a házból Leonato és Antonio a jegyzővel

LEONATO                    Melyik az a gaz? Hadd nézem meg arcát,

Hogy ha még egyszer látok ilyen embert,

Jól elkerüljem! Melyik köztük az?

BORACCHIO                Ha megrontód kivánod látni: rám nézz!

LEONATO                    Te vagy, te pribék, ki leheleteddel

Megölted tiszta lányom?

BORACCHIO                              Én, csak én.

LEONATO                    Nem csak te, gaz! Magad rágalmazod most.

Emitt áll még két tisztelt férfiú...

S egy elszelelt, ki szintén cinkosod volt. -

Urak! köszönöm leányom halálát.

Jegyezzétek föl hőstetteitek közt!

Ezt jól csináltátok, tagadhatatlan.

CLAUDIO                     Nem is tudom, hogyan kérjem türelmed...

De szólanom kell. Te válaszd ki bosszud!

Találj bünömre olyan büntetést,

Milyet kivánsz. Bármit vétettem is,

Csak tévedésből...

DON PEDRO                       Úgy éljek, hogy én is!

De hogy megenyhüljön e jó öreg,

Vállalnék bármily súlyos büntetést.

Mit ő kiszab rám.

LEONATO                    Nem szabhatom rád, hogy lányom föléleszd,

Az lehetetlen. Azt kérem csupán:

Hirdessétek ki egész Messinában,

Mily ártatlan halt el Hero! - Te meg

- Ha még megihlet bánatos szerelmed -

A kriptájára sírverset szegezz,

És énekeld azt csontjai felett

Az éjszakában... S jöjj házamba reggel:

Ha nem lehettél vőmmé, légy öcsémmé!

Van egy leánya testvéremnek is:

Szakasztott mása elhalt magzatomnak,

S mindkettőnk után ő lesz örökös...

Nyújtsd néki azt, mit Herónak kináltál -

S kialszik bosszúm.

CLAUDIO                                   Ó, nemes nagyúr!

Nagylelküséged könnyekre fakaszt.

Ajánlatod hálásan fogadom:

Tiéd az árva Claudio!

LEONATO                    Várom tehát holnapra jöttödet.

Ma este búcsuzom. Még ezt a gazt

És Margarétát szembesíttetem.

Úgy látom én, a lány is cinkosuk:

Bátyád bérelte föl.

BORACCHIO                              Lelkemre, nem!

Nem tudta, mit tesz, míg velem beszélt.

Ártatlanul és jóhiszemüen

Komédiázott - tanusíthatom.

LASPONYA                  Azonföllyül, meghiggyed, uram, még az sincs fölróva, hogy ez a dilikvens, ez a bűnöző itten engemet szamárnak titulált. Kérlek alássan, hogy majd errül is tétessék említés az ítéletben. Meg aztán az őrség hallotta, hogy ezek egy bizonyos Huncutról povedáltak. Aszondják, az a fülibe egy karikán kulcsot meg lakatot visel, és Isten neviben pénzt vág ki az emberekbül - hanem aztat sohanapján adja meg nekijek! Úgyhogy most már a népek igencsak megkeményítették a szívüket, s nem adnak egy fabatkát se az Isten nevire. Kérlek alássan, errül is faggassák ki!

LEONATO                    Köszönöm gondod s tisztes fáradozásod.

LASPONYA                  Tekegyelmed úgy szól, mint a háládatos és tisztességtudó ifjabb degenerációhoz illik - dicsértessék érte az Úr neve!

LEONATO                    Ezt tedd el fáradságodért.

LASPONYA                  Isten adjon ezerannyit!

LEONATO                    Elmehetsz. Leveszem válladról a foglyok gondját - köszönöm.

LASPONYA                  Megrögzött cinkost hagyok itt tekegyelmeddel, s kérlek, uram, hogy te magad fenyítsd meg másoknak okulására. Isten áldja kegyelmedet, minden jót kívánok kegyelmednek, Isten tartson meg egészségben, ezennel alázatosan hozzájárulok a távozáshoz - és ha kívánatos ama boldog találkozás, hát csak Isten őrizzen attul is. Gyerünk, szomszéd!

Lasponya és Furkó távozik

LEONATO                    Ég áldjon, urak, holnap reggelig!

ANTONIO                     Ég áldjon! S holnap jöttök majd, urak!

DON PEDRO                Úgy lesz.

CLAUDIO                            Ma éjjel Herót gyászolom.

Don Pedro és Claudio távozik

LEONATO                    El a gazokkal! Szóljon Margaréta:

Hogyan sodródott össze egy latorral?

Leonato és Antonio a házba vonul; követi őket a jegyző s az őrség a foglyokkal

2. szín -

Leonato kertje.

Jön Margaréta és Benedetto

BENEDETTO                Kérlek, édes Margaréta, járj a kezemre, segíts hozzá, hogy szólhassak Beatricével.

MARGARÉTA              Írsz érte egy magasztaló szonettet szépségemről?

BENEDETTO                Írok én, s úgy fölmagasztallak, Margaréta, hogy élő ember föléd nem kerülhet - rá is szolgálsz, igazán.

MARGARÉTA              Hogy ne kerüljön fölém élő ember? Hát örökké magányosan kucorogjak a sutban?

BENEDETTO                Jó szerszám az eszed: gyors, mint az agár, s harap is.

MARGARÉTA              Bezzeg a te szerszámod tompa, mint a játéktőr: bököd, de nem sért.

BENEDETTO                Lovagias szerszám, Margaréta: lányt nem akar sérteni... Kérlek, hívd már Beatricét - inkább megadom magam, s lábadhoz teszem még a pajzsom is.

MARGARÉTA              Inkább a bökőd ajánlanád: pajzsunk nekünk is van.

BENEDETTO                Ha van, csak a bökő elé tartsátok - úgy veszedelmes a női szerszám.

MARGARÉTA              No, küldöm hát Beatricét - gondolom, neki is van lába.

BENEDETTO                Ha van, szedi majd szaporán!

Margaréta bemegy a házba.

Benedetto énekel

Ámor isten,

Fönt a mennyben,

Ismer engem, ismer engem,

Tudja, míly bajban vagyok...

...Bajban ám, ha énekelni kell... De ha szerelemről van szó, mondhatom, Leánder, a legendás úszóbajnok, vagy Troilus, a kerítők legelső kenyéradója, meg mind az a rengeteg sok hajdani szoknyabolond - akiknek neve oly felségesen görög a jámbusoknak sima útjain - nem, egy se kente-fente össze magát úgy a szerelem lépével, mint én, én szegény fejem! Rímekben, bizony, el nem zenghetem - próbáltam... “Kedves” - erre csak azt találom, hogy: “nedves” - pelenkás rím! “Gyötör” - erre meg az vág, hogy “ökör” - marha rím! “Oskola” - erre csak az ugrik be: “ostoba” - bugyuta rím! Csupa szerencsétlen kádencia! Nem, hiába, nem születtem poéták csillaga alatt. Én nem tudok ünnepélyes szólamokban udvarolni...

Jön Beatrice

Édes Beatrice, hát jössz, ha hívlak?

BEATRICE                    Jövök, signor, s megyek, mihelyt kívánod.

BENEDETTO                Ó, akkor maradj!

BEATRICE                    “Akkor” maradjak? Most hát búcsúzom. De mielőtt megindulok, hadd indulok meg azon is, amit Claudióval végeztél - azért jöttem, hogy ezt halljam!

BENEDETTO                Kemény szavakat hallott tőlem - hadd csókollak hát meg!

BEATRICE                    A szó csak elszáll, mint a szél - bolond lukból bolond szél fú - bolond lukat nem csókolok, tehát megyek - csók nélkül.

BENEDETTO                Kiforgatod szavaimat azzal a forgószéleszeddel! De hadd mondom meg világosan: Claudio azóta megkapta kihívásomat, s hamarosan én is megkapom válaszát! - vagy ha nem: szemébe vágom, hogy gyáva! De most mondd meg, kérlek: melyik rossz tulajdonságom gyújtott szerelemre?

BEATRICE                    Valamennyi. Mert azok együtt a rossznak olyan jól szervezett birodalmát alkotják, hogy abban egy talpalatnyi hely sem jut jó tulajdonságnak. Hát te melyik jó tulajdonságom miatt szenveded el a szerelmet?

BENEDETTO                Elszenvedem! Ez a szó telitalálat! Bizony, elszenvedem a szerelmet: akaratom ellenére szerettem beléd.

BEATRICE                    Szíved ellen, gondolom. Ha ellenségnek tekinted szíved: hadd gyűlölöm meg én is! - mert nem venném a lelkemre, hogy szeressem azt, amit barátom gyűlöl.

BENEDETTO               Te is, én is, túlontúl okosak vagyunk ahhoz, hogy békésen valljunk szerelmet.

BEATRICE                    Ebből a vallomásból nem sok okosság derül ki! Húsz bölcs ember közt egy sem akad, aki önmagát dicsérné.

BENEDETTO                Régi, régi mondás ez, Beatrice, jámbor eleink korában járta jó szomszédok között. Aki manapság nem csináltatja meg a síremlékét még életében, annak emlékezete csak addig él, míg a harang szól, s az özvegy sír.

BEATRICE                    S az meddig tart, mit gondolsz?

BENEDETTO                Micsoda kérdés! Egy óráig a jajveszékelés, s még egy negyedóráig a könnyezés - ha náthás nő. Épp ezért tanácsos, hogy a bölcs - ha csak a lelkiismeret férge nem furdalja - maga kürtölje világgá a tulajdon érdemeit! Amint én is teszem. Ennyit az öndicséretről. Magam tanúsítom, hogy rászolgálok! De mondd már hogy van kuzinod?

BEATRICE                    Nagyon rosszul.

BENEDETTO                S te hogy vagy?

BEATRICE                    Én is nagyon rosszul.

BENEDETTO                Bízz Istenben, szeress és gyógyulj meg! Megyek már, mert futva jön valaki.

Ursula sietve jön

URSULA                       Kisasszonyom, siess bátyáduradhoz: nagy kavarodás van otthon. Kiderült, hogy Hero kisasszonyt hamisan vádolták, a herceget meg Claudiót lépre csalták... Don Juan főzte ki az egészet, de ő maga megszökött... Kérlek, jöjj azonnal!

BEATRICE                    Nem jössz velem, signor, hírt hallani?

BENEDETTO                Szívedben éljek, öledben haljak, szemedbe vesszek! Persze hogy megyek veled a bácsikádhoz!

Mind bemennek a házba

3. szín -

A kripta előtt.

Don Pedro, Claudio és kisérőik gyertyával jönnek

- velük Baltazár s a zenészek

CLAUDIO                     Ez Leonato kriptaboltja itt?

EGY ÚR                        Ez, jó uram.

CLAUDIO                     (egy pergamenről olvassa)

Sírba vitte rágalom

Herót, aki itt pihen.

Úrrá lett a vádakon,

Holt porában, fényesen.

Életében lepte sár,

Most köríti fénysugár.

Zengje hírét versezet,

Majd ha én már nem leszek!

(A kriptára tűzi a pergament, majd int Baltazárnak)

Most zene szóljon, énekeld a gyászdalt!

BALTAZÁR                 (énekel)

Éj, fedezd el bűnömet!

Jaj, megöltük szűzedet!

Ünnepélyes gyászmenet

Zengjen könnyes éneket!

Éjfél, bús anyánk,

Jöjj, borúlj le ránk,

Gyászosan, gyászosan...

Ásíts, kriptabolt,

Sírba tér a holt,

Gyászosan, gyászosan...

CLAUDIO                     Elnyugodhat hűlt porod,

Évről évre gyászolok.

DON PEDRO                Urak, jó reggelt! Fáklyát oltsatok!

Már farkas nem jár, virradat dereng,

S oszlatja szét a napszekér előtt

Álmos Keletnek ritkuló homályát.

Köszönjük, elmehettek: Isten áldjon!

CLAUDIO                     Urak, bucsúzzunk: ki-ki elvonul.

DON PEDRO                Mi is menjünk, és öltsünk más ruhát:

Vár Leonato még ma délelőtt.

CLAUDIO                     A gyászra nász jön, s szebb jövőbe lát

A szem, mely eddig könnytől gyöngyözött.

Mind elvonulnak

4. szín -

Csarnok Leonato házában.

Jön Leonato, Antonio, Benedetto, Ferenc barát,

Hero, Beatrice, Margaréta, Ursula

FERENC                        Nem megmondtam, hogy ártatlan leányod?

LEONATO                    Ártatlan Claudio s a herceg is:

Egy megtévesztés áldozatai.

De Margaréta részes volt az ügyben

- Bár akaratlanul vétett -, amint

Ez kiderült a vizsgálat során.

ANTONIO                     Boldog vagyok, hogy minden jóra fordult.

BENEDETTO                De én is, mert adott szavam szerint

Meg kellett volna vívnom Claudióval.

LEONATO                    Nos, lányom, és ti is, nemes komornák,

Húzódjatok be egy másik szobába,

S ha hívunk, jertek majd álarcosan!

Ez órában jön Claudio s a herceg -

Amint igérték...

(Antonióhoz)

Tudod tisztedet:

Testvéred lányának leszel ma apja,

S az ifju Claudiónak szánod őt.

ANTONIO                     Szemrebbenés nélkül hozzáadom.

BENEDETTO                Atyám, kérnem kell majd szolgálatod...

FERENC                        Miben, signor?

BENEDETTO                Hogy egybeköss... vagy gúzsba...

így vagy úgy...

- Signor Leonato... úgy igaz, signor,

Hogy húgod jó szemmel tekint reám...

LEONATO                    S lányom szemelt ki néki. Így igaz!

BENEDETTO                S én rá szerelmes szemmel visszanézek.

LEONATO                    S a herceg, Claudio meg jómagam

Szemed szemmel tartottuk. Mit kivánsz hát?

BENEDETTO                Talányos volt, amit mondtál, signor.

Hogy mit kivánok?... Hogy te is kivált

Kivánd, amit kivánok... hogy ma itt

A házasok tisztes sorába lépjek -

(Ferenchez fordul)

Ehhez kérem segítséged, barát!

LEONATO                    Szívből kivánom.

FERENC                               S én segítelek.

De jön már hercegünk és Claudio!

Jön Don Pedro és Claudio kísérő urakkal

DON PEDRO                Szép jó reggelt e szép gyülekezetnek!

LEONATO                    Szép jó reggelt fenségednek s a grófnak!

(Claudióhoz)

Vártunk reád. Rászántad hát magad,

Hogy testvérem lányával frigyre lépsz ma?

CLAUDIO                     Állnám szavam, ha szerecsen leány is.

LEONATO                    Hívd őt, Antonio, már itt a pap.

Antonio távozik

DON PEDRO                Jó reggelt, Benedetto! Ej, mi lelt,

Hogy február borong a képeden,

Merő zimankó, felleg és vihar?

CLAUDIO                     A szilaj bika juthatott eszébe...

Ne félj, aranygomb lesz a szarvadon,

S egész Európa ünnepelni fog,

Mint Juppitert Európa ősanyánk,

Midőn a szent barom hátára szállt!

BENEDETTO                Csodásan bőgött Juppiter-bika,

S ilyen bikának kellett hágnia

Atyád párját is, mert a borja, lám,

Szádon keresztül épp úgy bőg reám.

Antonio visszatér az álarcos hölgyekkel

CLAUDIO                     Még számolunk! - De rám is számadás vár.

Melyik hölgy az én jövendőbelim?

ANTONIO                     Ő az - s ezennel átadom neked.

CLAUDIO                     Enyém tehát. - Kedves, mutasd meg arcod!

LEONATO                    Azt nem lehet, míg kézen fogva őt,

Nem esküszöl meg pap előtt vele.

CLAUDIO                     Nyújtsd hát kezed e szent barát előtt:

Hites társad vagyok, ha elfogadsz.

HERO                            Én voltam első asszonyod, míg éltem

S te voltál első férjem - míg szerettél.

(Leveszi álarcát)

CLAUDIO                     Egy másik Hero!

HERO                                          Az vagyok valóban.

Egy Herót szennybe öltek. Élek én.

S amily való, hogy élek: lány vagyok.

DON PEDRO                A régi Hero! Hero, aki meghalt!

LEONATO                    Csak addig volt ő holt, míg élt a vád.

FERENC                        Véget vetek megdöbbenéseteknek:

Mihelyt a szertartásnak vége lesz,

Elmondom bőven, Hero holta mint volt.

De addig - szokjátok meg a csodát!

S vonuljunk most a kápolnába tüstént!

BENEDETTO                Lassan, barát! Melyik Beatrice?

BEATRICE                    (leveszi álarcát)

Engem neveznek úgy. Nos, mit kivánsz?

BENEDETTO                Te nem szeretsz?

BEATRICE                                  Nem jobban, mint tanácsos.

BENEDETTO                Akkor bátyád s a herceg s Claudio

Tévedtek, mert esküdtek, hogy - imádsz.

BEATRICE                    Te sem szeretsz?

BENEDETTO                       Nem jobban, mint tanácsos.

BEATRICE                    Akkor hugom meg Margaréta s Ursula

Szintúgy tévedtek, mikor esküdöztek.

BENEDETTO                Esküdtek, hogy te értem elepedsz.

BEATRICE

Esküdtek, hogy te értem meggebedsz.

BENEDETTO                Szó sincsen arról. Tehát nem szeretsz?

BEATRICE                    Nem, csak viszonzom barátságodat.

LEONATO                    De húgom, jól tudom, hogy szereted!

CLAUDIO                     És őt is Benedetto - esküszöm!

Itt egy lapon barátunk kézirása:

Saját gyártmányú döcögős szonett -

Beatricéhez esd!

HERO                                          S itt egy levél

Kuzin zsebéből - saját kézirása, -

Ez Benedettóhoz fohászkodik!

BENEDETTO               Csoda! Önkezünk tör önszívünk ellen! Gyere hát, elveszlek - de esküszöm a fényes napra: könyörületből teszem!

BEATRICE                    Nem kosarazhatlak ki. De a napvilágra mondom: csak a heves unszolásnak engedek! Életmentés ez: megsúgták nekem, hogy már dögrováson vagy.

BENEDETTO                Elég! Majd betapasztom én a szád!

(Megcsókolja)

DON PEDRO                Hogy ízlik a házasság, Benedetto?

BENEDETTO                Mondok valamit, hercegem. Egy egész kollégiumra való fúrt agyú diák se tudna engem úgy ugratni, hogy a sodromból kijöjjek. Azt hiszed, törődöm én holmi szatírákkal meg epigrammákkal? Hisz ha ilyen elmeszüleményekkel tönkre lehet tenni valakit, akkor meg se merne fordulni az ember egy csinos rokolya után! Egyszóval: ha énnekem házasodni tetszik, akkor nem érdekel, hogy a világnak mit tetszik szólni hozzá! Sose piszkáljatok azzal, hogy eddig milyen csökönyös voltam, mert az ember változandó - punktum! Hogy rólad is szóljak, Claudio: össze akartalak kaszabolni, de most már, úgy látom, sógorságba keveredtünk, hát csak maradj egy darabban, s jól szeresd meg a sógorasszonykámat!

CLAUDIO                     Már reméltem, hogy faképnél hagyod Beatricét, mert akkor én egy fütykössel úgy átsegítettelek volna a másvilágra, hogy kapkodhattál volna a magad fütyköséhez... De hisz kapkodhatsz ahhoz így is, mert a sógorasszonykám sincs fából!

BENEDETTO                Hagyd el! Cimborák vagyunk! Táncoljunk egyet esküvő előtt, hogy könnyítsünk a szívünkön - meg a párunk cipellőjén!

LEONATO                    Táncolni ráérünk utána is.

BENEDETTO                Csakazértis előtte! - Húzd rá! - Ej, hercegem, de savanyú vagy! Asszonyt, asszonyt szerezz! Akkor kerül majd jó kézbe a fenséges pálcád!

Követ jön

KÖVET                         Fenség, elfogták útján Don Juant,

S fegyver közt hozták vissza Messinába.

BENEDETTO                Ne gondolj ezzel holnapig! Ne félj,

Javaslok majd jó büntetést! - Zenét, hej!

Zene, tánc

- oOo -

Table of Contents

KEZDŐOLDAL

A MEK EGYESÜLET TÁMOGATÁSA

SZEMÉLYEK

ELSŐ FELVONÁS

1. szín - Leonato háza előtt. Jön Leonato, Messina kormányzója, Hero, a leánya és Beatrice, az unokahúga - egy követtel

2. szín - Terem Leonato házában. Jön, kétfelől, Leonato és bátyja, Antonio

3. szín - Leonato házában, a galérián. Jön Don Juan és Corrado

MÁSODIK FELVONÁS

1. szín - Leonato házában. Leonato, Antonio, Hero, Beatrice, Margaréta, Ursula és mások jönnek

2. szín - Ugyanott. Jön Don Juan ér Boracchio

3. szín - Kert Leonato háza mellett. Jön Benedetto

HARMADIK FELVONÁS

1. szín -  A kertben. Jön Hero, Margaréta és Ursula

2. szín - Leonato házában. Jön Don Pedro, Claudio, Benedetto és Leonato

3. szín - Utca. Lasponya, Furkó és őrök jönnek

4. szín - Szoba Leonato házában. Hero, Margaréta, Ursula jön

5. szín - Csarnok Leonato házában. Jön Leonato Lasponyával és Furkóval

NEGYEDIK FELVONÁS

1. szín - Templom belseje. Jön Don Pedro, Don Juan, Leonato, Ferenc barát, Claudio, Benedetto, Hero, Beatrice stb.

2. szín - Vallatószoba a törvényszéken. Jön Lasponya, Furkó s egy jegyző - mind hivatalos öltözékben. Az őrség bevezeti Corradót és Boracchiót

ÖTÖDIK FELVONÁS

1. szín - Leonato háza előtt. Jön Leonato és Antonio

2. szín - Leonato kertje. Jön Margaréta és Benedetto

3. szín - A kripta előtt. Don Pedro, Claudio és kisérőik gyertyával jönnek  - velük Baltazár s a zenészek

4. szín - Csarnok Leonato házában. Jön Leonato, Antonio, Benedetto, Ferenc barát, Hero, Beatrice, Margaréta, Ursula

- oOo -