William Shakespeare

SOK HŰHÓ SEMMIÉRT

(Much Ado about Nothing)

Fordította: Mészöly Dezső

SZEMÉLYEK

DON PEDRO, Aragónia hercege
DON JUAN, a herceg fattyú öccse
CLAUDIO, ifjú firenzei gróf
BENEDETTO, padovai nemes ifjú
LEONATO, Messina kormányzója
ANTONIO, a bátyja, öreg ember
BALTAZÁR, énekes Don Pedro szolgálatában
BORACCHIO	|
CORRADO	|   Don Juan emberei
EGY KÖVET
FERENC BARÁT
LASPONYA, polgárőr
FURKÓ, kisbíró
ELSŐ ŐR
MÁSODIK ŐR
JEGYZŐ
EGY FIÚ
EGY ÚR
HERO, Leonato leánya
BEATRICE, Leonato unokahúga
MARGARÉTA	|
URSULA	|   Hero kísérő hölgyei
Antonio fia, muzsikusok, őrök, szolgák

Szín: Messina

ELSŐ FELVONÁS
1. szín
Leonato háza előtt.
Jön Leonato, Messina kormányzója, Hero, a leánya
és Beatrice, az unokahúga - egy követtel
LEONATO	Úgy értesültem a levélből, hogy Don Pedro, Aragónia hercege, ma este Messinába érkezik!
KÖVET	Már közel járhat. Három mérföldnyire se volt innen, mikor előreküldött.
LEONATO	Hány nemest vesztettetek a csatában?
KÖVET	Alig valakit. Nevezetes személyt, senkit.
LEONATO	Kétszeres a diadal, ha a vezér ép sereggel tér meg. Úgy látom, Don Pedro igen kitüntetett egy firenzei ifjút, bizonyos Claudiót.
KÖVET	Igen kitüntette, mert igen rászolgált. Derekabbul vitézkedett, mint zsenge kora ígérte: bárány képében oroszlánként küzdött. Úgy túltett ő minden reményen, hogy énnekem semmi reményem túltenni rajta szavaimmal.
LEONATO	Él itt egy nagybátyja Messinában: az megörül ám majd ezen!
KÖVET	Már vittem neki jelentést. Olyan túlcsorduló öröm tört ki belőle, hogy csupa szerénységből is illett néhány keserűbb cseppet vegyítenie hozzá.
LEONATO	Könnye hullott?
KÖVET	Mint a zápor!
LEONATO	Kedves előttem a túláradó kedvesség. Nincs tisztább a könnyek mosta arcnál. Mennyivel jobb, aki örömében könnyet ejt, mint aki örvend a más könnyén!
BEATRICE	Mondd, kérlek, signor Handabanda is megjött a háborúból?... vagy nem?
KÖVET	Senkit sem ismerek ezen a néven, hölgyem. Efféle nem is akadt a seregben.
LEONATO	Ki után kérdezősködsz, húgom?
HERO	Kuzinom a padovai úrra gondol, signor Benedettóra.
KÖVET	Á! Ő megjött, és vidámabb, mint valaha.
BEATRICE	Kiíratta itt Messinában, hogy kihívja Cupidót galamblövő versenyre. Bátyám udvari bolondja elolvasta a kihívást, és válaszolt neki Cupido nevében, hogy vállalja a versenyt, mert ő bizony telibe találja a tubicáját. - Mondd csak, hány embert ölt és evett meg Benedetto ebben a háborúban?... No, hányat ölt meg? Mert én megígértem neki, hogy ahányat csak megöl, azt én mind megeszem.
LEONATO	Esküszöm, húgom, jól fölmagasztalod ezt a signor Benedettót! De majd megkapod a magadét te is tőle, semmi kétség!
KÖVET	Jó szolgálatot tett ő ebben a háborúban, kisasszonyom.
BEATRICE	Nyilván kezdett áporodni az élelem, s ő segített fölfalni. Rettenthetetlen hústrancsírozó: feneketlen a bendője.
KÖVET	De férfi is a talpán, kisasszonyom.
BEATRICE	Ha csak a talpán férfi, akkor a kisasszonyokkal nem sokra megy. Hát a lovagokkal elbánik-e ez a talpas?
KÖVET	Lovagokkal lovagias, emberekkel emberséges. Ő maga a tömény erény.
BEATRICE	Az ám, ha a tömés - erény. De legalább volna kemény... Jó, jó, mind halandók vagyunk.
LEONATO	Félre ne értsd húgomat, vitéz. Afféle tréfás háborúsdi folyik közte meg signor Benedetto közt. Ahányszor csak találkoznak, kezdődik a sziporkapárbaj.
BEATRICE	De jaj neki, mert mindig rajtaveszt. Múltkor is, hogy összecsaptunk, öt petárdája közül négy csütörtököt mondott, úgyhogy szegény fejének csak egy maradt. Ha az az egy még fellobban, kapva-kapjon rajta, mert különben ő sem lesz nagyobb lángelme a lovánál. Egyéb sütnivalója sem maradt azon az egy szem petárdáján kívül. - Ki most a cimborája? Havonta köt új örök barátságot.
KÖVET	Lehetséges volna?...
BEATRICE	De mennyire! Annyit ér az eskü nála, mint egy kalap: a divat szerint váltogatja.
KÖVET	Úgy látom, kisasszonyom, hogy ez a nemesúr nem szerepel a táncrendeden.
BEATRICE	Tűzre is vetném azt, ha szerepelne rajta! De mondd, ki a barátja? Nem akadt valami kalandor fickó útitársnak, hogy vele együtt menjen a pokolba?
KÖVET	Legtöbbször a nemes Claudióval tart.
BEATRICE	Úristen! még ráragad, mint valami kórság! Mert ragadósabb ő, mint a pestis. S aki megkapja, az belébolondul. Isten óvja a nemes Claudiót! Ha egyszer ráragad Benedetto, ezer forintjába kerül, míg kikúráltatja magát.
KÖVET	Rajta leszek, hogy magamra ne haragítsalak, hölgyem!
BEATRICE	Jól teszed, barátom.
LEONATO	Te ugyan nem bolondulsz belé, húgom!
BEATRICE	Nem én, míg kánikula nem lesz januárban.
KÖVET	Don Pedro közeleg!
Jön Don Pedro, Claudio, Benedetto, Baltazár és Don Juan, a fattyú
DON PEDRO	Jó signor Leonato, így fogadod a gondot? Mindenki a világon kerülni igyekszik a költséget, te pedig elébe jössz!
LEONATO	Tefenséged képében nem a gond látogat el házunkba. Mert mikor a gond távozik, öröm marad a nyomában. De ha majd tefenséged válik meg tőlünk, bánat köszönt be, és az öröm vonul el.
DON PEDRO	Túlontúl készségesen veszi magára terhét tekegyelmed. - Leányod, ha nem tévedek?
LEONATO	Anyja kitartóan mondogatta, hogy az.
BENEDETTO	Kételkedtél benne, uram, hogy rákérdeztél?
LEONATO	Nem, signor Benedetto - mert tekegyelmed akkoriban még gyermek volt.
DON PEDRO	Ezt megkaptad, Benedetto. Ebből sejthetjük, mire vitted embernyi ember korodban. Meg kell adni: apja lánya a kisasszony! Örülj neki, kisasszonyom: derék apára ütöttél!
BENEDETTO	Ha signor Leonato az apja, akkor - akárhogy üt is rá - nem cserélne vele fejet egész Messináért sem!
BEATRICE	Csodálom, hogy még most is jár a szád, signor Benedetto, mikor senki sem figyel rád.
BENEDETTO	Ni csak, a megtestesült utálat - szoknyában! Hát kegyed még él?
BEATRICE	Elhunyhat-e az utálat, mikor olyan tápot kap, mint signor Benedetto? Hisz maga az imádat is utálatba fordul át uraságod bűvkörében!
BENEDETTO	Úgy látszik, az imádat köpönyegforgató. De annyi bizonyos, hogy - kegyedet kivéve - minden hölgy szeret. Kívánnám, bár volna a mellemben kő szív helyett hő szív - mert, szavamra, engem egy se érdekel.
BEATRICE	Jó szerencse ez a nőkre, mert különben folyton nyaggatná őket egy veszett nőbolond. Hála Istennek - és hideg véremnek -, ebben történetesen megegyezünk. Ha varjút ugat meg a kutyám, azt is szívesebben hallgatom, mint azt, ha férfi szerelmet vall.
BENEDETTO	Isten tartsa meg kegyedet ebben a hajlandóságában, mert így legalább egyik-másik úrfi megmenekül az összekarmolt orca végzetétől.
BEATRICE	A karmolás se csúfíthatná már tovább orcájukat, feltéve, hogy uraságodhoz hasonlítanak.
BENEDETTO	Kiválóan taníthatnád nyelvelni a papagájt.
BEATRICE	Többet ér egy madár az én nyelvemmel, mint egy barom a tiéddel.
BENEDETTO	Bár a paripám volna olyan szilaj és oly kitartó, mint a nyelved! No, Isten hírivel - én végeztem.
BEATRICE	Farol a paripád - mindig ez a vége. Ismerlek én régről!
DON PEDRO	Ez a summája, signor Leonato! (Megfordul) Signor Claudio - és signor Benedetto! Drága barátom, Leonato, mindnyájunkat szívesen lát! Mondom neki, hogy legalább egy hónapig itt állomásozunk. Erre ő azért imádkozik, bár tartana itt bennünket valami véletlen eset még tovább! S esküdni mernék, nem színből: szívből könyörög.
LEONATO	S ha megesküszöl rá: nem terhel hamis eskü. (Don Juanhoz) Isten hozott téged is, uram; most, hogy megbékültél bátyáddal, a herceggel - köszöntlek teljes tisztelettel!
DON JUAN	Köszönöm. Nem vagyok a szavak embere, de köszönöm.
LEONATO	Erre parancsoljon fenséged.
DON PEDRO	Kezed, Leonato! Együtt menjünk!
Mind el, kivéve Benedettót és Claudiót
CLAUDIO	Benedetto! Figyelted signor Leonato lányát?
BENEDETTO	Nem figyeltem, de láttam.
CLAUDIO	Hát nem illedelmes kisasszony?
BENEDETTO	Az együgyű, jámbor véleményem tudakolod - mint afféle tisztességtudó férfiú - vagy azt akarod, hogy szokásom szerint beszéljek, mint esküdt nőgyűlölő?
CLAUDIO	Nem! Azt akarom, hogy komolyan mondd meg a véleményedet.
BENEDETTO	Nos... szavamra... a magasztos bókra alacsony, a ragyogó bókra sötét, a hatalmas bókra kicsike. Annyit azért meg kell adni, hogy ha másmilyen volna, mint amilyen, egy csöppet se volna tetszetős, de mivel olyan, amilyen: úgy tetszik, nem tetszik.
CLAUDIO	Azt hiszed, tréfálok, Kérlek, mondd meg komolyan, hogy milyennek tartod.
BENEDETTO	Meg akarod venni, hogy így firtatod, mire tartják?
CLAUDIO	Hát meg lehet venni ilyen drága gyöngyöt - akár az egész nagyvilágért?
BENEDETTO	Meg hát - a tokjával együtt, hogy legyen mibe dugni. De komolyan beszélsz, vagy csak úgy locsogsz, mint amikor a bolond zagyvál, hogy Cupido kocavadász, s Vulcanus az ácsok gyöngye... Halljam, milyen kulcsra jár az eszed tokja!
CLAUDIO	Ő a legédesebb kisasszony, aki valaha is a szemem elé került!
BENEDETTO	Nekem se kell hozzá még pápaszem, de semmi különöset se látok rajta. Ott a másik, a kuzinja... ha az nem volna olyan veszett, annyival kívánatosabb volna nála, mint május elseje december végénél! De remélem, nem akarod nősülésre adni a fejed... vagy igen?
CLAUDIO	Ha nőtlenséget fogadtam volna, akkor sem állnék jót magamért, mihelyt Herót kaphatnám feleségül!
BENEDETTO	Hát ennyire vagyunk? Hát nem marad már egyetlen sipka alatt se fölszarvazatlan férfihomlok? És sose találkozom többet hatvanéves legényemberrel? Hát csak rajta, ha mindenáron igába akarod hajtani a nyakad: viseld el a súlyát, és sóhajtozz vasárnaponként.
Don Pedro ismét a kertbe lép
Ni, Don Pedro keres megint!
DON PEDRO	Hát titeket miféle titok tartott itt, hogy nem jöttetek Leonatóhoz?
BENEDETTO	Bár kényszeríthetnél, fenség, hogy feleljek!
DON PEDRO	Hűségesküdre - megparancsolom!
BENEDETTO	Hallod ezt, Claudio gróf? Tudok én titkot tartani, mint a néma, elhiheted... De ha a hűségesküm forog kockán, hallod, a hűségesküm... - Hát szerelmes a fiú! Hogy ki a szerelme, azt kérded, fenség? Lásd milyen kurta a válasz! Leonato kurta lánya: Hero.
CLAUDIO	Ha úgy van, ki is mondom kereken.
BENEDETTO	Kereken ám, mint a mesemondók, hogy: “Hol volt, hol nem volt, volt egyszer valaha valahol” - de Isten ments, hogy úgy legyen!
CLAUDIO	Ha a tüzem nem szalmaláng: Isten ments, hogy másképp legyen!
DON PEDRO	Ámen, ha szereted, mert igazán szeretni való kisasszony.
CLAUDIO	Fenség, csak azért mondod, hogy szóra bírj.
DON PEDRO	Szavamra: őszintén.
CLAUDIO	Hitemre: én szintén őszintén szóltam.
BENEDETTO	Ő szintén s én szintén őszintén - mindkét hitemre és szavamra!
CLAUDIO	Hogy szeretem, érzem.
DON PEDRO	Hogy szeretnivaló, tudom.
BENEDETTO	Én meg se nem érzem, se nem tudom, hogy szeretnivaló - de ez oly mély hitem, hogy a tűz se olvaszthatja ki belőlem: vallom a máglyán is!
DON PEDRO	Mindig nyakas eretnek voltál: szépségtagadó!
CLAUDIO	És csak megátalkodott nyakasságának köszönheti, hogy sohasem esett ki szerepéből.
BENEDETTO	Hogy egy nőben megfogantam - köszönöm neki; hogy fölnevelt - azt is alázatosan köszönöm; de hogy nem óhajtok holmi csecsebecséket srófoltatni a homlokomra, s nem vagyok hajlandó láthatatlan szarvacskákat viselni - ezt minden nő meg fogja bocsátani nekem. Mivel egy nőt nem akarok megsérteni azzal, hogy kételkedem benne, megkívánom, hogy valamennyi iránt bizalmatlan lehessek. Összegezem - s leszegezem: legényember maradok.
DON PEDRO	Nem halok meg, míg nem látlak sápadozni a szerelemtől!
BENEDETTO	Méregtől, kórságtól, éhségtől bármikor, fenség, de szerelemtől soha! Ha rajtakapsz, hogy több vért vesztek szerelemben, mint amennyit pótolok itallal: szúrd ki a szemem egy balladaköltő pennájával, s akassz ki cégérnek a vak Cupido helyett a kupi kapujára!
DON PEDRO	Jó, de ha egyszer ezt a fogadalmad megszeged: az lesz ám csak intő példa!
BENEDETTO	Ha úgy esnék: akasszatok ki, mint a zsákba dugott macskát, lőjetek rám célba, s aki eltalál, azt üssétek lovaggá és mesterlövésszé!
DON PEDRO	Idő kell hozzá. Ahogy a költő mondja: “Idő kell, hogy a bika hámba törjön.”
BENEDETTO	A bika tán igen - de hogy a józan Benedetto... Hát ha az egyszer fölveszi a jármot, akkor csavarjátok ki a bika szarvát, és srófoljátok az én homlokomra! Aztán akár pingáljátok meg a képemet, s írjátok rá olyan nagy betűkkel, mint a hirdetőtáblára, csak épp nem azt, hogy: “Itt jó hátasló bérelhető”, hanem azt, hogy: “Itt látható Benedetto mint házasember!”
CLAUDIO	Ha így fordul: szarvasmarha leszel!
DON PEDRO	Az ám: ha Cupido el nem lőtte minden nyilát Velencében, megreszkettet még téged is!
BENEDETTO	De akkor abba a föld is belereszket!
DON PEDRO	No, no, ami késik, nem múlik! De addig is, jó signor Benedetto, keresd föl Leonatót, mondd neki, hogy ajánlom magamat jóindulatába, s ott leszek a vacsoráján, mert tudom, milyen nagy készülettel vár.
BENEDETTO	Van annyi eszem, hogy vállaljam a követséget, ajánlom hát fenségedet...
CLAUDIO	...“Isten oltalmába! Kelt saját házamban - ha ugyan van házam...”
DON PEDRO	...“Bolondok ünnepén, Szent Iván napján - szerető barátod: Benedetto.”
BENEDETTO	Ne, ne, csak ne csúfolódjatok! Se füle, se farka az ilyen beszédnek! Nem ártana magatokba szállni, mielőtt ilyen szedett-vedett tréfákkal álltok elő! Megyek innen! (Távozik)
CLAUDIO	Fenség - nagy jót tehetnél most velem.
DON PEDRO	Jóindulatunk éberen figyel:
Nehéz leckét is eltűr, hogy megértse,
Mi módon szolgálhatná javadat.
CLAUDIO	Fenség - van Leonatónak fia?
DON PEDRO	Csak lánya: Hero. Ő az örökös.
Szereted őt, Claudio?
CLAUDIO 	                     Uram,
Nem régen még, a hadjárat előtt,
Katona módra vettem csak szemügyre:
Tetszett; de más, keményebb próba várt,
S így szerelemmé nem virult a hajlam.
De most, hogy visszatértem, itt belül,
A harci gondok megürült helyén
Halk és finom vágyak zsibonganak,
S azt súgják mind, hogy szép a zsenge Hero,
S azt, hogy - szerettem már a harc előtt is!
DON PEDRO	Mindjárt úgy ömlengsz, mint a sok szerelmes,
Fülünk gyötörve egy kötetnyi szóval!
Ha szereted a szép lányt: udvarold!
Szót értek majd vele, s apjával is:
Tiéd lesz Hero! Vagy nem azt akartad,
Mikor cifrázni kezdted a beszédet?
CLAUDIO	Mily könnyen segít szerelmes bajon,
Ki már jelekből is felismeri!
Féltem, hogy vágyam mohónak találod,
Azért nyújtottam úgy a vallomást.
DON PEDRO	Mért nyúljon a híd tovább, mint a túlpart?
Segélyre legtisztább jogcím: a szükség.
Az illik, ami használ. Vágy emészt?
Nos, akkor én bajodra szerzek írt!
Tudom, hogy itt ma éjjel maszkabál lesz.
Én majd jelmezben téged játszalak,
S a szép Herónak, mint Claudio,
Nagy lendülettel kiöntöm szivem:
Szerelmes szavak szilaj rohamával
Rabommá teszem hallgató fülét!
Aztán beszélek majd apjával is,
S a vége az lesz, hogy - tiéd a lány.
Most melegében lássunk is neki!
Távoznak

2. szín
Terem Leonato házában.
Jön, kétfelől, Leonato és bátyja, Antonio
LEONATO	Csakhogy látlak, testvér! Hol a fiad, az én kedves öcsém? Ő szerezte ezeket a muzsikusokat?
ANTONIO	Ő hát, s milyen gonddal! De öcsém, olyan újságot tudok, hogy nem is álmodod!
LEONATO	Jó újság?
ANTONIO	Majd elválik, milyen pecsétet üt rá a holnap; de a borítékja mutatós: így kívülről igazán jól fest. Egy emberem kihallgatta a kertben, a sűrű fasorban a herceget meg Claudio grófot. A herceg megvallotta Claudiónak, hogy szereti húgocskámat - a lányodat -, s arra készül, hogy ezt még ma este meg is súgja neki tánc közben... És ha a lány hajlik felé, akkor azon melegében szót ért veled.
LEONATO	Értelmes fickó mondta ezt?
ANTONIO	Szemfüles a fickó. Ide hívatom: faggasd ki magad.
LEONATO	Nem, nem. Tekintsük álomnak, míg be nem teljesül. De lányomnak megüzenem a dolgot, hogy fölkészüljön a válaszra, ha úgy fordul. Menj és mondd el neki!
Antonio távozik, jön fia muzsikusokkal
Atyámfiai, tudjátok a dolgotokat! - Ó, megbocsáss, barátom; jöjj velem: ügyességedre szükségem lehet. - Csak rajta, öcsém, sürget az idő!
Távoznak

3. szín
Leonato házában, a galérián.
Jön Don Juan és Corrado
CORRADO	Mi ütött beléd, uram? Mért vagy olyan mérhetetlenül komor?
DON JUAN	Mérhetetlen, mennyi okom van rá, azért vagyok határtalanul komor.
CORRADO	Hallgass, uram, a józan észre.
DON JUAN	S ha arra hallgatok, mi jót hoz?
CORRADO	Ha nem is mindjárt gyógyulást, de legalább türelmet.
DON JUAN	Csodálom, hogy gyilkos mérget erkölcsi prédikációval akarsz kihajtani, hiszen magad is Saturnus rossz csillaga alatt születtél. Én nem tudok komédiázni. Ha bajom van, komor vagyok: senki fia tréfáján nem mosolygok. Ha éhes vagyok, eszem, nem várok a többiekre. Ha álmos vagyok, alszom, nem törődöm a más dolgával. S akkor nevetek, ha kedvem tartja, nem majmolom senki vidámságát.
CORRADO	Igen, de kár úgy elárulni mindezt, míg nem vagy minden őrszemtől szabad. Hisz bátyád ellen fölkeltél minap, s nemrég fogadott kegyelmébe vissza. Gyökeret újra itt csak úgy ereszthetsz, ha magad árasztod a napsütést. S fontos, hogy jól válaszd meg idejét tulajdon aratásodnak, signor.
DON JUAN	Inkább legyek ragya a lombon, mint rózsa az ő kegyelmében! Jobban esik nekem, ha mindenki utál, mintha tettetéssel kell kicsalnom bárki szeretetét. Nem mondható, hogy hízelgő jó ember volnék, de azt senki sem tagadhatja, hogy őszinte gazember vagyok. Szájkosárral tisztelnek meg, és kolonccal engednek szabadon!... Hát én elhatároztam, hogy nem énekelek a kalickámban! Ha kinyitnám a szám, harapnék. Ha szabad volnék: élném világom. De egyelőre hadd legyek, aki vagyok: ne akarj engem kifordítani!
CORRADO	S mérgednek semmi hasznát nem veszed?
DON JUAN	Csak annak veszem hasznát; egyebem sincs.
Boracchio jön a galérián
Mi hír, Boracchio?
BORACCHIO	Amonnan jövök, a nagy vacsoráról. Leonato felségesen vendégeli bátyádat, a herceg urat. Még valami házassági tervről is hallottam!
DON JUAN	Nem lehetne a körül valami hálót szőni? Melyik bolond akarja föláldozni a nyugalmát?
BORACCHIO	Nem más, mint a bátyád jobb keze.
DON JUAN	Kicsoda? A nagyszerű Claudio?
BORACCHIO	Ő bizony.
DON JUAN	Az aztán a legény a gáton! S ki a lány? Kin akadt meg a szeme?
BORACCHIO	Szavamra, Herón, Leonato leányán s örökösén!
DON JUAN	Jól fejlett márciusi jérce! S hogy szagoltad ezt ki?
BORACCHIO	Rám bízták az illatfüstölést. Hát ahogy egy fülledt szobát kezdek illatosítani, egyszer csak jön ám a herceg Claudióval karonfogva s nagy komolyan beszélgetve. Besurrantam a kárpit mögé, s hallottam, amint megegyeznek, hogy a herceg megkéri magának Herót, s ha megkapja, átadja Claudio grófnak.
DON JUAN	Gyerünk, gyerünk oda! Hátha ott jóllakathatom a rossz kedvemet? Ez a fölkapaszkodott ifjonc az én bukásom árán diadalmaskodik. Ha gáncsot vethetek neki akármiben, az nekem csupa öröm. Bízhatom a segítségetekben?
CORRADO	Mindhalálig, uram!
DON JUAN	Gyerünk arra a nagy lakomára! Annál inkább vigadnak, mert fölém kerekedtek. Bár a szakács az én hívem volna! Nos, megyünk, megnézzük, mit tehetünk.
BORACCHIO	Veled tartunk, uram!
Távoznak

MÁSODIK FELVONÁS
1. szín
Leonato házában.
Leonato, Antonio, Hero, Beatrice, Margaréta,
Ursula és mások jönnek
LEONATO	Don Juan nem volt itt a vacsorán?
ANTONIO	Nem láttam.
BEATRICE	Micsoda savanyú képe van annak az úrnak! Ha ránézek, még egy óra múlva is ég tőle a gyomrom.
HERO	Roppant fanyar természet.
BEATRICE	Az volna remek férfi, aki félúton állna meg közte és Benedetto között. Az egyik olyan, mint a faszent: meg se mukkan. A másik meg folyton csörög, mint a bábaszarka.
LEONATO	Akkor hát Benedetto fele nyelvét Don Juan szájába - és Don Juan fele fanyarságát Benedetto képére!
BEATRICE	De legyen hozzá jó combja és jó lába is, bátyám - s a zacskójában pénz elég! Ilyen férfi bármelyik nő fejét eltekeri - feltéve, hogy ért a tekeréshez.
LEONATO	Hitemre, húgom, sohasem kapsz férjet, ha ilyen éles marad a nyelved.
ANTONIO	Meg kell adni, igen hamis!
BEATRICE	“Igen hamis” - ez több, mint hamis. Akkor én végképp elesem Isten adományától. Mert azt tartja a szólás: “Hamis tehénnek kis szarvat ad az Isten” - de hát akkor az igen hamisnak semmi szarvat se ad.
LEONATO	Egyszóval, ha ilyen hamis maradsz, akkor nálad szarvról szó sem lehet.
BEATRICE	Nem hát - míg az Isten férjet nem ad. Ezért az áldásért imádkozom hozzá térden állva reggel-este. Úristen! el nem tudnék viselni egy szakállas pofájú férjet - inkább hálnék szőrpokrócon!
LEONATO	Kaphatsz férjet szakáll nélkül is.
BEATRICE	Azzal meg mit kezdjek? Szoknyát adjak rá, s komornámnak szerződtessem? Akinek szakálla van, az már nem fiatalember; akinek meg nincs szakálla, az még nem férfi. Aki már nem fiatalember, az nem való hozzám; aki pedig még nem férfi, ahhoz én nem vagyok való. Azért hát én inkább majmot hordok a karomon ujjaszopcsi pulya helyett - még a pokolban is!
LEONATO	Hát a pokolba mégy?
BEATRICE	No nem, csak a kapujáig. Ott elébem áll az ördög, mint valami fölszarvazott öreg férj, s azt mondja: “Menj innen a mennybe, Beatrice, menj a mennybe, lányoknak itt nincs hely!” Fogom hát a majmom, viszem föl a mennybe Szent Péterhez, az megmutatja, hol ülnek az agglegények, s ott élünk vidáman, míg a világ világ!
ANTONIO	(Heróhoz)
Jól van, húgom, bízom benne, hogy te majd apádra hallgatsz.
BEATRICE	(Heróhoz)
Persze, kuzinomnak szent kötelessége, hogy bókot vágjon ki, s azt mondja: “Ahogy neked tetszik, papa!” De legalább csinos legyen az a fiú, kuzinom! Vagy ha nem, hát vágj ki még egy bókot, s mondd azt: “Ahogy nekem tetszik, papa!”
LEONATO	Jó, jó, húgom, remélem, meglátlak még férjed karján.
BEATRICE	Azt nem, amíg az Isten jobb anyagból nem gyúrja az embert, mint földből. Hát nem szörnyű sors a nőnek, hogy egy marék pöffeszkedő por dirigáljon felette? Vagy élete fogytáig egy hepciáskodó sárcsomóhoz legyen kötve? Nem, bátyám, ebből nem kérek! Ádám fiai testvéreim, s vérbűn lenne véreimmel házasságra lépni!
LEONATO	(Heróhoz)
Ne feledd, mit mondtam, leányom. Ha a herceg megkérne, tudod, mit kell válaszolnod.
BEATRICE	Mindent a zenére háríts, kuzin, ha nem jókor hangzik el a vallomás. Ha a herceg nagyon mohó, figyelmeztesd, hogy tartsa a taktust, s táncolva térj ki a válasz elől. Ide figyelj, Hero: az udvarlás, a házasság, a megbánás sora olyan, mint a bálban a kuferces, a palotás, a kopogós. Az első vallomás forró, heves, mint a kuferces, csupa vad tombolás; a házasság illedelmes, mint a palotás, csupa méltóság és hagyomány; aztán eljön a megbánás, mankón, kipegve-kopogva egyre gyorsabban, gyorsabban, míg csak a sírba nem bukik.
LEONATO	Igen szúrós szemmel nézed te a világot, húgom.
BEATRICE	Jó szemem van, bátyám: meglátom én napvilágnál, hol vezet az út az oltár felé.
LEONATO	Jönnek a maszkák, bátyám! Csinálj nekik helyet!
Leonato és társasága álarcot tesz fel. Don Juan, Claudio, Benedetto, Baltazár, Don Pedro, Boracchio, Margaréta, Ursula és mások jönnek álarcosan
DON PEDRO	Sétálnál egyet hódolóddal, hölgyem?
HERO	Ha finoman lépsz, kedvesen nézel, és egy szót sem szólsz: szívesen sétálok - sőt odébb sétálok.
DON PEDRO	Velem együtt?
HERO	Úgy is mondhatom, ha tetszik.
DON PEDRO	S mikor tetszik úgy?
HERO	Majd, ha kitetszik a képed; mert Isten ments, hogy olyan legyen a lant, mint a tokja!
DON PEDRO	Olyan a maszkom, mint Philemon kunyhója: Jupiter húzódik meg fedele alatt.
HERO	Akkor szalma...
DON PEDRO	Csitt, halkan, ha szerelemről beszélsz!
Odébb sétálnak
BORACCHIO	Szeretném, ha szeretnél.
MARGARÉTA	Én nem szeretném - a te érdekedben nem, mert sok rossz rigolyám van.
BORACCHIO	Például?
MARGARÉTA	Hangosan imádkozom.
BORACCHIO	Annál jobban szeretlek. Majd a hívek mondják rá az áment.
MARGARÉTA	Bár adna Isten egy jó táncost!
BORACCHIO	Ámen!
MARGARÉTA	S menne már innen Isten hírével, mihelyt vége a táncnak! Ministránsom, felelj!
BORACCHIO	Egy szót se többet... a ministráns megkapta a magáét.
Odébb sétálnak
URSULA	Megismerlek ám! Signor Antonio!
ANTONIO	Szavamra: nem!
URSULA	Megismerlek a reszketős fejedről!
ANTONIO	Igaz szavamra: csak utánzom.
URSULA	Nem tudnád ilyen fényesen utánozni az árnyoldalait, ha nem ő maga volnál! Ez az ő aszott keze... Az vagy, az vagy!
ANTONIO	Szavamra: nem!
URSULA	Ugyan, ugyan, azt hiszed, nem ismertelek föl a ragyogó eszedről? Elrejtheti magát a tehetség? Hallgass, te vagy az! Átüt a nemesség mindenen - punktum.
Odébb sétálnak
BEATRICE	Nem árulnád el, ki mondta ezt rólam?
BENEDETTO	Azt nem, már megbocsáss...
BEATRICE	Azt sem árulod el, ki vagy?
BENEDETTO	Most nem.
BEATRICE	Fölényes vagyok?... És a Dekameronból szedegetem a jó mondásaimat?... Hát ezt signor Benedetto mondta!
BENEDETTO	Az kicsoda?
BEATRICE	Tudom bizonyosan, hogy jól ismered.
BENEDETTO	Én ugyan nem, elhiheted.
BEATRICE	Még sose nevettetett meg?
BENEDETTO	De hát ki az?
BEATRICE	A herceg bohóca! Ócska egy bolond! Egyebet se tud kitalálni, mint képtelen rágalmakat. Csak holmi korhelyek mulatnak rajta. Nem a szellemessége ragad el, hanem a gorombasága. Tetszik is, bosszant is. Megnevetik és megvesszőzik. Bizonyos, hogy itt kering valahol... Nem bánnám, ha nálam kötne ki.
BENEDETTO	Ha megismerem azt az urat, elárulom neki, mit mondtál.
BEATRICE	Csak rajta, rajta! Majd kivág rólam egy-két hasonlatot - s ha netán rá se hederítenek, meg se vigyorogják, mindjárt búskomorságba esik: akkor egy fogolyszárny ott marad a tálon, mert a bolond azeste nem vacsorázik. - Kövessük a táncosokat!
BENEDETTO	...Minden jóban!
BEATRICE	Ha rosszban sántikálnak, faképnél hagyom őket a következő fordulónál.
Tánc. Utána mindenki elvonul a lakomára, kivéve Don Juant, Boracchiót és Claudiót
DON JUAN	(hangosan)
A bátyám nyilván szerelmes Heróba, s azért vonult el a kisasszony apjával, hogy szót értsen vele. (Halkan) A hölgyek mennek Hero után... Csak egy álarcos maradt itt.
BORACCHIO	Az Claudio! Megismerem a tartásáról.
DON JUAN	Nem te vagy signor Benedetto?
CLAUDIO	Jól mondod: az vagyok.
DON JUAN	Signor, te közel állsz bátyám szívéhez. Most beleszeretett Heróba. Kérlek, beszéld le róla. Nem illik ez a lány az ő rangjához. Becsületes, jó szolgálatot tennél ezzel.
CLAUDIO	Honnan tudod, hogy Herót szereti?
DON JUAN	Hallottam, mikor szerelmet vallott neki.
BORACCHIO	Én is hallottam. Megesküdött, hogy nászát üli vele még ma este.
DON JUAN	No, menjünk a vacsorára!
Don Juan és Boracchio távozik
CLAUDIO	Felelgetek nekik, mint Benedetto,
S hallom a vészhírt Claudio fülével...
Magának kérte meg Herót a herceg!
Érvényes a barátság mindenütt -
Kivéve a szerelmek birodalmát.
Minden szerelmes szóljon maga nyelvén,
És használja a tulajdon szemét:
Ne bízzon másban! Boszorkány a szépség:
Varázsától a hűség vérbe fullad.
Lám, óránként bebizonyul, hogy így van!
Vak voltam. - Ó, Hero, isten veled!
Benedetto visszatér
BENEDETTO	Claudio gróf?
CLAUDIO	Az vagyok.
BENEDETTO	Jössz velem?
CLAUDIO	Hová?
BENEDETTO	A legközelebbi szomorúfűzfához, grófom - különös tekintettel a te szerelmi bánatodra. Milyen divat szerint viseled a fűzfakoszorút? Nyakban, mint uzsorás az aranyláncot? Vagy vállon, mint hadnagy a kardszíjat? Mindenképp megillet a szomorúfűz, mert a herceg lecsapta a kezedről Herót.
CLAUDIO	Teljék benne öröme!
BENEDETTO	Ezt úgy mondtad, mint egy derék kupec, ha eladta a marhát. - Gondoltad volna, hogy a herceg így végzi el a baráti szolgálatot?
CLAUDIO	Kérlek, hagyj magamra.
BENEDETTO	No csak! Most meg úgy teszel, mint az egyszeri vak ember. Egy suttyó lopta el a kolbászt, de te az oszlopot vered érte.
CLAUDIO	Ha nem mész, majd itt hagylak én. (Távozik)
BENEDETTO	Jaj, szegény sebzett madár! Most bújik a nádasba. - De hogy ez a Beatrice kisasszony rám ismert meg nem is... Még hogy én volnék a herceg bohóca! Talán azért hívnak így, mert mindig tréfán jár az eszem. No lám, máris magamban keresem a hibát! Nincs is nekem olyan rossz reputációm, csak ez a Beatrice az egész világ szájába adja a tulajdon ádáz véleményét, s veszett hírem költi! No, majd megfizetek érte, ahogy tudok.
Don Pedro, Hero és Leonato visszatér
DON PEDRO	Á, signor! Hol a gróf, nem láttad?
BENEDETTO	Láttam bizony, fenség! Az elébb én voltam a hírmondója. Olyan szomorú volt, mint egy magányos vityilló a rengeteg közepén. Mondtam neki - s azt hiszem, igazat szóltam -, hogy fenséged megszerezte attól a kisasszonytól a boldogító igent. Fölajánlottam, hogy elkísérem a szomorúfűzfáig - akár azért, hogy koszorút fonjon, mint cserbenhagyott szerető, akár azért, hogy virgácsot kössön, mert rászolgált a vesszőzésre.
DON PEDRO	Vesszőzésre? Hát mit vétett?
BENEDETTO	Csak annyit, mint az iskolás gyerek, aki úgy megörül, mikor madárfészket lel, hogy mindjárt elfecsegi a pajtásának - mire az maga lopja ki a fiókát.
DON PEDRO	A bizalom nem vétek. A tolvaj a vétkes.
BENEDETTO	Mégse veszett kárba az a kirándulás a szomorúfűzhöz. A koszorút viselhette volna maga Claudio; a virgácsot meg átutalhatta volna fenségednek, mert úgy látom, uram, te az ő fészkét kegyeskedtél kifosztani.
DON PEDRO	Én csak dalolni tanítom a madárfiókát, aztán átadom a tulajdonosának.
BENEDETTO	Ha a dallam majd simul a szövegedhez, akkor becsülettel szóltál.
DON PEDRO	Beatrice kisasszonynak panasza van rád. A táncosától azt hallotta, hogy csúnyán rágalmazod.
BENEDETTO	Ó! Hisz ő bántott meg engem - de úgy ám, hogy azt egy tuskó se bírta volna türelemmel! Egy leveletlen száraz tölgyfa tönkje is fölérzett volna arra! Még ez a kuka maszk a képemen - ez is megéledt, s perbe szállt vele! Azt merte mondani rólam - mert nem ismert föl a maszk alatt -, hogy én a herceg bohóca vagyok, de olyan unalmas, mint a kásás hóolvadás... Egyfolytában csak énrám nyilazott: úgy álltam ott, mint az eleven céltábla, míg egy egész hadsereg lő rája... Minden szava gyilok volt és döfött. Ha olyan pusztító volna a lehelete, mint a beszéde: senki, semmi nem maradna életben előtte - megfertőzne mindent, föl egész a Sarkcsillagig! El nem venném feleségül, ha akár a Paradicsomkertet jussolna is, mint Ádám a bűnbeesés előtt. Hiszen ez a lány rabszolgájává tenné magát Herkulest, hogy nyársat forgasson néki, s a tulajdon bunkóját is tüzelőnek aprítsa föl! Ne is beszéljünk róla! Olyan, mint egy angyalábrázatú pokolbéli fúria. Adná Isten, hogy valami garabonciás diák visszavarázsolja oda, mert - szavamra - amíg köztünk van, addig a pokol olyan nyugalmas hely, mint holmi szentély, s az emberek szántszándékkal vétkeznek, csak hogy elkerüljenek innen az ő fölkavaró, félelmetes, veszedelmes közeléből!
Claudio és Beatrice visszatér
DON PEDRO	Nézd csak, ott jön!
BENEDETTO	Nem küldhetne fenséged futárszolgálatban a világ túlsó végére? Indulok én bármilyen kis megbízatással akár a Sarkvidékre. Szerzek egy szál fogpiszkálót Ázsia legtávolibb zugából. Mértéket veszek a szerecsen császár lábáról. Hozok egy szálat a nagy tatár kán szakállából. Vagy elmegyek követségbe a pigmeusokhoz inkább, minthogy csak három szót kelljen váltanom azzal a hárpiával. Nem parancsolsz semmit, uram?
DON PEDRO	Semmit, csak hogy élvezhessük kedves társaságodat.
BENEDETTO	Teremtőm! itt az a fogás, amitől én megszököm a lakomáról: “Nyelv, kisasszony módra!” (Távozik)
DON PEDRO	No, a kisasszony elvesztette signor Benedetto szívét!
BEATRICE	Csak kölcsönben van nálam a szíve, adtam is rá kamatot: nem volt nagy a kockázat. De esküszöm, Benedetto hamisan kockázott, s visszanyerte. Jól mondod hát, fenség, hogy elvesztettem - úgy kell neki!
DON PEDRO	Jól leterítetted, kisasszony, jól leterítetted!
BEATRICE 	Jobb így, mintha ő terített volna le, mert akkor egyhamar bolondok anyja lennék. - Itt hozom Claudio grófot, akiért fenséged küldött.
DON PEDRO	No csak, grófom, miért vagy olyan bánatos?
CLAUDIO	Nem vagyok én bánatos, uram.
DON PEDRO	Hanem? Beteg?
CLAUDIO	Az sem, uram.
BEATRICE	A gróf se nem bánatos, se nem beteg, se nem víg, se nem egészséges, csak olyan sárga a féltékenységtől, mint a savanyú narancs.
DON PEDRO	Találó rajzolat, hitemre! De esküszöm, ha a gróf él a gyanúperrel: téved. - Nos, Claudio, a te nevedben tettem vallomást: a szép Hero tiéd. Apjával is beszéltem, s elnyertem beleegyezését. Tűzd ki az esküvő napját - s adjon Isten boldogságot!
LEONATO	Grófom, legyen tiéd a lányom s vagyonom. Őfensége intézte ezt a nászt, s a mennyei fenség mondja rá az áment.
BEATRICE	Beszélj, grófom, rajtad a sor!
CLAUDIO	Az öröm leghívebb szószólója: a csend. Alig volnék boldog, ha volna rá szavam. - Kisasszonyom... amint te az enyém vagy, úgy én is a tiéd. Éretted fölajánlom magamat - s ez a csere: az üdvösségem.
BEATRICE	Szólalj meg, kuzin, vagy ha nem tudsz: tapaszd be a száját egy csókkal, hogy ő se szólhasson!
DON PEDRO	No lám, kisasszony, mily vidám szíved van!
BEATRICE	Az ám, uram, mert szegény bolond kereket old a gond elől. - Kuzinom most a grófnak a fülébe súgja, hogy szívébe zárta!
CLAUDIO	Eltaláltad, rokon!
BEATRICE	Uram Isten, ez beházasodik hozzánk! Lám, mindenki elkél, csak én árulom a petrezselymet. Kiülhetnék már a sarokra elkiáltani, hogy: “Hejhó! Férjet nekem!”
DON PEDRO	Hallod-e, Beatrice kisasszony, mindjárt előteremtek egy férjet neked is!
BEATRICE	Inkább atyád teremtett volna elő egyet nekem is! Nincs fenségednek ikertestvére? Azt hiszem, kiváló férjeket nemzett fenséged atyjaura - csak akadjon leány, aki fölér hozzájuk.
DON PEDRO	Elfogadnál engem, kisasszonyom?
BEATRICE	Nem, fenség; csak úgy, ha volna még egy férjem hétköznapra. Fenséged drága volna mindennapi használatra. - Már megbocsáss, fenség, én arra születtem, hogy tréfálkozzam, nem arra, hogy bölcselkedjem.
DON PEDRO	Engem csak az bánt, mikor hallgatsz: tehozzád a vidámság illik. Bizonyos, hogy víg órában születtél.
BEATRICE	Bizonyos, hogy nem, mert anyám felsikoltott. De erre egy csillag táncra perdült, s az alatt születtem én. - Sok boldogságot mindkettőtöknek!
LEONATO	Húgom, nem néznél utána annak, amit említettem?
BEATRICE	Engedelmet, bátyám! - Bocsánat, fenség! (Távozik)
DON PEDRO	Jókedvű lány, esküszöm!
LEONATO	Nem sok melankólia szorult belé, uram. Nem komoly ő, csak álmában - de akkor se mindig! Azt hallom a lányomtól: sokszor álmodik boldogtalanságról, de azon olyan jót nevet, hogy fölébred rá.
DON PEDRO	Hallani se bírja azt a szót, hogy “férj”.
LEONATO	A világért se! Tréfával fojtja belé a vallomást minden udvarlójába.
DON PEDRO	Kiváló feleség lenne Benedetto számára.
LEONATO	Uram Isten! Egy hét alatt az őrületbe kerepelnék egymást.
DON PEDRO	Claudio gróf, mikorra tervezed az esküvőt?
CLAUDIO	Holnapra, uram. Mankón vánszorog az idő, míg a szerelem meg nem kapta a magáét.
LEONATO	Hétfőig semmiképp, kedves fiam. Addig már csak egy hét: így is rövid lesz az idő, hogy kedvem szerint rendezzek el mindent.
DON PEDRO	Ej, most csóválod a fejed, hogy ennyit kell várnod; de ígérem, Claudio, nem unod el magad. Én közben nekigyürkőzöm egy herkulesi munkának: signor Benedettót és Beatrice kisasszonyt eszeveszetten egymásba bolondítom. Nagyon szeretném összeboronálni őket, s nem kétlem, hogy sikerül is, ha ti hárman úgy segédkeztek, ahogy rendelem.
LEONATO	Tefenséged szolgálatára állok, ha tíz álmatlan éjszakám megy is rá.
CLAUDIO	Én is, uram.
DON PEDRO	S te is, kedves Hero?
HERO	Minden tisztességes szolgálatra kész vagyok, hogy kuzinomat jó férjhez segítsem.
DON PEDRO	Ahogy én ismerem: Benedetto egy cseppet sem megvetendő férjjelölt. Meg kell adni: nemesi vér, próbált vitéz, s feddhetetlen jellem. (Heróhoz) Majd kioktatlak, milyen húrokat pendíts meg kuzinod szívében, hogy beleszeressen Benedettóba. (Leonatóhoz és Claudióhoz) Én meg majd - kettőtök segítségével - úgy kifogok Benedettón, hogy hiába a gyors esze, hiába a válogatós gusztusa, csak beleszeret Beatricébe. Ha ezt véghez visszük: Cupido is elbújhat mellettünk a diadalmas vesszejével: mi leszünk itt szerelemistenek! Jertek velem, kifejtem tervemet!
Távoznak

2. szín
Ugyanott. Jön Don Juan ér Boracchio
DON JUAN	Úgy van, Claudio gróf készül elvenni Leonato lányát.
BORACCHIO	Az ám, uram, de én ezt elgáncsolhatom.
DON JUAN	Minden gáncs, minden csapda, minden buktató: valóságos gyógyszer nekem! Belebetegedtem, úgy utálom! Ami neki kedvét szegi, abban én mind kedvem lelem. Hogy gáncsolhatnád el ezt a házasságot?
BORACCHIO	Nem egyenes úton, uram - de olyan suttyomban, hogy senki rajta nem kaphat.
DON JUAN	Mondd gyorsan, hogy?
BORACCHIO	Azt hiszem, mondtam már neked, uram, hogy egy év óta igen nagy becsületem van Margarétánál, a Hero komornájánál.
DON JUAN	Mondtad.
BORACCHIO	Ha akarom, rá tudom venni, hogy akár éjszaka is a legszokatlanabb órában kinézzen úrnője ablakán.
DON JUAN	Mi jó néz ki abból, ha kinéz?
BORACCHIO	Az, hogy ők néznek fenekére a méregpohárnak, amit te készítesz. Menj bátyáduradhoz, a herceghez, s ne átalld azt mondani neki, hogy szégyent hoz a nevére, ha a jó hírű Claudiót, a te nagyra becsült barátodat, összeházasítja egy olyan elvetemült szukával, mint Hero.
DON JUAN	De lesz-e bizonyítékom erre?
BORACCHIO	Lesz annyi, hogy a herceget elvakítsd, Claudiót megkínozd, Herót tönkretedd, s Leonatót sírba vidd. Kell ennél több?
DON JUAN	Mindenre kész vagyok, ha megkeseríthetem őket.
BORACCHIO	Akkor menj, uram, s ejtsd módját, hogy Don Pedrót meg Claudio grófot félrevond. Mondd azt nekik: megtudtad, hogy Hero a szeretőm. Tégy úgy, mintha igen buzgó híve volnál mindkét úrnak, s erősen féltenéd a herceg becsületét - mert ilyen házasságot szerez; s barátja jó hírét is - mert ilyen álszüzet akarnak a nyakába varrni. Bizonyíték nélkül persze nem hiszik el, hogy jó nyomon vagy. De te olyan bizonyítékkal szolgálsz majd, hogy ahhoz nem fér kétség. Ott fognak engem látni Hero ablakában. Hallani fogják, amint Margarétát Herónak szólítom, ő meg engem kedvesének becéz. Majd úgy intézem a dolgot, hogy Hero ne legyen a közelben. Olyan tökéletes lesz a látszat, hogy a gyanút bizonyossággá érleli a féltékeny képzelet; és azzal - fuccs a lagzinak!
DON JUAN	Akármi förtelem sül ki ebből - belevágok! Csak ügyesen cselezz: ezer dukát üti a markodat!
BORACCHIO	Csak rágalmazd meg rendületlen a lányt, akkor az én cselemben nem lesz hiba.
DON JUAN	Most megyek, s megtudom, melyik napra tűzték ki a nászt.
Távoznak

3. szín
Kert Leonato háza mellett. Jön Benedetto
BENEDETTO	Hé, fiú!
Egy fiú jön
FIÚ	Parancs!
BENEDETTO	A szobám ablakában találsz egy könyvet: hozd ki nekem a kertbe!
FIÚ	Máris itt vagyok, uram.
BENEDETTO	Azt látom, de bár inkább már oda volnál, s fordulnál vissza.
A fiú távozik
Nem győzöm csodálni, hogy egy férfi, aki látta, milyen bolond más, mikor kitör rajta a szerelem - egy férfi, aki maga jót nevetett más bolondériáján -, egyszer csak úgy elveszti a fejét, hogy egész világ csúfja lesz! Ilyen férfi Claudio. Ismertem én, mikor még hallani sem akart mást, mint dobszót és kürtöt; most meg lanton és fuvolán mereng. Ismertem, mikor még tíz mérföldet talpalt volna, csak hogy megnézhessen egy híres-jó páncélt; most meg tíz éjszaka képes álmatlan heverni, valami újdivatú mellény szabásán töprengve. Megszoktuk, hogy mindig magvasan és egyszerűen szólt - ahogy katonához és talpig férfihoz illik -, most meg cifrázza a mondókáját: émelyítő lakoma a beszéde, és minden szava különös nyalánkság. Kiforgathat, elvakíthat még engem is így valami? Nem tudom... Nem hiszem! Nem mernék megesküdni rá, hogy a szerelem sohasem bűvöl osztrigává, de arra szavamat adom, hogy amíg osztrigává nem bűvöl: én nem leszek ilyen hígvelejű! Az egyik nő szép - de én tartom magam; a másik okos - de én tartom magam; a harmadik erényes - de én tartom magam. Amíg minden varázs egy nőben nem fonódik össze, addig engem egy nő se fon be! Gazdag legyen - ez természetes; okos legyen - különben semmi okom szóba állni vele; erkölcsös legyen - különben nem csábítom el; gyönyörű legyen - különben rá se nézek; szelíd legyen - vagy a közelembe se merészkedjen; előkelő legyen - vagy elő se jöjjön! S persze legyen jó társalgó, jó énekes - és a haja színe olyan, amilyennek Isten teremtette! - Aha! a herceg és “Monsieur Szerelem!” - Be a bokorba! (Elbújik)
 Jön Don Pedro, Leonato, Claudio Baltazárral és a muzsikusokkal
DON PEDRO	Nos, meghallgassuk ezt az éneket?
CLAUDIO	Meg, jó uram. Hogy elcsitult az este!
Hallgat, hogy szebben csendüljön a dal.
DON PEDRO	Látod, hogy Benedetto hova bújt?
CLAUDIO	Tisztán, uram. Ha elhallgat az ének,
Előugratjuk lyukából a rókát.
DON PEDRO	Nos, Baltazár, halljuk megint a dalt!
BALTAZÁR	Jó fenség, rossz hangom ne kényszerítsd,
Hogy szégyent valljon másodszorra is.
DON PEDRO	Jellemző a kiválóságra az,
Hogy tündöklő tökélyét leplezi;
Kérlek, dalolj, és ne kéresd magad!
BALTAZÁR	Meglesz az ének, mert fenség a kérő.
De hisz sok kérő kér meg így leányt is:
Nem sokra tartja, mégis vall neki,
Ha kedve tartja.
DON PEDRO	              Rajta, rajta, kezdd el!
Zenével érvelj most! Elő a lantot:
A húrba kapj!
BALTAZÁR	              Az alkalmon kapok,
Hogy húrba kapjak, bár dalom - csekélység.
DON PEDRO	Fecseg-locsog, mint akit elkapattak.
Kapós zenész, de szószátyár - szavamra!
Baltazár játszani kezd
BENEDETTO	Isteni dallam! Micsoda révületben ring a lelke! Hát nem csodálatos, hogy pár szál birkabél így kiragadja a lelket az emberi testből? - No én inkább tülköst fogadnék: az szokta elfújni a nóta végét!
BALTAZÁR	(énekel)
Kisasszonyok, ne sírjatok!
       A férfi mind kalandor,
Fél lába itt, fél lába ott,
       Csak gondtalan csatangol.
              Ne sírj, leány,
              A férfiért,
       Légy hetyke, fürge, pörge,
Csak vállat vonj, ha bánat ért -
       Hej, táncra, körbe-körbe!
Ne nyújtsd a jajt, ne nyögd a bajt,
       Ha kínja olykor elfog!
Míg nyár virít, míg lomb kihajt,
       A férfi úgyse lesz jobb.
              Ne sírj, leány,
              A férfiért,
       Légy hetyke, fürge, pörge,
Csak vállat vonj, ha bánat ért -
       Hej, táncra, körbe-körbe!
DON PEDRO	Jó dal, hitemre!
BALTAZÁR	És rossz énekes, uram.
DON PEDRO	Ugyan, ugyan! Épp elég jól énekelsz, ha mondom.
BENEDETTO	(félre)
Ha kutya vonítana így, fölhúznák érte. Adja isten, hogy ez az átkozott hang valami vészt ne hozzon ránk! Még az éjszakai hollókárogást is szívesebben hallgatom - akármilyen csapást jövendöl.
DON PEDRO	Most jut eszembe - hallod, Baltazár, kérlek, szerezz nekünk valami kitűnő zenét! Holnap éjjel Hero kisasszony ablaka alatt szeretnénk eljátszani.
BALTAZÁR	Ami tőlem telik, uram...
DON PEDRO	Helyes, isten veled!
Baltazár távozik
Jöjj csak, Leonato! Mit is mondtál ma reggel?... Hát a húgocskád, Beatrice; csakugyan szerelmes signor Benedettóba?
CLAUDIO	Igen, igen! (Félre, Don Pedrónak) Cserkészd be! Ott lapul a madár! (Hangosan) Sose hittem volna, hogy ez a lány férfiembert megszerethet.
LEONATO	Nem ám, én sem! De a legcsodálatosabb az hogy épp signor Benedettóba habarodott bele, akitől látszólag mindig borzadt.
BENEDETTO	(félre)
Lehetséges?... Hát innen fúj a szél?...
LEONATO	Szavamra, fenség, nem is tudom, mit gondoljak... Olyan eszeveszetten szereti az a lány, hogy az már hihetetlen.
DON PEDRO	Talán csak megjátssza?
CLAUDIO	Akkor jól játssza, esküszöm.
LEONATO	Uram Isten! Megjátssza? Hát akkor soha még megjátszott szenvedély nem hasonlított ennyire a valódihoz.
DON PEDRO	De hát mi jele nála a szenvedélynek?
CLAUDIO	(félre)
Jó csalit a horogra! Mindjárt beleharap a hal!
LEONATO	Hogy mi jele, uram? Hát az, ahogy ül... (Claudióhoz) Hallottad lányomtól, hogyan!
CLAUDIO	Hallottam, hogyne!
DON PEDRO	Hogyan, hogyan, kérlek? Megdöbbentesz! Azt hittem, az ő szellemét soha ki nem kezdi semmi szenvedély.
LEONATO	Megesküdtem volna rá én is, uram. Kivált, hogy Benedetto iránt...
BENEDETTO	(félre)
Ha nem ez a fehér szakállú öreg mondaná, azt hinném, valami ugratás. De lehetetlen, hogy léhaság lappangjon ily tiszteletre méltó ábrázat mögött.
CLAUDIO	(félre)
Már pedzi a csalit! Csak így tovább!
DON PEDRO	S elárulta valamiképp Benedettónak, hogy mit érez?
LEONATO	Nem! S esküszik, hogy nem is fogja soha! Épp ez emészti.
CLAUDIO	Úgy van! Leányodtól is azt hallom, hogy Beatrice fölsóhajtott: “Én írjam meg neki, hogy szeretem - én, aki annyiszor gúnyoltam?”
LEONATO	Ezt hajtogatja mostanában, ahányszor csak nekiül az írásnak... mert egy éjszaka hússzor is fölkel, s ott kuporog egy szál ingben, míg csak tele nem körmöl egy lepedőnyi papirost. A lányom mindent elmond.
CLAUDIO	Most, hogy a lepedőnyi papirost említed, eszembe jut egy jó mondás - leányod említette ezt is...
LEONATO	Az ám, múltkor, hogy teleírja Beatrice azt a nagy lepedőt, s még egyszer átolvassa, azt susogja: “Benedetto és Beatrice - egy lepedőn!”
CLAUDIO	Ez az!
LEONATO	Csakhogy aztán összetépte a levelet ezernyi kis cafatra, s átkozta magát, hogy miért is írt ilyen szemérmetlenül - épp annak, aki majd nyilván kicsúfolja! - “Magamról ítélek - mondja Beatrice -, én is kicsúfolnám, ha írna nekem, ki én, pedig hogy szeretem!”
CLAUDIO	Aztán térdre hull, sír, zokog, mellét veri, haját tépi, könyörög, jajveszékel: “Ó, édes Benedetto! Úristen, adj türelmet!”
LEONATO	Igen, így őrjöng - a lányom is mondja. Már úgy eszét vesztette, hogy Hero néha attól fél, kárt tesz magában... Szent igaz, hogy így van! 
DON PEDRO	Jó volna, ha Benedetto megtudná ezt valakitől - ha már Beatrice nem mer szólni.
CLAUDIO	Mi értelme volna? Csak kigúnyolná, és még jobban megkínozná szegény kislányt.
DON PEDRO	No, ha azt merné, kötelet érdemelne! - Micsoda édes, drága lány! És olyan tiszta, mint a patyolat!
CLAUDIO	S milyen eszes!
DON PEDRO	Csak abban nem, hogy épp Benedettót szereti.
LEONATO	Bizony, uram, ha a vér az ésszel harcra kel ilyen zsenge kis testben: tízet egy ellen, hogy a vér győz! Nagyon sajnálom a kislányt - minden okom megvan rá, hisz bátyja is, gyámja is vagyok!
DON PEDRO	Bár énértem rajongna így! Én ugyan nem törődném semmi mással - rögtön feleségül venném! Kérlek, beszéljetek Benedettóval! Lássuk, mit szól a dologhoz?!
LEONATO	Jól tenném, azt hiszed?
CLAUDIO	Hero szerint: ez a biztos halál Beatricének. Mert az szegény azt mondja: belehal, ha Benedetto nem szereti, de inkább meghal, semhogy elárulja neki szerelmét. De még ha megkérné is a kezét: ő inkább választaná a halált, mint hogy csak egy mákszemnyit is engedjen a büszkeségéből.
DON PEDRO	Igaza van! Ha szerelmet vallana neki: Benedetto alighanem kinevetné - hisz tudjátok, milyen pökhendi.
CLAUDIO	De legény a talpán!
DON PEDRO	No, igen, szemre elég mutatós.
CLAUDIO	És - Isten a tanúm - roppant eszes!
DON PEDRO	No igen, föl-fölszikrázik benne valami...  szellemféle.
CLAUDIO	S állítom, hogy bátor is.
DON PEDRO	Hektornál Hektorabb, szavamra! S ha valami patvarkodás fenyeget, jól mondod, maga a szelíd józan ész! Vagy elkerüli kellő tapintattal, vagy istenfélő keresztyén módjára tűri.
LEONATO	Ha istenfélő, akkor persze béketűrő. És ha mégse tűri a békét: hogyne félne és remegne?
DON PEDRO	Úgy is tesz, mert istenfélő ám, ha nem gondolná is az ember egyik-másik vaskos tréfája után... Bizony, sajnálom a húgocskádat! No, megkeressük Benedettót, eláruljuk neki, hogy beleszeretett a kislány?
CLAUDIO	Csak azt ne, uram! Inkább jó tanácsokkal segítsünk Beatricének, hogy kitépje szívéből ezt az érzést.
LEONATO	Hiába. Előbb tépi ki az a lány a tulajdon szívét.
DON PEDRO	No, majd hallunk még erről többet is a lányodtól. Hadd csillapodjék közben a dolog. Szeretem Benedettót: örülnék, ha magába szállna, s belátná, hogy mennyire méltatlan ilyen remek lányra.
LEONATO	Indulhatunk, uram, ha parancsolod: vár a vacsora.
CLAUDIO	(félre)
Ha ettől bele nem habarodik, akkor semmitől!
DON PEDRO	(halkan)
Ugyanilyen hálót kell vetni Beatricének is! A lányod meg a komornája elintézhetne. Az lesz a jó mulatság, ha mind a kettő szentül hiszi, hogy a másik bolondul érte - s közben sehol semmi! Ezt a komédiát szeretném látni! Micsoda cirkusz lesz! - Küldjük ide Beatricét, hogy hívja asztalhoz barátunkat!
Don Pedro, Claudio, Leonato távozik
BENEDETTO	(előjön a lugasból)
Ez nem lehet beugratás. Komolyan folyt az egész tanácskozás, Heróra hivatkoznak - ez is bizonyíték. Látszik, hogy megesett a szívük Beatricén. Szegénykét alighanem elragadta a szenvedély, Szerelmes belém! Ezt viszonozni kell! Csak füleltem, amint kárpálnak... Azt mondják, én majd pöffeszkedem, ha megtudom, hogy az a lány belém szeretett! Azt mondják, hogy Beatrice inkább meghal, mint hogy kimutassa, mit érez... Sohasem gondoltam a házasságra. De ne lássanak pöffeszkedőnek! Örüljön az ember, ha fülébe jut, hogy mi a hibája, s jóváteheti. Azt mondják, szép a lány. Ez igaz, ezt én is tanúsíthatom. És jó erkölcsű. Úgy van, ezt sem cáfolom. Eszes is - csak abban nem, hogy épp engem szeret. Igaz, hogy ez nem vall bölcsességre, de bolondságra se, mert fergetegesen bele fogok szeretni! Nyilván fejemhez vágnak majd egy-két sületlen tréfát, ócska szellemességet, merthogy eddig lefitymáltam a házasságot... De hát az ízlés tán nem változik? Az ember fiatalon odavan egy ételért - aztán idősebb korában rá se tud nézni. Hát holmi sziporkák, szentenciák, papirosböcsességek letérítsenek egy férfit a tulajdon pályájáról? Nem! Be kell népesíteni a földet! Amikor azt mondtam, hogy agglegényként halok meg, még nem tudtam, hogy megérem a házasságom napját.
Beatrice közeleg
Beatrice! A napvilágra mondom: szép kisasszony! Szerelem jeleit szimatolom rajta!
BEATRICE	Kedvem ellenére ide küldtek, hogy vacsorázni hívjalak, signor.
BENEDETTO	Szép Beatrice, köszönöm fáradozásodat.
BEATRICE	Nem fáradtam többet ezért a köszönetért, mint te azzal, hogy kimondtad. Ha fáradságomba kerül, ide se jövök.
BENEDETTO	Tehát örömöd telt a küldetésben.
BEATRICE	Egy késhegynyi - amennyivel megfújthatsz egy csókát. Látom, signor, nincs étvágyad - áldjon ég! (Távozik)
BENEDETTO	Aha! “Kedvem ellenére ide küldtek, hogy vacsorázni hívjalak” - ebben kettős értelem rejlik! “Nem fáradtam többet ezért a köszönetért mint te azzal, hogy kimondtad” - ez annyi, mintha azt mondaná: teérted minden fáradozás olyan könnyű, mint egy köszönet. Gazember vagyok, ha meg nem sajnálom! Pogány vagyok, ha meg nem szeretem! Megyek, megszerzem az arcképét! (Elsiet)

HARMADIK FELVONÁS
1. szín
 A kertben. Jön Hero, Margaréta és Ursula
HERO	Jó Margaréta, fuss csak a szobába:
Ott benn leled Beatricét, amint
Beszél a herceggel s Claudióval...
Súgd a fülébe, hogy mi Ursulával
A kertben egyre-másra emlegetjük...
Mondd, hogy kihallgattál, s vedd rá, hogy ő is
Lapuljon meg a lugas bokra közt,
Ott, hol a napon érett sűrü lonc
Kizárja a napot, mint nagyranőtt
Kegyenc, ki képes tápláló urát
Kitúrni... Ott lessen Beatricénk
És hallgatózzon! Ez a megbizásod:
Végezd el fürgén, s hagyj magunkra, kérlek!
MARGARÉTA	Azonnal ideküldöm, ezt igérem! (Elsiet)
HERO	Nos, Ursula, ha Beatrice jön,
Mi föl-le járunk a lugas során,
S egyetlenegy témánk lesz: Benedetto!
Ha csak kiejtem a nevét, dicsérd úgy,
Ahogy még ember meg nem érdemelte.
Én újságolom majd, hogy Benedetto
Beatricéért lángban ég. Olyan
Fortélyos a kis Cupido nyila,
Hogy fülön át - sziven talál!
Beatrice hátul jön
               Gyerünk!
Nézd, Beatrice surran, mint a bíbic:
A földre kushad, úgy fülel szavunkra!
URSULA	Így jó halászni: nézni, hogy halunk
Arany uszonnyal szánt ezüst habot,
S ravasz csalira boldogan harap!
Beatricére most vessük ki horgunk,
Amíg a sűrü rejtekén lopakszik!
Percig se aggódj: szerepem tudom.
HERO	Közel huzódjunk hozzá, hogy fülével
Finom csalinkból semmit el ne vesszen!
Közelebb húzódnak a bozóthoz
Nem, Ursulám, nagyon kevély leány ő,
Jól ismerem: vad és szilaj szivű,
Akár a szirti sólyom.
URSULA	                     S Benedetto
Beatricébe csakugyan szerelmes?
HERO	A herceg mondja, s vőlegényem is.
URSULA	S kérték, hogy erről szólj Beatricének?
HERO	Kértek, hogy közbejárjak. Azt feleltem:
Ha Benedettónak barátai,
Beszéljék rá, hogy küzdjön vágya ellen,
S Beatricének semmiképp se szóljon.
URSULA	S mért mondtad ezt? Hát az a jó nemes
Tán nem méltó a boldogságos ágyra,
Amin Beatricénk nyugtatja testét?
HERO	Ó, Ámor isten! Hogyne volna méltó!
Jobban megérdemelné bárkinél.
De nem termett még keményebb dió
A mi vadóc Beatricénk szivénél.
Gúny és kevélység szikrázik szemében:
Mindent lenéz, amerre néz. Feszít
Saját eszével, s bárki mást lefitymál.
Szeretni nem tud, sőt még arra sem
Képes, hogy érzést jó szívvel fogadjon:
Csak önmagát imádja.
URSULA	                     Úgy van, úgy!
Az úrfi vágyát jobb, ha meg se tudja:
Csak gúnyolódna rajta, annyi szent.
HERO	Jól mondod ezt, mert nincs oly férfiember
- Bármíly nemes, tudós, ifjú, kiváló -,
Akit ki nem csufol... Ha szőke fürtű,
Azt mondja: inkább húgává fogadná;
Ha barna: azt, hogy Természet-anyánk
Pojácát pingált, s ejtett egy pacát. 
A szálas néki égimeszelő;
Az apró meg csak kimustrált dugó;
A jó társalgó: pörge szélkelep;
A hallgatag meg: nehézkes fatuskó.
Így minden jót a visszájára fordít;
Nem tisztel semmi virtust, érdemet.
URSULA	Ilyen csipősség nem ajánlatos.
HERO	Nem, nem ajánlatos egy lány, ha oly
Makacs, makrancos, mint Beatrice.
De ki mer szólni néki? Hisz ha szólnék,
Gúnnyal nyilazna, tréfával ledöfne,
S kacagna, míg belé nem pusztulok.
Eméssze hát meg lángja Benedettót,
És sóhajokban füstölögjön el:
Jobb halni bútól, mint gúnytól sebezve...
Nincs rosszabb, mint ha csiklandással ölnek!
URSULA	Beatricének kéne szólni mégis.
HERO	Nem, inkább Benedettóhoz megyek,
S tanácsolom, hogy lángját fojtsa el.
Sőt holmi kis rágalmat kitalálok,
Hogy kuzinomtól kedvét elvegyem.
Nem is hinnéd, egy rossz szó míly hatásos!
URSULA	Jaj, ezzel mégse bántsd meg kuzinod!
Amilyen ritka jó eszű leány,
Nem fog talán meggondolatlanul
Kikosarazni egy ilyen kiváló
Nemes vitézt, mint signor Benedetto!
HERO	Az első férfi ő Itáliában -
Kivéve persze drága Claudiómat!
URSULA	Már meg ne haragudj, kisasszonyom,
Kimondom, hogy egész Itáliában
Tartásra, észre, jó vitézi hírre
Signor Benedettónak párja nincs.
HERO	Valóban, jó nevének híre van.
URSULA	S ő rászolgált, mielőtt híre kelt! -
Kisasszonyom, mikor is esküszöl?
HERO	Hát holnap reggel! Jöjj csak, jöjj velem:
Majd megnézed ruháim, s adsz tanácsot,
Melyik való leginkább esküvőre!
URSULA	(halkan)
Már lépre ment! Megvan, kisasszonyom!
HERO	Ha megvan: Ámoré a diadal.
Kit nyíllal ejt el, kit csapdába csal.
Hero és Ursula távozik, Beatrice előlép
BEATRICE	Lehetséges ez? - Jaj, fülem hogy ég! -
Vadság, kevélység szárad lelkemen?...
Pokolra gőg és szűzi büszkeség,
Zászlótok alatt nem vár győzelem!
Jöjj, Benedetto, szerelmem tied!
Szilaj szivem kezessé szoktatom.
Ha te szeretsz, én kedvesed leszek:
Szent lánc köt össze majd egy szép napon.
Méltó vagy rája, mondják - s én magam
Hitet teszek szavukra boldogan! (El)

2. szín
Leonato házában.
Jön Don Pedro, Claudio, Benedetto és Leonato
DON PEDRO	Kivárom, míg meglesz az esküvőd, azután indulok Aragóniába.
CLAUDIO	Elkísérlek én is, uram, ha megengeded.
DON PEDRO	Nem, nem, attól házasságod kelő napja mindjárt felhőbe is borulna: mintha egy gyermeknek megmutatnák új ruháját, de megtiltanák, hogy fölvegye! Csak Benedettót merném kérni, hogy velem tartson, mert ő aztán tetőtől talpig csupa jókedv. Kétszer-háromszor is elvágta már Cupido íjján a húrt, úgy, hogy az a kis gazember őrá már nem mer nyilazni. Olyan érces a szíve, mint a harang, s a nyelve - valóságos harangnyelv. Ami a szívében lakik, azt hirdeti a nyelve is.
BENEDETTO	Uraim, nem vagyok én már a régi.
LEONATO	Én is azt mondom. Úgy látom, megkomolyodtál.
CLAUDIO	Remélem, szerelmes.
DON PEDRO	Ördög vinné a mihasznát! Nincs őbenne egy csöpp jó vér se: nem fog rajta a szerelem. Ha búsul: csak az a baja, hogy üres a zsebe.
BENEDETTO	A fogam fáj.
DON PEDRO	Húzasd ki!
BENEDETTO	Inkább felkötni kell, ha fáj.
CLAUDIO	Vagy inkább téged felkötni, hogy ne fájjon.
DON PEDRO	Eh, hogy lehet sóhajtozni holmi fogfájás miatt!
LEONATO 	Egy kis dagadtság, egy kis szuvasság - mi az?
BENEDETTO	Persze, férfiasan elviseljük a fájdalmat - míg más érzi.
CLAUDIO	Azt mondom, mégiscsak szerelmes!
DON PEDRO	Semmi jele rajta efféle hóbortnak... legföljebb divathóbortnak. Ma hollandusnak öltözik, holnap franciának... Vagy két országnak egyszerre hódol: övön alul német - csupa merő bugyogó -, övön felül spanyol - mellényt a világért se hord! Bolondságok szerelmese, de nem szerelem bolondja - ahogy ti hiszitek.
CLAUDIO	Ha ez nem habarodott bele valami nőbe - akkor én többet nem hiszek áruló jeleknek. Minden reggel megkeféli a kalapját - mit jelent ez?
DON PEDRO	Látta valaki a borbélynál?
CLAUDIO	Nem, de a borbély legényét látta valaki nála. Orcájának bozontos díszével azóta már labdát tömnek.
LEONATO	Szavamra, így szakáll nélkül fiatalabbnak látszik.
DON PEDRO	Pézsmával is keni magát. Nem szimatolsz ebből valamit?
CLAUDIO	Csak azt, hogy a bódító ifjú - szerelmes.
DON PEDRO	Legfőbb jele ennek - a melankólia.
CLAUDIO	Hát az orca-kence... az mikor volt szokása?
DON PEDRO	Meg az arcfestés! Hallom, mit suttognak erről.
CLAUDIO	S mivé lett játszi szelleme? Mint a lant húrja, ha megereszkedik.
DON PEDRO	Igen, ezek baljós jelek - mondd ki, mondd ki, hogy szerelmes!
CLAUDIO	Én azt is tudom, ki szerelmes őbele.
DON PEDRO	Azt én is szeretném tudni. Fogadni mernék, olyan nő, aki nem ismeri.
CLAUDIO	De ismeri, minden hibájával együtt - mégis meghal érte.
DON PEDRO	Akkor azt vagy kiterítik, vagy leterítik.
BENEDETTO	A fogfájáson mindez nem segít. Bátyámuram, sétáljunk erre el. Nyolc-tíz okos szó van a nyelvemen - de csak neked tartogatom. Semmi szükség rá, hogy ezek a szélkelepek hallják!
Benedetto és Leonato elsétál
DON PEDRO	Akármi legyek, ha nem Beatricéről akar szót érteni!
CLAUDIO	Hát persze! Amióta Hero meg Margaréta is eljátszotta azt a kis jelenetet Beatricének... Most már a két medve nem ugrik egymásnak, ha valahol összeakad.
Jön Don Juan
DON JUAN	Jó egészséget, bátyám és uram!
DON PEDRO	Neked is, öcsém!
DON JUAN	Ha volna időd, beszélni szeretnék veled.
DON PEDRO	Bizalmasan?
DON JUAN	Úgy, ha megengeded... Különben Claudio gróf is hallhatja: őt illeti, amit mondani akarok.
CLAUDIO	Miről van szó?
DON JUAN	(Claudióhoz)
Te holnap készülsz megesküdni, grófom?
DON PEDRO	Hiszen tudod.
DON JUAN	Nem akarom tudni, ha ő is tudja, amit én tudok.
CLAUDIO	Ha valami akadálya van: ki vele, kérlek!
DON JUAN	Talán azt hiszed, hogy nem szeretlek - de ez majd később derül ki. S úgy lehet, jobb emberednek tartasz majd azután, amit most fölfedek. Ami bátyámat illeti: meggyőződésem, hogy jóindulattal van irántad, és tiszta szívből igyekezett egyengetni tervezett házasságodat. Eszeveszett terv és kárba veszett igyekezet.
DON PEDRO	De hát mi a baj?
DON JUAN	Azért jöttem, hogy megmondjam. Rövidre foghatom - épp azért, mert hosszú ideje tartja már magát a szóbeszéd. A hölgy hűtlen.
CLAUDIO	Ki? Hero?
DON JUAN	Ő. Leonato Herója, a te Heród, mindenki Herója.
CLAUDIO	Hűtlen?
DON JUAN	Ez enyhe kifejezés a romlottságára. Mondhatom, ő maga durvább, sőt... gondolj valami borsosabb szóra: könnyen meggyőzlek, hogy az találóbb. Csak ne ámuldozz, mert bizonyítékkal szolgálok. Tarts velem ma este: meglátod, hogy az esküvője előtti éjszakán is ki-be járnak az ablakán. Aztán, ha továbbra is szereted, hát csak vedd el holnap. De a becsületedhez jobban illenék, ha meggondolnád magad.
CLAUDIO	Lehetséges ez?
DON PEDRO	Nem akarom elhinni.
DON JUAN	Ha nem mersz hinni a szemednek, hát ne valld be, mit tudtál meg. Én mutatok épp eleget! Majd ha láttatok, hallottatok mindent: cselekedjetek aszerint.
CLAUDIO	Ha bármit látok ma éjjel, amitől vissza kell lépnem: holnap ott, a násznép előtt, esküvés - helyett - megszégyenítem!
DON PEDRO	Én meg ahogy helytálltam érted a leánykérésben: veled tartok a megszégyenítésben is!
DON JUAN	Nem akarom tovább vádolni, míg ti magatok nem lesztek tanúim. Csak éjfélig várjatok hidegvérrel: akkor feltárul minden magától.
DON PEDRO	Baljós napfordulás!
CLAUDIO	Szörnyű orvtámadás!
DON JUAN	Kivédett sorscsapás! - Ezt mondjátok majd ti is, ha meglátjátok, mi következik!
Mind el

3. szín
Utca. Lasponya, Furkó és őrök jönnek
LASPONYA	(az őröknek)
Derék s igaz emberek vagytok-e?
FURKÓ	Azok hát! Különben siralmas sorsra jutna testük-lelkük: örök üdvösségre.
LASPONYA	No nem, az nagyon is enyhe büntetés volna az elharapódzott korrekcióra - kivált a herceg úr őrségében!
FURKÓ	Helyes, Lasponya szomszéd, csak szabd ki nekik a reglamát!
LASPONYA	Először is: melyik köztetek a legindolensebb a rendőri szolgálatra?
ELSŐ ŐR	Leginkább Pogácsa meg Tufa, merthogy ők írni-olvasni is tudnak, uram.
LASPONYA	Gyere csak, Tufa szomszéd! Finom névvel áldott meg az Isten. Az előkelő ábrázat a jó szerencse ajándéka, de az írás-olvasás, az velünk születik!
MÁSODIK ŐR	Strázsamester uram, mind a kettő...
LASPONYA	Mind a kettő megvan benned - tudom, hogy ezt akartad kibökni. No, ábrázatodért adj hálát Istennek - de jobb, ha nem dicsekszel vele. Az írás-olvasást pedig csak akkor fitogtasd, amikor nem szükségeltetik efféle fényűzés. Az a híred, hogy te vagy itt a legindolensebb a rendőri szolgálatra: azért hát tartsd te a lámpást. Az a tiszted, hogy minden kétes személyt betakaríts. A herceg úr nevében akárki emberfiát megállíthatol.
MÁSODIK ŐR	De hátha nem áll meg?
LASPONYA	Ej, hát akkor ne figyelmezz rá, hanem ereszd útjára: ellenben hívd össze rögvest az egész őrséget - s adjatok mind hálát az Istennek, hogy megszabadított egy gazembertől.
FURKÓ	Ha nem áll meg, amikor ráparancsolunk, akkor nem is lehet a herceg alattvalója!
LASPONYA	Szent igaz! Márpedig őnékik semmi dolguk mással, csakis a herceg úr alattvalóival. Aztán valami lármát ne csapjatok az utcán, mert az őrség számára mindennemű fecsegés-locsogás szigorúan kommendáltatik, és vétó terhe alatt legális.
MÁSODIK ŐR	Leginkább majd szunyókálunk, nem fecsegünk - tudjuk mi, hogy mi az őrszem tiszte!
LASPONYA	Lám csak, úgy beszélsz, ahogyan sokat látott, megfontolt bakterhez illik. Mert hát miért is volna a szunyókálás vétek? Csak arra ügyeljetek, hogy el ne lopja valaki az alabárdotokat! No, járjátok végig a kocsmákat, és utasítsatok minden részeget, hogy - bújjon ágyba.
MÁSODIK ŐR	De hátha nem akaródzik nekik?
LASPONYA	Ej, hát akkor hagyjátok ott őket, míg ki nem józanodnak. Aztán, ha akkor se kaptok tőlük jó szót, hát mondjátok, hogy nem is őket kerestétek, tévedés történt.
MÁSODIK ŐR	Igenis, uram.
LASPONYA	Ha tolvajjal találkoztok: hivatali hatalmatoknál fogva gyanakodhattok rája, hogy nem tisztességes férfiú. S az ilyennel minél kevesebbet törődtök, bajlódtok: annál nagyobb böcsületet vallotok.
MÁSODIK ŐR	De ha tudjuk, hogy tolvaj, nem kell őtet lefogni?
LASPONYA	Igaz, ami igaz: hivatalból megtehetitek; de én azt mondom: aki szurokba nyúl, szurtos lesz az! Ha tolvajt fogtok, a legbékésebb eljárás: kilesni, míg megmutatkozik a lopós természete, s ellopakodik a kompániátokból.
FURKÓ	Tégedet, kolléga, mindig is könyörületes embernek ismertünk.
LASPONYA	Igaz, ami igaz: én egy kutyát se kötnék föl a magam jószántából - akkor már inkább egy embert, kivált, ha néminemű eminencia bizonyulna rája.
FURKÓ	Ha azt halljátok, hogy valahol csecsszopó rí éjtszaka: híjjátok elő a dajkáját, s parancsoljatok rá, hogy csitítsa el.
MÁSODIK ŐR	De hátha a dajka alszik, s nem hallja, hogy ráparancsolunk?
LASPONYA	Hát akkor csak vonuljatok el csendességgel: hadd ocsúdjék föl a pulya sírására! Mert amelyik juh nem hallja meg a bárány bőgését, az a bornyúbégetésre se neszel föl.
FURKÓ	Szent igaz.
LASPONYA	Eddig tartott az utasítás. A rend őre vagy: herceg urunk tulajdon személyit repercentálod. Ha szembetalálkozol éjtszaka a herceggel, őtet is megállíthatod.
FURKÓ	Nem, a Szűzmáriáját, aztat talán mégse!
LASPONYA	Öt tallért egy ellen - akármelyik törvénytudó személy előtt -, hogy igenis megállíthatod! Persze, csak ha a herceg is rááll, hogy megálljon. Mert a rend őrének senkit se szabad megsértenie; márpedig, ha akaratja ellenire megállítasz valakit, az sértés.
FURKÓ	A Szűzmáriáját, bizony úgy van!
LASPONYA	De úgy ám! No, emberek, jó éjszakát! Aztán ha valami fontos dolog esnék, engem híjjatok! Szedjétek össze az eszeteket - de még a cimboráitok eszét is -, jó éjtszakát! Gyere, szomszéd!
Indulnak Furkóval
MÁSODIK ŐR	No, emberek, megkaptuk az utasítást. Üldögéljünk itt a templom padján két óráig, aztán - ágyba mind!
LASPONYA	(visszafordul)
Még egy szót, derék szomszédok! Cirkáljatok signor Leonato portája körül, mert ott holnapra lakodalom készül, s nagy nyüzsgés lesz az éjjel! Isten áldjon! Virrasszatok éhbéren!
Lasponya és Furkó elvonul.
Előtántorog Boracchio, majd a nyomában Corrado
BORACCHIO	(halkan)
Hé, Corrado!
ELSŐ ŐR	(halkan)
Csitt! Ne moccanjatok!
BORACCHIO	Corrado, hol vagy már?
CORRADO	Itt, a sarkadban, komám!
BORACCHIO	Hát azért viszketett a sarkam! Mindjárt gondoltam, hogy valami rühes alak lehet ott!
CORRADO	Ezért még megkapod a magadét. De most halljam azt a históriát!
BORACCHIO	Csak lapulj ide, az eresz alá, már szemerkél az eső. Kivallok én mindent, mert borban az igazság!
ELSŐ ŐR	(halkan)
Valami gazság! Füleljetek, emberek!
BORACCHIO	Tudd meg, hogy Don Juantól - ezer dukátot kaptam.
CORRADO	Milyen gaztettnek lehet ilyen nagy ára?
BORACCHIO	Azt kérdezd inkább: milyen gazembernek lehet ilyen sok pénze? Mert ha a pénzes gazembernek szüksége van a szegény legényre, akkor a szegény legény olyan árat szab, amilyen őneki tetszik!
CORRADO	Nem fogy csudám!
BORACCHIO	Látszik, hogy kezdő vagy. Azt tudod, hogy mellény, kalap, kabát divatja - semmiség.
CORRADO	Persze, csak ruha.
BORACCHIO	Azt mondom, divat!
CORRADO	Igen, a divat, az divat.
BORACCHIO	Eh! Épp úgy mondhatom, hogy a bolond, az bolond. Hát nem látod, micsoda huncut tolvaj a divat?
MÁSODIK ŐR	(félre)
“Huncut” - ismerős ez a név! Vagy hét éve garázdálkodik erre; nagy tolvaj! Úgy jár-kel itt, mint valami nemesúr, “Huncut” - így híjják, emlékszek.
BORACCHIO	Hallod ezt? Valaki beszél!
CORRADO	Nem, csak a szélkakas nyikorog a házon.
BORACCHIO	Mondom hát, nem látod, milyen huncut tolvaj a divat?... Hogy elszédít, hogy kiforgat minden ficsurat?... úgy tizennégytől harmincöt évesig... Néha úgy ruházza őket, mint a fáraó vitézeit a megbarnult szentképen - néha meg mint a Bál isten papjait az ótemplom ablakán - néha meg mint azt a csupasz képű Herkulest a koszlott, molyos kárpiton - megnézted? -, duzzadtabb a gatyapőce, mint a buzogánya...
CORRADO	Jó, jó, tudom én is - s azt is, hogy a divat több ruhát vág a sutba, mint amennyit ember elnyüstölhet... De hát nem megszédített a divat téged is? - lám, elkanyarodtál a históriádtól, s a divatról fecsegsz!
BORACCHIO	Attól ne tarts! Tudd meg, hogy máma éjtszaka bekéredzkedtem Margarétához... a - Hero kisasszony komornájához, de úgy szólítottam, mintha Hero volna... A kisasszony ablakán kihajolva búcsúztatott, jó éjszakát kívánt vagy ezerszer... De nem jól mondom ezt a históriát... Azon kellett volna kezdenem, hogy a herceg, meg Claudio, meg a gazdám... No, a gazdám, Don Juan, az úgy dirigálta, állogatta, igazgatta azt a két urat, hogy onnét messziről, a kertből megleshessék a szerelmetes találkát.
CORRADO	Aztán Margarétát Herónak gondolták?
BORACCHIO	Azok ketten igen, a herceg meg Claudio. De az én gazdám, az ördögfajzat, az tudta ám, hogy az ott Margaréta! Egy szó mint száz - a gazdám erősködése, a csalafinta sötétség, no meg leginkább az én szerelmetes mesterkedésem - az megtette a magáét! Don Juan minden rágalma olyan valóságosnak rémlett egyszeriben, hogy Claudio őrjöngve rohant el... Megesküdött, hogy holnap reggel a templomban, mihelyt elé kerül Hero: ott, az egész gyülekezet előtt fejére olvassa, mit látott az éjjel, s kiadja az útját - mehet haza a menyasszony párja nélkül!
Az őrök előlépnek
MÁSODIK ŐR	       Megállj! A herceg nevében!
ELSŐ ŐR	Híjjátok a strázsamestert! Itten mi fölfedeztük az álladalom legveszedelmesebb paráznaságát.
MÁSODIK ŐR	Az a Huncut nevezetű is köztük lehet - azt majd megismerem a barkójárul.
CORRADO	Emberek, emberek!
MÁSODIK ŐR	Előkerítitek ti azt a Huncutot - errül kezeskedem!
CORRADO	Emberek...
ELSŐ ŐR	Egy szót se! Ezennel befoglak! Megparancsolom, hogy felsőbb engedelmetekkel velünk tartsatok!
BORACCHIO	No, szép kis portéka lesz belőlünk, ha ezek itt plajbászvégre kapnak!
CORRADO	Mondhatnám: keresett portéka. Csak nyugalom... megyünk veletek!
Mind elvonulnak

4. szín
Szoba Leonato házában.
Hero, Margaréta, Ursula jön
HERO	Ursula, kedves, ébreszd föl a kuzinkámat, Beatricét, mondd, hogy keljen már!
URSULA	Megyek, kisasszonyom.
HERO	S mondd, hogy jöjjön ide!
URSULA	Igenis. (Elmegy)
MARGARÉTA	Igazán, azt hiszem, jobb volna a másik gallér.
HERO	Nem, kedves Margóm, ezt veszem fel.
MARGARÉTA	Szavamra, ez nem áll olyan jól. Fogadni mernék, hogy a kuzinkád is ezt mondja majd!
HERO	A kuzinkám bolond - és te is az vagy! Csakis ezt veszem fel.
MARGARÉTA	Pompás ez az új fejdísz - csak a vendéghaj lehetne rajta egy kicsit sötétebb. A ruha szabása is remek! Én láttam a milánói hercegné ruháját, amiért úgy odavannak...
HERO	Ó, csodálatos, azt mondják!
MARGARÉTA	Esküszöm, ehhez képest csak hálóköntös. Arany hímzés, ezüst csipke - az ujján, vállán gyöngy - és körös-körül kék fodor... De a tiéd, kisasszonyom - ez a furcsa, finom, kecses szabás - ez tízszer olyan izgalmas!
HERO	Adná Isten, hogy örömben viseljem, mert nagyon nehéz a szívem!
MARGARÉTA	Nemsokára még nehezebb lesz - egy férfi terhével.
HERO	Fuj, nem szégyelled magad!
MARGARÉTA	Miért, kisasszonyom? Azért, hogy ezt tisztességesen kimondom? Tán nem tisztességes dolog a házasság, még a koldusok násza is? S tán nem tisztességes ember a párod - még házasság nélkül is? Te jobb szeretnéd, ha így beszélnék: “Szavammal ne vétsek, egy hitvestárs oldalán...” satöbbi... Ej, nem sérti az én beszédem, csak azt, aki hamisan gondolkozik. Nem bántok én senkit. Mi bántó van abban, hogy “nehezebb lesz egy férfi terhével”? Nincs abban semmi - csak derék férfi, derék asszony nyomja azt a derékaljat - s ne afféle könnyű szerelemből legyen terhesség. Kérdezd csak meg Beatrice kisasszonyt - épp itt jön!
Belép Beatrice
HERO	Jó reggelt, kuzin!
BEATRICE	Jó reggelt, kedves Hero!
HERO	No, mi az? Mért szólsz ilyen bágyadtan?
BEATRICE	Én már eztán csak így szólok, ha szólok.
MARGARÉTA	Búsan szóló solo. De hogy mégse maradj solo, én majd táncolok rá.
BEATRICE	Csak vigyázz, félre ne lépj! Ha majd a férjed se lép félre, lesz fiókátok egy egész fészekalja.
MARGARÉTA	Fészekalja! Sok beszédnek sok az alja.
BEATRICE	Mindjárt öt óra, ideje volna elkészülni, kuzin! - Komolyan mondom, nagyon rosszul vagyok... Brrr!
MARGARÉTA	Brrr? Ez jelent valamit! Lovat biztatsz?... vagy sólymot? vagy valami jómadarat?... Kiderítem én, ki az!
BEATRICE	Kiderítheted, de engem kiterítenek!
MARGARÉTA	Előbb kell neked nászlepel, mint gyászlepel!
BEATRICE	Mit akar ez a bolond?
MARGARÉTA	Én semmit. De Isten adja meg minden epedő szűznek a betevő falatját!
HERO	Nézd, kuzin, ezt a kesztyűt a gróftól kaptam. Leheld be az illatát, milyen finom!
BEATRICE	Én már alig lehelek, mint a tömött liba.
MARGARÉTA	Egy szűz, akit megtömtek... Hm, ez nem is rossz betegség!
BEATRICE	Eszed tokja! Úristen! Mióta vagy ilyen szellemes?
MARGARÉTA	Mióta a te eszed tokba került, s pihen. Nem jó, hogy az én fejemből is pattan ki sziporka?
BEATRICE	A fejdíszed jobban sziporkázik, mint a fejed. - Igazán beteg vagyok.
MARGARÉTA	Benedictus-főzettel kell borogatni a szívét, más nem használ.
HERO	De hisz az paraszti nevén - bogáncs! Csak meg ne bökje a bökőjével ez a Benedictus!
BEATRICE	Benedictus, Benedictus! Miféle célzás ez a Benedictus?
MARGARÉTA	Célzás? Szó sincs róla! Csak az áldásos bogáncsfőzetről van szó. Te most azt hiszed, hogy én azt hiszem, hogy szerelmes vagy. Nem, nem - Szűz Anyánkra! - nem vagyok én olyan bolond, hogy azt higgyem, ami sejlik, és azt sejtsem, ami rémlik - hogy azt vegyem észre, amit szívre kell venni, s azt vegyem szívre, amit észre kell venni - dehogy gondolom én meggondolatlanul, hogy szerelmes vagy, szerelmes leszel, szerelmes lehetsz! De hát Benedetto is így volt, s egyszercsak rájött, hogy férfi. Azelőtt kiköpött, ha házasságról volt szó, most pedig kiköpött olyan, mint egy házasulandó ifjú. Én nem tudhatom, kisasszonyom, mit forgatsz a fejedben, de mondhatom, te is úgy forgatod a szemed, mint más emberlánya.
BEATRICE	Meg nem áll a nyelved!
MARGARÉTA	De amit mond, az megáll!
Ursula besiet
URSULA	Kisasszonyom, szobádba, gyorsan! Itt vannak a gavallérok - a herceg, a gróf úr, signor Benedetto, Don Juan - s mind a többi a városból - visznek a templomba!
HERO	Segítsetek felöltözni - kuzinkám, Margóm, Ursulám!
Mind elsietnek

5. szín
Csarnok Leonato házában.
Jön Leonato Lasponyával és Furkóval
LEONATO	Mi járatban vagy nálam, derék földim?
LASPONYA	Én, kérem, szeretnék az úrral konflidensen szót érteni egy olyan kázusról, aki az úrnak, igencsak közelről indiferens.
LEONATO	Csak röviden, láthatjátok, sok a dolgom.
LASPONYA	Hát, uram, így áll a dolog...
FURKÓ	Így bizony, uram.
LEONATO	Milyen dolog, jó emberek?
LASPONYA	Uram, ez a derék Furkó egy kicsikét el-eltér a dologtól - öreg ember már, uram, nem olyan genitális koponya, ammint, Isten segedelmével, magam is szeretném, de bizisten ollyan tisztességes, mint az a ránc ott a szemöldöke közt!
FURKÓ	Bizony, Istennek hála, vagyok ollyan tisztességes, mint akárki fia, mán az öregje, ha nem tisztességesebb énnálam is.
LASPONYA	Eltaláltad szarva közt a tőgyit, Furkó szomszéd.
LEONATO	Jó emberek, egy kissé körülményesek vagytok.
LASPONYA	Kegyelmednek úgy tetszik, csakhogy mi a szegény herceg szolgálatában állunk. De az mán igaz, hogy énmagam, ha énnekem annyi körülményem volna is, mint egy királynak, hát én aztat mind kegyelmedre testálnám hit alatt.
LEONATO	Minden körülményességed rám szakadjon, mi?
LASPONYA	Bizony, még ha ezerannyi volna is, merhogy hallom, kegyelmednek ollyan infámis nagy redumációja van itt, mint akárkinek városszerte, és hát én ugyan szegény ember vagyok, de eztet azér jólesik hallanom!
FURKÓ	Hát még énnekem!
LEONATO	Nagyon szeretném már tudni, mit akartok mondani.
FURKÓ	Biz, uram, a strázsa máma éjtszaka elkapott egy pár ollyan megrögzött cinkost, mint akárki itten Messinában - kegyelmedrül nem is szólva.
LASPONYA	Derék vénember ez, uram, csak hát beszélhetnékje van - mán ahogy a szólás tartsa: “Hosszú élet, rövid ész,” Uram Isten, mit nem lát az ember ebben a világban! - Azér csak jól beszélsz, Furkó szomszéd! Lám, jó ember az Isten - és hát ahol ketten ülnek meg egy lovat, ott az egyiknek csak hátul kell ülni. Jótét lélek ez, uram. Van ollyan jó, mint akármelyik kenyérpusztító, de hát Isten jóvoltából nem minden ember egyforma, sajnos. - Ugye, jó szomszéd?
LEONATO	Persze, persze, ő elmarad mögötted.
LASPONYA	Hát a tálentumokat az Isten osztogassa.
LEONATO	Nos, mennem kell.
LASPONYA	Egy szót még, uram! A strázsa csakugyan betakarított két nótárius huncutot, és hát ma reggel akarnánk elvégezni a vizitációt a kegyelmed színe előtt.
LEONATO	Végezzétek el magatok, s tegyetek jelentést, sietek, láthatjátok.
LASPONYA	Lesz itt olyan vizit!...
LEONATO	Igyatok egy kis bort búcsúzóra - Isten áldjon!
 Indul, de egy követ érkezése megállítja
KÖVET	Nagyuram, várnak, hogy a leányasszonyt a vőlegény elé vezesd.
LEONATO	Készen vagyok, indulok.
Leonato távozik a követtel
LASPONYA	Eridj, jó komám, teremtsd elő a notóriust, mondd, hogy tentát, pennát hozzon a fogházba, mert meg kell azokat az embereket vizitelni.
FURKÓ	Mégpedig eszesen!
LASPONYA	Van itt ész, sose félj! (Fejét kopogtatva) Lakozik itt egysmás, amitől még rájuk gyön a viszketeg. Csak kerítsd elő azt a tudós írót, hogy atkát fektessen föl a megbiztatásunkról, s jelentkezzen nálam, a fogházban.
Mindketten távoznak

NEGYEDIK FELVONÁS
1. szín
Templom belseje.
Jön Don Pedro, Don Juan, Leonato, Ferenc barát,
Claudio, Benedetto, Hero, Beatrice stb.
LEONATO	Kérlek, Ferenc atyám, csak röviden - pusztán a szertartás szövegét - a házastársi kötelezettségekről majd beszélhetsz nekik később.
FERENC	Azért járultál-e ide, gróf uram, hogy ezzel a hölggyel házasságot köss?
CLAUDIO	Nem.
LEONATO	“Hogy házasságra lépj” - így helyes. Mert a házasságot te kötöd meg, atyám.
FERENC	Azért járultál-e ide, leányasszony, hogy a gróf úrral házasságra lépj.
HERO	Igen.
FERENC	Ha bármelyikőtök tud olyan titkos akadályról, mely a házasság megkötése ellen szól: üdvösségetekre kérlek, el ne hallgassátok!
CLAUDIO	Tudsz-e ilyen akadályról, Hero?
HERO	Nem, uram.
FERENC	Tudsz-e ilyen akadályról, gróf uram?
LEONATO	Merészkedem felelni helyette: nem!
CLAUDIO	Mit nem merészelnek az emberek! Mit nem kockáztatnak! Mit nem tesznek napról napra, azt sem tudva, mit cselekszenek!
BENEDETTO	Mi ez? Vétó? Ezen csak nevetni lehet. Hahaha!
CLAUDIO	Állj félre most, barát! - Hadd kérdelek meg:
Te, mint apa, jó szívvel, szabadon
Hozzám adnád e szűzet, lányodat?
LEONATO	Oly szabadon, mint Isten adta nékem.
CLAUDIO	S méltó viszonzásul mit adhatok
Ily drága, gazdag ajándék fejében?
DON PEDRO	Semmit, ha őt nem küldöd vissza néki.
CLAUDIO	Jó hercegem, nemes hálára oktatsz. -
Tessék, vedd vissza lányod, Leonato!
Barátodnak ne adj poshadt narancsot!
Csak szín és máz a tisztesség a képén:
Nézd, hogy pirul itt, mint egy szűz leány!
Ó, hogy ravasz bűn mily fenséges és
Komoly köntösbe burkolózhat el!
Arcába szökkent vére nem bizonyság,
Hogy tiszta, jó? Nem esküdnétek-e,
Hogy hajadon leány? Pedig nem az!
Már ismeri a páros ágy hevét!
Nem szűzességtől: szégyentől pirul!
LEONATO	Mit mondasz, gróf?!
CLAUDIO	              Azt, hogy nincs esküvő:
Ne kössem lelkem címeres bujához!
LEONATO	Jó gróf, ha lányomat próbára téve,
Ifjú szemérmét végül is legyőzted,
És szűzessége meghódolt neked -
CLAUDIO	Tudom, mit mondanál! Ha őt lebírtam,
Csak úgy ölelt engem, mint férjurát -
Előre -, s így ez vétkét mentheti.
Nem, Leonato!
Még rossz szóval sem kísértettem őt,
Csak illedelmes, gyöngéd szeretettel
Vettem körül, mint testvér kishugát.
HERO	És én nem annak látszottam vajon?
CLAUDIO	Látszottál annak. Múljon már a látszat!
Úgy tűnsz fel, mint a mennybolton Diána,
Mint szűzi bimbó, mielőtt kifeslik -
De ereidben lángolóbb a vér,
Mint Vénuszé, vagy buja barmoké,
Mikor nekivadulva bakzanak!
HERO	Rosszul van tán a gróf, hogy így beszél?
LEONATO	Jó herceg, mért nem szólsz?
DON PEDRO	                 Mit szóljak én?
Eljátszottam becsületem, mikor
Barátom egy rimával fűztem össze.
LEONATO	Jól hallok-e? Vagy mindezt álmodom?
DON JUAN	Jól hallasz, uram, és mindez való.
BENEDETTO	(félre)
Ez volna esküvő?
HERO	              “Való” - nagy Isten!
CLAUDIO	Én vagyok ez, ki itt áll, Leonato?
S ez itt a herceg? S ez a herceg öccse?
Ez Hero arca? S ez saját szemem?
LEONATO	Úgy van. De ezzel mit akarsz, uram?
CLAUDIO	Csak egy kérdést lányodnak hadd teszek föl.
S te, mint az apja, gyengéd hatalommal
Hass úgy reá, hogy igazat feleljen.
LEONATO	Úgy tégy, ha lányom vagy - parancsolom!
HERO	Isten, segíts, mindenki ellenem van!
Miféle vallatóra fogtok itt?
CLAUDIO	Úgy vallj, hogy jó neved szégyent ne valljon.
HERO	Hero vagyok - mocskolhat jog szerint
Akárki váddal?
CLAUDIO	       Csak Hero maga.
Hero jó hírét - Hero söpri el.
Kivel beszéltél tegnap éjszaka
Az ablakodból éjfél s egy között?
Ha még leány vagy, erre válaszolj!
HERO	Azon az órán senkivel se szóltam.
DON PEDRO	Akkor nem vagy leány. - Jó Leonato,
Sajnálom, meg kell tudnod ezt... Hitemre:
Testvéröcsém, s a megcsalt gróf, s magam
Hallottuk, láttuk, hogy múlt éjszaka
Beszélt az ablakából egy latorral,
S az a pimasz szégyentelen kimondta,
Hogy már ezerszer jöttek össze titkon -
Bünös találkozóra...
DON JUAN	              Fúj, gyalázat!
Nincs erre név, nincs erre szó, uram!
A nyelv bemocskolódnék tőle, míg
Kimondaná. - Sajnálom, szép kisasszony,
Hogy így megtévelyedtél!
CLAUDIO	Ó, Hero!... hogy milyen Hero lehetnél,
Ha testi szépségednek csak felét
Szivedbe és lelkedbe írva látnám!
Isten veled, te rongy, te gyönyörű,
Te tiszta szenny, te szennyes tisztaság!
Szemem szerelmes ablakát bezárom;
Gyanú remegjen pillám függönyén is,
Hogy szépséged csak gyötrelmemre váljék,
S ne bűvölhessen meg többé soha!
LEONATO	Nincs itt egy tőr, hogy döfné át szivem?!...
Hero elájul
BEATRICE	Mi lel, kuzin?... mi ez?... hisz összerogysz!
DON JUAN	Menjünk haza. Ez a leleplezés
Sziven találta.
Don Pedro, Don Juan és Claudio távozik
BENEDETTO	       Hogy van a kisasszony?
BEATRICE	Jaj, félek, meghalt! - Bátyám, most segíts! Hero! Szólj, Hero! - Bátyám! - Benedetto! -
LEONATO	Sors, el ne vedd rólunk sújtó kezed!
Halál a legszebb fátyol szégyenére -
Kivánhatunk-e mást.
BEATRICE	              Hero! Kuzin!
FERENC	Éledj, leányom!
LEONATO	              Még reám tekintesz?
FERENC	Miért ne?...
LEONATO	“Miért ne?” Nem harsogja szégyenét
A földkerekség? Tagadhatja-e
Lány-vérrel írott botrány-krónikáját? -
Ne élj, te Hero! Föl ne nyisd szemed!
Ha azt hinném, hogy nem halsz gyors halált,
S ujult erőd lebírja szégyened:
Magam ragadnék fenyiteni fegyvert,
S lecsapnék rád! - Fájt, hogy nincs több leányom?
Lázadtam a fukar Természet ellen?
- Jaj, egy is sok volt! Mért lett ez az egy is!
Miért is volt a szemem fénye - ez?
Fogadtam volna lányt örökbe inkább -
Egy koldus sarját, ingyen kegyelemből!
Ha azt mocskolná így bűn és gyalázat,
Mondhatnám: “Egy csepp vére sem sajátom,
Bitang ágyékból származott e szégyen!”
De ő - enyém! Dicsértem őt, szerettem,
S kérkedtem véle. Oly nagyon enyém volt,
Hogy ennen lényem nem volt oly sajátom,
Mint ő maga! S ő, ő hullt oly mocsokba,
Hogy nincs a nagy tengerben annyi hab,
Amennyi még egyszer tisztára mossa -
S nincs annyi sója, hogy romlott husát
Épen megóvja...
BENEDETTO	       Csillapodj, uram!
Én úgy ámulok - szóhoz sem jutok.
BEATRICE	Rágalmazzák hugom - lelkem reá!
BENEDETTO	A hálótársad volt, kisasszonyom?
BEATRICE	Múlt éjjel nem, de tegnap éjjelig
Hálótársam volt egy éven keresztül.
LEONATO	Ez bizonyíték, újabb bizonyíték,
Arra, mi úgyis vas-szilárdan állt!
Vagy hazug tán e két herceg, s hazug
Claudio, ki úgy szerette őt,
Hogy foltját könnyel mosta volna le?
Hagyjuk magára: meg kell halnia.
FERENC	Figyelj egy percre rám!
Azért hallgattam oly soká, s azért
Engedtem ily szabad folyást a sorsnak,
Mert egyre a leányasszonyt figyeltem:
Ezerszer is bibor festette arcát,
S ismét ezerszer ártatlan szemérem
Angyal-fehérrel űzte el a pírt,
S oly perzselő tűz lobbant föl szemében,
Hogy elhamvadt a hazug rágalom,
Amit rászúrt a két úr. Mondj bolondnak,
Ne bízz többé se stúdiumaimban,
Se próbájukban, a tapasztalásban,
Ne bízz koromban, tisztemben, hitemben:
Ha nem ártatlanul sújtotta le
A drága lányt egy gyilkos tévedés.
LEONATO	Atyám, az nem lehet. Látod magad:
Még benne is van annyi becsület,
Hogy nem terheli hamis esküvel
Veszendő lelkét: ime, nem tagad!
Mért próbálod hát őhelyette is
Leplezni a mezítelen valót?
FERENC	Leányom, szólj: kivel vádoltak itt?
HERO	Az tudja, aki vádol: én magam nem,
Ha van csak egy oly élő férfi is,
Kit jobban ismerek, mint lánynak illik:
Ne oldozzon fel irgalom! Atyám,
Ha rám bizonyul az, hogy bárkivel
Tilalmas órán volt társalkodásom,
Vagy tegnap éjjel szóltam földi lénnyel;
Ám sújtson átok, törvény, kínhalál!
FERENC	Szörnyű tévhitben élnek az urak.
BENEDETTO	Kettő közülük gáncstalan lovag.
Ha ítéletük megtévedt ez egyszer:
A fattyu Don Juannak műve lesz az,
Ki mindig aljas terveket kohol.
LEONATO	Nem tudhatom. Ha igaz volt a vád:
Kezemmel tépem szét a lányt. Ha nem:
Megemlegeti a rágalmazó,
Bármily nagy úr! Nem száradt még ki vérem,
Nem ette úgy meg vénség agyvelőmet,
Nem fosztott úgy ki balsors mindenemből,
S nem szórta úgy szét jó barátaim,
Hogy föl ne keljek ilyen sérelemre:
Lesz itt erő e karban, ész e fejben,
Lesz fegyver bőven és barát sereggel
Hogy bosszut álljak!
FERENC	              Csillapodj le most,
S fogadd vezérül jó tanácsomat.
A herceg holtnak gondolhatta lányod:
Zárd hát el egy időre nagy titokban,
És hírleld azt, hogy valóban nem él.
Látszatra rendezz nagy gyászünnepélyt;
Családotoknak ősi kriptaboltját
Diszítse gyászos sírirat, s legyen
Hiánytalan a temetési pompa.
LEONATO	Mi sül ki ebből, és mi haszna ennek?
FERENC	Ha jól csinálod: így a rágalom
Helyébe bánat lép - s ez már haszon -,
De célom nem csak ennyi: többre is
Török, mikor mesterkedést ajánlok.
Ha szörnyethalt a lány a vád alatt
- Mert ehhez most már ragaszkodni kell -,
Siratni, szánni, mentegetni fogják.
Tapasztalat, hogy nem becsüljük azt,
Mi megvan, bezzeg túlbecsüljük azt,
Mit elvesztettünk! Rejtett kincseket
Találunk benne, mikről azelőtt
Semmit se tudtunk. Claudio is így jár:
Ha hallja, hogy a vád megölte Herót,
A lány előtte eszményként ragyog fel,
És belopózik édességesen
A képzeletnek titkos műhelyébe:
Lényének minden drága porcikája
Még ünnepibb köntösbe öltözik,
S kápráztatóbb és élőbb lesz szemében,
Mint az a lány, ki valósággal élt.
Gyászolni fog a vőlegény, ha volt
Szivében csak egy szikra szerelem,
S emészti majd, hogy mért sújtott le vádja -
Még akkor is, ha esküszik reá!
Tégy így tehát és jó sikert remélj:
Lehet, hogy még szebb lesz a fordulat,
Mint én vázoltam rögtönözve itt.
S ha semmi más jót nem hoz is neked:
Mihelyt e lány holtának híre megy,
Elhamvad a fölzúdulás tüze.
S ha mégsem úgy lesz: még elrejtheted
- Amint kicsorbult híre megkivánja -
Egy szent kolostorban, hová szemek,
Nyelvek s lelkek haragja el nem ér.
BENEDETTO	Signor Leonato, hallgass a barátra!
Tudod, hogy hercegünkhöz s Claudióhoz
Igaz hűség és szeretet kötöz,
Mégis - hitemre - ebben a dologban
Oly titkosan s vigyázva járok el majd,
Mint lélek jár a testben.
LEONATO	                   Vész sodor:
Kapaszkodom egy szalmaszálba is.
FERENC	Helyes. Ne vesztegessünk több időt!
A furcsa sebre furcsa ír kerül. -
Halj meg, hogy élj! Leányom, esküvőd
Csak eltolódik - tarts ki emberül!
Ferenc barát, Hero és Leonato távozik
BENEDETTO	Kisasszonyom, Beatrice... Te mindvégig sírtál.
BEATRICE	Sírtam, és fogok is sírni.
BENEDETTO	Nem akarom, hogy sírj.
BEATRICE	Nem temiattad, a magam jószántából sírok.
BENEDETTO	Hiszem, hogy szép kuzinodat rágalom érte.
BEATRICE	Mit nem adnék annak, aki visszaszerzi jó hírét!
BENEDETTO	S van mód ilyen baráti szolgálatra?
BEATRICE	Mód éppen van, csak barát nincs.
BENEDETTO	Férfinak való munka volna?
BEATRICE	Férfinak való, de nem neked.
BENEDETTO	Semmit sem szeretek a világon annyira... mint téged. Nem furcsa?
BEATRICE	Olyan furcsa, mint minden ismeretlen. Én is éppígy mondhatnám, hogy semmit sem szeretek annyira, mint téged... de ne higgy nekem! Pedig nem hazudok. Nem árulok el semmit... És nem tagadok semmit... Nagyon fáj, ami a kuzinomat érte.
BENEDETTO	Kardomra esküszöm, Beatrice, te szeretsz engem!
BEATRICE	Tilos az eskü, nyeld le!
BENEDETTO	Kardomra esküszöm, hogy szeretsz - és kardomat nyeletem le azzal, aki azt meri mondani, hogy én nem szeretlek.
BEATRICE	Nem nyelnéd inkább vissza azt, amit mondtál?
BENEDETTO	Nem nyelném én vissza, a legjobb mártással se - kimondom: szeretlek!
BEATRICE	Akkor az Isten bocsássa meg vétkem...
BENEDETTO	Mi a vétked, édes Beatrice?
BEATRICE	Jókor vágtál a szavamba, már majdnem kimondtam, hogy szeretlek.
BENEDETTO	Mondd ki teljes szívedből!
BEATRICE	Teljes szívem szeret - de kimondhatatlanul.
BENEDETTO	Parancsolj velem: bármit megteszek érted!
BEATRICE	Öld meg Claudiót!
BENEDETTO	Azt a világért se!
BEATRICE	Megölsz azzal, hogy megtagadod - Isten veled!
BENEDETTO	Várj édes Beatrice!
BEATRICE	Ha itt vagyok se várok semmit... Nem szeretsz... Hadd menjek, eressz!
BENEDETTO	Beatrice...
BEATRICE	Esküszöm, megyek!
BENEDETTO	Elébb kössünk békét.
BEATRICE	Persze, bátorságosabb békét kötni velem, mint kardot kötni az ellenség ellen.
BENEDETTO	Claudio ellenséged?
BEATRICE	Hát nem nyilvánvalóan cégéres gazember, aki az én véremet merte szidni, káromolni, meggyalázni? Volnék csak férfi!... Ilyet, hogy valaki hitegessen egy lányt, s aztán ahelyett, hogy hites feleségül venné, a násznép előtt támadjon rá szemérmetlen váddal, leplezetlen rágalommal, kíméletlen gonoszsággal... Nagy Isten! csak férfi volnék!... A piactéren falnám föl a szívét!
BENEDETTO	Hallgass meg, Beatrice!
BEATRICE	Még hogy férfival csevegett az ablakból!... Gyönyörű mese!
BENEDETTO	De Beatrice...
BEATRICE	A drága Hero - meghurcolva, meggyalázva, tönkretéve...
BENEDETTO	Beat...
BEATRICE	Hercegek és grófok! Persze, a herceg úr, mint tanú, s a “hercig úr”, mint tabu - persze, ki merne nyúlni ilyen édes grófocskához! Ó, bár férfi volnék, hogy kiálljak vele! Vagy bár volna férfi a barátaim között, hogy kiálljon értem! De mivé olvadt a virtus? - nyájassággá! A vitézség? - nyálassággá! - Egyebe sincs már a férfinak, csak nyelve - de micsoda nyegle nyelve! - az most a hős Herkules, aki nagyot tud hazudni, s meg is esküszik rá!... Ha megveszek, se lehetek férfiember: elveszhetek hát kínomban, mint asszonyállat.
BENEDETTO	Maradj, kedves Beatrice - száradjon le a kezem, ha nem szeretlek!
BEATRICE	Ne esküdözésre használd a kezed, ha szeretsz!
BENEDETTO	Szívvel-lélekkel vallod, hogy Claudio gróf rágalmazta Herót?
BEATRICE	Olyan biztos az, mint hogy szívem s lelkem van.
BENEDETTO	Elég. Fogadom, hogy kihívom. Hadd búcsúzzam kézcsókkal... E kézre mondom: drágán megfizet Claudio! Még hallasz rólam - aszerint ítélj meg! Menj, s tartsd a lelket kuzinodban! Nekem azt kell híresztelnem, hogy meghalt... Isten áldjon!
Benedetto elsiet, Beatrice elvonul

2. szín
Vallatószoba a törvényszéken.
Jön Lasponya, Furkó s egy jegyző - mind hivatalos
öltözékben. Az őrség bevezeti Corradót és Boracchiót
LASPONYA	Együtt van az egész törvényszéklet?
FURKÓ	Széket meg párnát a jegyző úr alá!
JEGYZŐ	Kik a delikvensek?
LASPONYA	Mi vagyunk itt minden, én meg a kollégám.
FURKÓ	Úgy is van. Mi kaptunk ordenárét, hogy lefolytassuk az inváziót.
JEGYZŐ	De kik a tettesek? Álljanak a strázsamester úr elé!
LASPONYA	Az ám, álljanak elébe! - Mi a neved, komám?
BORACCHIO	Boracchio.
LASPONYA	Tessék beírni, hogy “Boracchio”. - Hát a te neved, fickó?
CORRADO	Én nemesember vagyok, kérem, s a nevem: Corrado.
LASPONYA	Írjad: “Corrado nemzetes úr.” - Félitek-é az Istent, uraim?
CORRADO
BORACCHIO	Reméljük, uram.
LASPONYA	Írjad: remélik, hogy félik... De előre írd az Istent, mer Isten ments, hogy Isten elmaradjon az ilyen zsiványok mögött! - No, urak, hát bizonyítékunk van rája, hogy alighanem csaló gazemberek vagytok, és hát kis híján eztet gondoljuk tirólatok, rövidre fogva. Erre mit feleltek?
CORRADO	Azt, uram, hogy nem vagyunk azok.
LASPONYA	Csuda agyafúrt fráter ez, mondhatom - no de majd túljárok én az eszin! - Most te gyere ide, fickó, súgok valamit! Aszondom, hogy aszondják, hogy csaló gazemberek vagytok.
BORACCHIO	Csak azt mondhatom, uram, hogy nem vagyunk azok.
LASPONYA	No jól van, állj csak oda félre... - Isten úgyse, mind a kettő ugyanazt vallja! Leírtad, hogy aszondják, hogy nem gazemberek?
JEGYZŐ	Strázsamester uram, nem jól indul így a vizsgálat. Az őröket kellene kikérdezni, mert azok vádolják őket.
LASPONYA	Az ám, biz’ isten, az lesz a legfizikusabb útja-módja... Győjjön az őrség! - Biztos urak, megbiztatlak benneteket a herceg nevében: vádoljátok ezeket az embereket.
ELSŐ ŐR	Ez az ember kibökte, hogy Don Juan - a herceg testvéröccse - gazember.
LASPONYA	Írjad: “Don Juan - gazember...” No, ez nyilvánvaló lázadás, illyet mondani, hogy egy herceg testvéröccse gazember!
BORACCHIO	Strázsamester uram...
LASPONYA	Kusti, fickó! Nem szeretem a képedet, annyit mondok!
JEGYZŐ	Mi egyebet hallottatok még tőle?
MÁSODIK ŐR	Bizony, még azt is, hogy ezer dukátot kapott Don Juantól, amiért hamis váddal Hero kisasszony becsületére tört.
LASPONYA	Ez nyilvánvaló betöréses lopás, a javából!
FURKÓ	Engem úgyse, az!
JEGYZŐ	Mit hallottatok még, fiam?
ELSŐ ŐR	Még azt, hogy Claudio gróf erősködött, és szavára fogadta, hogy ő bizony legyalázza Hero kisasszonyt az egész gyülekezet előtt, s el nem veszi feleségül!
LASPONYA	Gazember! Ezért örök váltsággal lakolsz!
JEGYZŐ	Hát még?
MÁSODIK ŐR	Ennyit hallottunk.
JEGYZŐ	Több ez, semhogy letagadhatnátok, urak. Don Juan ma reggel titokban szélnek eredt, Hero valóban így vádoltatott meg, így taszíttatott el, és így halt bele fájdalmába. Strázsamester uram, kötözzétek le őket, s vezessétek Leonato elé! Én előremegyek, s bemutatom a vallomásukat! (Távozik)
LASPONYA	Rajta, lekötelezni őket!
FURKÓ	Le ám - a kezüket!
CORRADO	Coki, tökfej!
LASPONYA	Magasságos Isten!... Hol a jegyző? Ezt írja le, hogy a herceg úr rendőre “tökfej”!... Kötelet rá! - Te gané, te!
CORRADO	Kotródj innen! Szamár vagy, szamár...
LASPONYA	Hát már a sarzsimat se repetálod? a koromat se repetálod? Ó, csak volna itt a jegyző, hogy szamárnak írna le! Uraim, ezt ne feledjétek, hogy szamár vagyok! Jegyezzétek meg, ha nincs is lejegyezve, hogy szamár vagyok! Te gazember, te, rád bizonyítom én hites tanúkkal, hogy korrekt vagy tetőtől talpig! Én pedig bölcs ember vagyok, s mi több, hivatalos személy, s mi több, háztulajdonos, s mi több, olyan szép derék darab hús, mint senki itt, Messinában... Ollyan, aki igenis törvénytudó, igenis módos ember, igenis nagybérlő, s igenis, megvan a maga két rend ruhája meg mindene takarosan! - Vezessétek el! - Ó, csak írásban lefektették volna, hogy szamár vagyok!
Mind elvonulnak

ÖTÖDIK FELVONÁS
1. szín
Leonato háza előtt. Jön Leonato és Antonio
ANTONIO	Ha így folytatod, elveszted magad.
Nem bölcs dolog, hogy nem törődsz magaddal,
Csak bánatoddal.
LEONATO	       Hagyd el ezt a leckét!
Oly hasztalan zuhog fülembe, mint
Szitába víz. Ne adj nekem tanácsot!
Ne duruzsoljon senki így fülembe,
Míg nincs olyan fájdalma, mint nekem!
Mutass apát, ki így szerette lányát,
S ki boldogságát így vesztette el:
Ám intsen engem türelemre ő!
Vesd egybe gondját az én bánatommal,
Mérd össze sorsunk ízről ízre úgy,
Hogy kínra kín és bajra baj feleljen,
Egyforma sorban, rendben, itt is, ott is:
S ha ő mosolyog, szakállát simítva,
Ő kurjant és kacag nyögés helyett,
Ő kúrálgatja bölcs szóval a kínt,
Ő fojtja borba búját fáklyafénynél -
Ám jöjjön: tőle tanulok türelmet!
De ilyen ember nincs. Az emberek
Tanácsot, vígaszt csak oly bajra tudnak,
Mit nem éreznek, Ha megízlelik:
Csak kín marad a jó tanács helyén,
Mely gyógyszert ígért őrjöngésre is,
Selyemszállal fékezte a dühöngőt,
S haláltusát szavakkal orvosolt.
Mindenki tud türelmet prédikálni
Bú terhe alatt kétrét görnyedőknek,
De senkiben sincs ugyaníly morál,
S erő, amikor mind ez a teher
Saját vállán van. Tartsd meg jó tanácsod:
Túlsírja kínom prédikációdat.
ANTONIO	Gyermek vagy férfi - ebben egyre megy.
LEONATO	Kérlek, hogy hallgass. Hús és vér vagyok;
S még filozófusok közt sincs olyan,
Ki csak fogfájást békén tűrne el -
Bár isteneknek nyelvén írja meg,
Hogy sorsnak, kínnak fittyet hányni illik.
ANTONIO	Ne végy magadra minden szenvedést:
Viseljék terhét megbántóid is!
LEONATO	Most bölcsen szóltál: ezt meg kell fogadnom.
Azt súgja lelkem, Hero tiszta volt...
Hadd tudja ezt meg Claudio, s a herceg,
S mindenki, aki rágalmazni merte!
Don Pedro és Claudio közeleg
ANTONIO	Ni, hogy siet a herceg, s Claudio!
DON PEDRO	Jó’stét! Jó’stét!
CLAUDIO	       Jóestét, uraim!
Sietnek tovább
LEONATO	Egy szóra csak...
DON PEDRO	       Sietnék, Leonato.
LEONATO	Siettek, fenség? Akkor Isten áldjon!
Épp most siettek! De hisz - egyre megy.
DON PEDRO	Ne kötekedj velünk, derék öreg.
ANTONIO	Ha kötekedve kell helyt állani:
Itt egyikünk ma elterül.
CLAUDIO	              Ki bántja?
LEONATO	Te bántasz engem, te farizeus, te!
Csak ne tedd kezed a kardmarkolatra:
Nem félek tőled.
CLAUDIO	       Törjön le kezem,
Ha ősz korodnak félni ád okot!
Véletlen volt az, hogy kardomra tettem.
LEONATO	Elég! Ne tréfálj itt, ne gúnyolódj!
Nem agyalágyult vén bolond beszél;
Nem éveimnek bástyája mögül
Dicsekszem, hogy ki voltam, és mi lenne,
Ha agg nem volnék! Tudd meg, Claudio:
Úgy megsértetted szűz lányom s magam,
Hogy félretéve higgadtságomat,
Ősz fejjel, s évek terhével rakottan,
Kihívlak, állj helyt - férfi, férfi ellen!
Azt mondom: meggyaláztad szűz leányom!
Rágalmad tőrét forgattad szivében,
S pihen már ősök csontjai között,
Olyan kriptában, mely szégyent nem ismert,
Amíg gazságod vádat nem koholt!
CLAUDIO	Gazságom?!
LEONATO	       Az! - kimondom kereken!
DON PEDRO	Nem jól beszélsz, öreg.
LEONATO	              Uram! uram!
Bebizonyítom - s vére lesz pecsétem -,
Ha még oly szépen s mesterkedve vív is,
S mégúgy virít is vérmes ifjusága!
CLAUDIO	Hagyj engem békén: nincs dolgom veled.
LEONATO	Csak így leráznál? Lányom merted ölni:
Ha engem ölsz meg, fickó, férfit ölsz!
ANTONIO	Kettőnket öljön - férfimunka lesz -
Ha lesz... De elsőbb eggyel boldoguljon!
Közéjük áll, s kardot ránt
No, kard ki, kard! - Álljon ki énvelem!
Gyerünk, kölyök! Gyerünk, gyerünk, kölyök!
Elhúzom én a nótád, csak cselezz -
El én, nemesi becsületszavamra!
LEONATO	De testvér...
ANTONIO	Hagyj! Isten látja, kishugom szerettem -
S megölték rágalommal senkiházik,
Kik úgy mernek csak férfival kiállni,
Amint én kígyót nyelvén fogni meg!
Majmok, pulyák, szájhősök, kóficok!
LEONATO	Antonio...
ANTONIO	Maradj békén! Eh, jól ismerem őket!
Megmértem súlyuk hajszálpontosan!
Pöffeszkedő, piperkőc ficsurak,
Hazudnak, csalnak, mocskolnak, gyaláznak,
Komédiáznak, vágnak bősz pofákat,
Eldurrogatnak féltucat nagyesküt,
Hogy átdöfnék ellenfelük - ha mernék...
És ezzel vége!
LEONATO	       Testvér!
ANTONIO	              Eh - elég!
Ne szólj belé, ezt elintézem én.
DON PEDRO	Urak, mi nem szeretnénk ingerelni...
(Leonatóhoz)
Az én szivem is fáj lányod halálán;
De esküszöm, hogy igaz volt a vád,
És jó bizonyság szólt mellette nyilván.
LEONATO	Uram, uram...
DON PEDRO	       Nem hallgatlak.
LEONATO	              Nem-é?
Gyerünk innen, meghallgat minket ő még!
ANTONIO	Meg ám! S valaki megkeserüli!
Leonato és Antonio a házba vonul.
Benedetto jön
DON PEDRO	No nézd csak, itt jön az, akit kerestünk!
CLAUDIO	Mi újság, signor?
BENEDETTO	Üdvözöllek, fenség!
DON PEDRO	Isten hozott, signor! Majdnem arra érkeztél, hogy szétválassz egy majdnem-összecsapást.
CLAUDIO	Már azon voltunk, hogy kipróbáljuk, le tudja-e harapni az orrunkat két fogatlan vénember.
DON PEDRO	Leonato meg a bátyja. Ehhez mit szólsz? Nem lettünk volna párviadalra ifjak a két vén gyerekhez?
BENEDETTO	Igaztalan perben nincs értelme a vitézkedésnek. Éppen kettőtöket kereslek.
CLAUDIO	Mi is téged kerestünk már mindenütt, mert nagyon megszállt bennünket a melankólia: azt szeretnénk, ha te űznéd el. Nem villogtatnád az eszed?
BENEDETTO	Itt van, amit villogtassak, hüvelyében. Kihúzzam?
DON PEDRO	Övön hordod az eszed?
CLAUDIO	Övön senki sem hordja az eszét, de van, aki övön alul szúr vele. Sebaj, húzd csak elő a szerszámod - úgy biztatlak, mint valami hegedűst - mert mulatni szeretnék.
DON PEDRO	Szavamra, sápadt! - Beteg vagy? Vagy haragszol?
CLAUDIO	Szedd össze magad, barátom! Nagy a feje, búsuljon a ló - de te vagy olyan legény, hogy lóvá tedd a búbánatot.
BENEDETTO	Uram, sziporkázásban is kiállok veled bajra, ha épp énvelem gyűlt meg a bajod. Válassz új témát, kérlek.
CLAUDIO	Püff neki! Adjatok markába hozzá új bökőt, mert ez a legutóbbi beletörött a bökésbe.
DON PEDRO	Esküszöm, egyre sápadtabb! Csakugyan dühös lehet.
CLAUDIO	Ha úgy van, tudja ő, mi a teendő.
BENEDETTO	Súghatnék egy szót a füledbe?
CLAUDIO	Isten ments, hogy ebből kihívás legyen!
BENEDETTO	(fojtott hangon)
Rongy ember vagy - nem tréfálok. Hajlandó vagyok kiállni, ahogy óhajtod, amivel óhajtod, amikor óhajtod. Állj helyt, vagy a szemedbe mondom, hogy: gyáva. Megöltél egy drága hölgyet: haláláért még meglakolsz. (Fennhangon) Hadd hallom válaszod!
CLAUDIO	Állok elébe. Úgyis kívántam már valami jó mulatságot.
DON PEDRO	Lakoma készül, lakoma?
CLAUDIO	Az ám! - Köszönöm szépen - épp most hívott meg borjúfőre és kappanpecsenyére. Csorbuljon ki a pengém, ha föl nem vágom derekasan! - Süketfajd nem lesz?
BENEDETTO	Ficánkol az eszed, uram, mert nem sokat nyom a latban.
DON PEDRO	Elmondom, hogy magasztalta Beatrice az eszedet múltkorában. Azt találtam mondani, hogy szellemed finom. “Finom ám - vágja rá -, véknyan csörgedezik.” - “Nem - mondom én -, nagy szellem.” - “Az ám - feleli -, otrombanagy.” - “Nem - mondom én -, jó esze van.” - “Jó ám - feleli -, mert nem sok vizet zavar.” “Nem - mondom én -, páratlan koponya.” - “Páratlan hát - mondja -, mert egy kereke hiányzik.” - “Dehogyis - mondom én -, hisz több nyelven beszél.” - “Meghiszem azt - mondja -, amire hétfőn este megesküszik, azt kedd reggel letagadja: két nyelve van, sőt kétágú nyelve!” Így kiforgatta egy óra alatt minden virtusodat; de végül csak fölsóhajtott, s oda lyukadt ki, hogy te vagy a legremekebb férfi egész Itáliában!
CLAUDIO	Erre aztán tiszta szívből sírva fakadt - s hozzátette, hogy neki ugyan édesmindegy.
DON PEDRO	Így volt, annyi szent, de hogyha nem gyűlölné halálosan Benedettót, akkor eszeveszetten szeretné. Az öregúr lánya mindent elmondott.
CLAUDIO	Mindent, mindent! S tegyük hozzá: Isten szeme látta, mikor elbújt a kertben.
DON PEDRO	De vajon mikor rakhatjuk föl a vad bika szarvát a megszelídített Benedetto homlokára?
CLAUDIO	S alája a feliratot: “Itt látható Benedetto mint házasember?”
BENEDETTO	Isten veled, fiú! Ne feledd, mit mondtam. Itt hagylak: folytasd csak ezt az anyámasszony-katonája-fecsegést! Úgy villogtatod a sziporkáidat, mint a nagylegények a kardjukat, de a sziporka - hál’ istennek - senkiben sem tesz kárt. Fenség, köszönöm sok jóindulatodat: meg kell válnom kíséretedtől. Öcséd, a fattyú, Messinából megszökött. Közös erővel megöltetek egy ártatlan, drága hölgyet. Ezzel a csupasz állú ifiúrral még találkozunk - addig is: béke vele! (Távozik)
DON PEDRO	Ez komolyan beszélt!
CLAUDIO	De milyen komolyan! S fogadni mernék: Beatrice szerelme szállt a fejébe.
DON PEDRO	Kihívott párbajra?
CLAUDIO	Ki ő, kereken.
DON PEDRO	Mondhatom, csinos figura az ember, mikor zekéjét, nadrágját magára veszi, de az eszét otthon hagyja!
CLAUDIO	Óriás a majomhoz mérve: de azért a majom valóságos professzor az ilyen emberekhez képest.
DON PEDRO	De csendesedj most, hadd szállok magamba... Nem azt mondta, hogy az öcsém megszökött?
Jön Lasponya, Furkó és az őrség Corradóval és Boracchióval
LASPONYA	Gyertek csak, urak, ha az Igazság istenasszonya ráncba nem szed benneteket, hát akkor akár el is hajíthassa azt a híres mérlegjit! Akármilyen fene képmutatók vagytok is, mi majd a képetekre mászunk!
DON PEDRO	Mi ez?... Öcsém két embere - megkötözve! Boracchio az egyik?...
CLAUDIO	Tudakold, fenség, hogy mit vétettek?
DON PEDRO	Őrség! Mit vétettek ezek az emberek?
LASPONYA	Hát, uram, először is hamis tanúvallomást tettek, de a tetejibe még valótlan hazugságot is állítottak; másodszor is hitelvrontást követtek el; s hatodszor és utoljára rágalom alá helyeztek egy kisasszonyt; harmadszor pediglen igazolatlanul bizonyítottak; s végezetül - hazudós rongy emberek.
DON PEDRO	Először is azt kérdem: mit követtek el? Harmadszor azt kérdem: mi a vétkük? Hatodszor és utoljára: miért vannak fogságban? S végezetül: mi a vád ellenük?
CLAUDIO	Derekas taglalás: a megadott beosztás szerint. Szavamra mondom: egyértelmű, világos gondolatmenet.
DON PEDRO	Ki ellen vétettetek, emberek, hogy így fognak benneteket vallatóra? Ez a tudós strázsamester olyan akkurátus, hogy nem lehet eligazodni a szaván. Mi a vétketek?
BORACCHIO	Kegyes herceg, hadd legyen vége a vallatásnak. Tefenséged hallgasson ki - s ám öljön meg a gróf! Megtévesztettem tefenséged szemét is: de amit még a ti bölcsességetek sem vett észre, azt ezek az együgyű bolondok fölfedezték. Kihallgatták szavam ma éjjel, mikor ennek az embernek elmondtam, hogyan bujtott fel testvéröcséd, Don Juan, Hero kisasszony megrágalmazására... meg amikor elmondtam, hogyan vezették tefenségedet a kertbe, csak hogy lássa Margarétát Herónak öltözve, s engem, amint édeskedem vele... s azt is, amikor rátértem, hogyan fogadkozott a gróf, hogy megszégyeníti Herót az esküvőjén... Gazságom jegyzőkönyvbe került, s inkább a vérem pecsételje meg, mint hogy szégyenszemre újabb gazsággal tetézzem! A kisasszonyt sírba vitte a gazdám meg a magam hamis vádaskodása... Száz szónak is egy a vége: nem kívánok én már semmit, csak azt, ami gazembernek kijár.
DON PEDRO	Nem úgy hasít ez beléd, mint a kard?
CLAUDIO	Mint mérget ittam mindenegy szavát!
DON PEDRO	Hát testvéröcsém bujtott erre föl?
BORACCHIO	Ő - és busásan megfizette munkám.
DON PEDRO	A velejéig áruló bitang!
Meg is szökött a gonosztett után!
CLAUDIO	Te drága Hero! Képed úgy ragyog fel,
Mint akkor, amikor beléd szerettem!
LASPONYA	Na, vigyétek innen a dilikvenseket! Azóta már a mi notórius jegyzőnk kellő reformációt adott signor Leonatónak a kázusról... Csak egyet el ne felejtsetek, urak: mihelyt lesz rá érkezéstek, foglaljátok írásba, hogy szamár vagyok!
FURKÓ	Ehol ni, gyön nagyurunk, signor Leonato meg a jegyző!
Jön a házból Leonato és Antonio a jegyzővel
LEONATO	Melyik az a gaz? Hadd nézem meg arcát,
Hogy ha még egyszer látok ilyen embert,
Jól elkerüljem! Melyik köztük az?
BORACCHIO	Ha megrontód kivánod látni: rám nézz!
LEONATO	Te vagy, te pribék, ki leheleteddel
Megölted tiszta lányom?
BORACCHIO	              Én, csak én.
LEONATO	Nem csak te, gaz! Magad rágalmazod most.
Emitt áll még két tisztelt férfiú...
S egy elszelelt, ki szintén cinkosod volt. -
Urak! köszönöm leányom halálát.
Jegyezzétek föl hőstetteitek közt!
Ezt jól csináltátok, tagadhatatlan.
CLAUDIO	Nem is tudom, hogyan kérjem türelmed...
De szólanom kell. Te válaszd ki bosszud!
Találj bünömre olyan büntetést,
Milyet kivánsz. Bármit vétettem is,
Csak tévedésből...
DON PEDRO	       Úgy éljek, hogy én is!
De hogy megenyhüljön e jó öreg,
Vállalnék bármily súlyos büntetést.
Mit ő kiszab rám.
LEONATO	Nem szabhatom rád, hogy lányom föléleszd,
Az lehetetlen. Azt kérem csupán:
Hirdessétek ki egész Messinában,
Mily ártatlan halt el Hero! - Te meg
- Ha még megihlet bánatos szerelmed -
A kriptájára sírverset szegezz,
És énekeld azt csontjai felett
Az éjszakában... S jöjj házamba reggel:
Ha nem lehettél vőmmé, légy öcsémmé!
Van egy leánya testvéremnek is:
Szakasztott mása elhalt magzatomnak,
S mindkettőnk után ő lesz örökös...
Nyújtsd néki azt, mit Herónak kináltál -
S kialszik bosszúm.
CLAUDIO	              Ó, nemes nagyúr!
Nagylelküséged könnyekre fakaszt.
Ajánlatod hálásan fogadom:
Tiéd az árva Claudio!
LEONATO	Várom tehát holnapra jöttödet.
Ma este búcsuzom. Még ezt a gazt
És Margarétát szembesíttetem.
Úgy látom én, a lány is cinkosuk:
Bátyád bérelte föl.
BORACCHIO	              Lelkemre, nem!
Nem tudta, mit tesz, míg velem beszélt.
Ártatlanul és jóhiszemüen
Komédiázott - tanusíthatom.
LASPONYA	Azonföllyül, meghiggyed, uram, még az sincs fölróva, hogy ez a dilikvens, ez a bűnöző itten engemet szamárnak titulált. Kérlek alássan, hogy majd errül is tétessék említés az ítéletben. Meg aztán az őrség hallotta, hogy ezek egy bizonyos Huncutról povedáltak. Aszondják, az a fülibe egy karikán kulcsot meg lakatot visel, és Isten neviben pénzt vág ki az emberekbül - hanem aztat sohanapján adja meg nekijek! Úgyhogy most már a népek igencsak megkeményítették a szívüket, s nem adnak egy fabatkát se az Isten nevire. Kérlek alássan, errül is faggassák ki!
LEONATO	Köszönöm gondod s tisztes fáradozásod.
LASPONYA	Tekegyelmed úgy szól, mint a háládatos és tisztességtudó ifjabb degenerációhoz illik - dicsértessék érte az Úr neve!
LEONATO	Ezt tedd el fáradságodért.
LASPONYA	Isten adjon ezerannyit!
LEONATO	Elmehetsz. Leveszem válladról a foglyok gondját - köszönöm.
LASPONYA	Megrögzött cinkost hagyok itt tekegyelmeddel, s kérlek, uram, hogy te magad fenyítsd meg másoknak okulására. Isten áldja kegyelmedet, minden jót kívánok kegyelmednek, Isten tartson meg egészségben, ezennel alázatosan hozzájárulok a távozáshoz - és ha kívánatos ama boldog találkozás, hát csak Isten őrizzen attul is. Gyerünk, szomszéd!
Lasponya és Furkó távozik
LEONATO	Ég áldjon, urak, holnap reggelig!
ANTONIO	Ég áldjon! S holnap jöttök majd, urak!
DON PEDRO	Úgy lesz.
CLAUDIO	       Ma éjjel Herót gyászolom.
Don Pedro és Claudio távozik
LEONATO	El a gazokkal! Szóljon Margaréta:
Hogyan sodródott össze egy latorral?
Leonato és Antonio a házba vonul; követi őket a jegyző s az őrség a foglyokkal

2. szín
Leonato kertje.
Jön Margaréta és Benedetto
BENEDETTO	Kérlek, édes Margaréta, járj a kezemre, segíts hozzá, hogy szólhassak Beatricével.
MARGARÉTA	Írsz érte egy magasztaló szonettet szépségemről?
BENEDETTO	Írok én, s úgy fölmagasztallak, Margaréta, hogy élő ember föléd nem kerülhet - rá is szolgálsz, igazán.
MARGARÉTA	Hogy ne kerüljön fölém élő ember? Hát örökké magányosan kucorogjak a sutban?
BENEDETTO	Jó szerszám az eszed: gyors, mint az agár, s harap is.
MARGARÉTA	Bezzeg a te szerszámod tompa, mint a játéktőr: bököd, de nem sért. 
BENEDETTO	Lovagias szerszám, Margaréta: lányt nem akar sérteni... Kérlek, hívd már Beatricét - inkább megadom magam, s lábadhoz teszem még a pajzsom is.
MARGARÉTA	Inkább a bökőd ajánlanád: pajzsunk nekünk is van.
BENEDETTO	Ha van, csak a bökő elé tartsátok - úgy veszedelmes a női szerszám.
MARGARÉTA	No, küldöm hát Beatricét - gondolom, neki is van lába.
BENEDETTO	Ha van, szedi majd szaporán!
Margaréta bemegy a házba.
Benedetto énekel
       Ámor isten,
       Fönt a mennyben,
       Ismer engem, ismer engem,
       Tudja, míly bajban vagyok...
...Bajban ám, ha énekelni kell... De ha szerelemről van szó, mondhatom, Leánder, a legendás úszóbajnok, vagy Troilus, a kerítők legelső kenyéradója, meg mind az a rengeteg sok hajdani szoknyabolond - akiknek neve oly felségesen görög a jámbusoknak sima útjain - nem, egy se kente-fente össze magát úgy a szerelem lépével, mint én, én szegény fejem! Rímekben, bizony, el nem zenghetem - próbáltam... “Kedves” - erre csak azt találom, hogy: “nedves” - pelenkás rím! “Gyötör” - erre meg az vág, hogy “ökör” - marha rím! “Oskola” - erre csak az ugrik be: “ostoba” - bugyuta rím! Csupa szerencsétlen kádencia! Nem, hiába, nem születtem poéták csillaga alatt. Én nem tudok ünnepélyes szólamokban udvarolni...
Jön Beatrice
Édes Beatrice, hát jössz, ha hívlak?
BEATRICE	Jövök, signor, s megyek, mihelyt kívánod.
BENEDETTO	Ó, akkor maradj!
BEATRICE	“Akkor” maradjak? Most hát búcsúzom. De mielőtt megindulok, hadd indulok meg azon is, amit Claudióval végeztél - azért jöttem, hogy ezt halljam!
BENEDETTO	Kemény szavakat hallott tőlem - hadd csókollak hát meg!
BEATRICE	A szó csak elszáll, mint a szél - bolond lukból bolond szél fú - bolond lukat nem csókolok, tehát megyek - csók nélkül.
BENEDETTO	Kiforgatod szavaimat azzal a forgószéleszeddel! De hadd mondom meg világosan: Claudio azóta megkapta kihívásomat, s hamarosan én is megkapom válaszát! - vagy ha nem: szemébe vágom, hogy gyáva! De most mondd meg, kérlek: melyik rossz tulajdonságom gyújtott szerelemre?
BEATRICE	Valamennyi. Mert azok együtt a rossznak olyan jól szervezett birodalmát alkotják, hogy abban egy talpalatnyi hely sem jut jó tulajdonságnak. Hát te melyik jó tulajdonságom miatt szenveded el a szerelmet?
BENEDETTO	Elszenvedem! Ez a szó telitalálat! Bizony, elszenvedem a szerelmet: akaratom ellenére szerettem beléd.
BEATRICE	Szíved ellen, gondolom. Ha ellenségnek tekinted szíved: hadd gyűlölöm meg én is! - mert nem venném a lelkemre, hogy szeressem azt, amit barátom gyűlöl.
BENEDETTO 	Te is, én is, túlontúl okosak vagyunk ahhoz, hogy békésen valljunk szerelmet.
BEATRICE	Ebből a vallomásból nem sok okosság derül ki! Húsz bölcs ember közt egy sem akad, aki önmagát dicsérné.
BENEDETTO	Régi, régi mondás ez, Beatrice, jámbor eleink korában járta jó szomszédok között. Aki manapság nem csináltatja meg a síremlékét még életében, annak emlékezete csak addig él, míg a harang szól, s az özvegy sír.
BEATRICE	S az meddig tart, mit gondolsz?
BENEDETTO	Micsoda kérdés! Egy óráig a jajveszékelés, s még egy negyedóráig a könnyezés - ha náthás nő. Épp ezért tanácsos, hogy a bölcs - ha csak a lelkiismeret férge nem furdalja - maga kürtölje világgá a tulajdon érdemeit! Amint én is teszem. Ennyit az öndicséretről. Magam tanúsítom, hogy rászolgálok! De mondd már hogy van kuzinod?
BEATRICE	Nagyon rosszul.
BENEDETTO	S te hogy vagy?
BEATRICE	Én is nagyon rosszul.
BENEDETTO	Bízz Istenben, szeress és gyógyulj meg! Megyek már, mert futva jön valaki.
Ursula sietve jön
URSULA	Kisasszonyom, siess bátyáduradhoz: nagy kavarodás van otthon. Kiderült, hogy Hero kisasszonyt hamisan vádolták, a herceget meg Claudiót lépre csalták... Don Juan főzte ki az egészet, de ő maga megszökött... Kérlek, jöjj azonnal!
BEATRICE	Nem jössz velem, signor, hírt hallani?
BENEDETTO	Szívedben éljek, öledben haljak, szemedbe vesszek! Persze hogy megyek veled a bácsikádhoz!
Mind bemennek a házba

3. szín
A kripta előtt.
Don Pedro, Claudio és kisérőik gyertyával jönnek
 - velük Baltazár s a zenészek
CLAUDIO	Ez Leonato kriptaboltja itt?
EGY ÚR	Ez, jó uram.
CLAUDIO	(egy pergamenről olvassa)
       Sírba vitte rágalom
       Herót, aki itt pihen.
       Úrrá lett a vádakon,
       Holt porában, fényesen.
       Életében lepte sár,
       Most köríti fénysugár.
       Zengje hírét versezet,
       Majd ha én már nem leszek!
(A kriptára tűzi a pergament, majd int Baltazárnak)
Most zene szóljon, énekeld a gyászdalt!
BALTAZÁR 	(énekel)
Éj, fedezd el bűnömet!
Jaj, megöltük szűzedet!
Ünnepélyes gyászmenet
Zengjen könnyes éneket!
Éjfél, bús anyánk,
Jöjj, borúlj le ránk,
Gyászosan, gyászosan...
Ásíts, kriptabolt,
Sírba tér a holt,
Gyászosan, gyászosan...
CLAUDIO	Elnyugodhat hűlt porod,
Évről évre gyászolok.
DON PEDRO	Urak, jó reggelt! Fáklyát oltsatok!
Már farkas nem jár, virradat dereng,
S oszlatja szét a napszekér előtt
Álmos Keletnek ritkuló homályát.
Köszönjük, elmehettek: Isten áldjon!
CLAUDIO	Urak, bucsúzzunk: ki-ki elvonul.
DON PEDRO	Mi is menjünk, és öltsünk más ruhát:
Vár Leonato még ma délelőtt.
CLAUDIO	A gyászra nász jön, s szebb jövőbe lát
A szem, mely eddig könnytől gyöngyözött.
Mind elvonulnak

4. szín
Csarnok Leonato házában.
Jön Leonato, Antonio, Benedetto, Ferenc barát,
Hero, Beatrice, Margaréta, Ursula
FERENC	Nem megmondtam, hogy ártatlan leányod?
LEONATO	Ártatlan Claudio s a herceg is:
Egy megtévesztés áldozatai.
De Margaréta részes volt az ügyben
- Bár akaratlanul vétett -, amint
Ez kiderült a vizsgálat során.
ANTONIO	Boldog vagyok, hogy minden jóra fordult.
BENEDETTO	De én is, mert adott szavam szerint
Meg kellett volna vívnom Claudióval.
LEONATO	Nos, lányom, és ti is, nemes komornák,
Húzódjatok be egy másik szobába,
S ha hívunk, jertek majd álarcosan!
Ez órában jön Claudio s a herceg -
Amint igérték...
(Antonióhoz)
                    Tudod tisztedet:
Testvéred lányának leszel ma apja,
S az ifju Claudiónak szánod őt.
ANTONIO	Szemrebbenés nélkül hozzáadom.
BENEDETTO	Atyám, kérnem kell majd szolgálatod...
FERENC	Miben, signor?
BENEDETTO	Hogy egybeköss... vagy gúzsba...
                            így vagy úgy...
- Signor Leonato... úgy igaz, signor,
Hogy húgod jó szemmel tekint reám...
LEONATO	S lányom szemelt ki néki. Így igaz!
BENEDETTO	S én rá szerelmes szemmel visszanézek.
LEONATO	S a herceg, Claudio meg jómagam
Szemed szemmel tartottuk. Mit kivánsz hát?
BENEDETTO	Talányos volt, amit mondtál, signor.
Hogy mit kivánok?... Hogy te is kivált
Kivánd, amit kivánok... hogy ma itt
A házasok tisztes sorába lépjek -
(Ferenchez fordul)
Ehhez kérem segítséged, barát!
LEONATO	Szívből kivánom.
FERENC	       S én segítelek.
De jön már hercegünk és Claudio!
Jön Don Pedro és Claudio kísérő urakkal
DON PEDRO	Szép jó reggelt e szép gyülekezetnek!
LEONATO	Szép jó reggelt fenségednek s a grófnak!
(Claudióhoz)
Vártunk reád. Rászántad hát magad,
Hogy testvérem lányával frigyre lépsz ma?
CLAUDIO	Állnám szavam, ha szerecsen leány is.
LEONATO	Hívd őt, Antonio, már itt a pap.
Antonio távozik
DON PEDRO	Jó reggelt, Benedetto! Ej, mi lelt,
Hogy február borong a képeden,
Merő zimankó, felleg és vihar?
CLAUDIO	A szilaj bika juthatott eszébe...
Ne félj, aranygomb lesz a szarvadon,
S egész Európa ünnepelni fog,
Mint Juppitert Európa ősanyánk,
Midőn a szent barom hátára szállt!
BENEDETTO	Csodásan bőgött Juppiter-bika,
S ilyen bikának kellett hágnia
Atyád párját is, mert a borja, lám,
Szádon keresztül épp úgy bőg reám.
Antonio visszatér az álarcos hölgyekkel
CLAUDIO	Még számolunk! - De rám is számadás vár.
Melyik hölgy az én jövendőbelim?
ANTONIO	Ő az - s ezennel átadom neked.
CLAUDIO	Enyém tehát. - Kedves, mutasd meg arcod!
LEONATO	Azt nem lehet, míg kézen fogva őt,
Nem esküszöl meg pap előtt vele.
CLAUDIO	Nyújtsd hát kezed e szent barát előtt:
Hites társad vagyok, ha elfogadsz.
HERO	Én voltam első asszonyod, míg éltem
S te voltál első férjem - míg szerettél.
(Leveszi álarcát)
CLAUDIO	Egy másik Hero!
HERO	              Az vagyok valóban.
Egy Herót szennybe öltek. Élek én.
S amily való, hogy élek: lány vagyok.
DON PEDRO	A régi Hero! Hero, aki meghalt!
LEONATO	Csak addig volt ő holt, míg élt a vád.
FERENC	Véget vetek megdöbbenéseteknek:
Mihelyt a szertartásnak vége lesz,
Elmondom bőven, Hero holta mint volt.
De addig - szokjátok meg a csodát!
S vonuljunk most a kápolnába tüstént!
BENEDETTO	Lassan, barát! Melyik Beatrice?
BEATRICE	(leveszi álarcát)
Engem neveznek úgy. Nos, mit kivánsz?
BENEDETTO	Te nem szeretsz?
BEATRICE	              Nem jobban, mint tanácsos.
BENEDETTO	Akkor bátyád s a herceg s Claudio
Tévedtek, mert esküdtek, hogy - imádsz.
BEATRICE	Te sem szeretsz?
BENEDETTO	       Nem jobban, mint tanácsos.
BEATRICE	Akkor hugom meg Margaréta s Ursula
Szintúgy tévedtek, mikor esküdöztek.
BENEDETTO	Esküdtek, hogy te értem elepedsz.
BEATRICE 
Esküdtek, hogy te értem meggebedsz.
BENEDETTO	Szó sincsen arról. Tehát nem szeretsz?
BEATRICE	Nem, csak viszonzom barátságodat.
LEONATO	De húgom, jól tudom, hogy szereted!
CLAUDIO	És őt is Benedetto - esküszöm!
Itt egy lapon barátunk kézirása:
Saját gyártmányú döcögős szonett -
Beatricéhez esd!
HERO	              S itt egy levél
Kuzin zsebéből - saját kézirása, -
Ez Benedettóhoz fohászkodik!
BENEDETTO 	Csoda! Önkezünk tör önszívünk ellen! Gyere hát, elveszlek - de esküszöm a fényes napra: könyörületből teszem!
BEATRICE	Nem kosarazhatlak ki. De a napvilágra mondom: csak a heves unszolásnak engedek! Életmentés ez: megsúgták nekem, hogy már dögrováson vagy.
BENEDETTO	Elég! Majd betapasztom én a szád! 
(Megcsókolja)
DON PEDRO	Hogy ízlik a házasság, Benedetto?
BENEDETTO	Mondok valamit, hercegem. Egy egész kollégiumra való fúrt agyú diák se tudna engem úgy ugratni, hogy a sodromból kijöjjek. Azt hiszed, törődöm én holmi szatírákkal meg epigrammákkal? Hisz ha ilyen elmeszüleményekkel tönkre lehet tenni valakit, akkor meg se merne fordulni az ember egy csinos rokolya után! Egyszóval: ha énnekem házasodni tetszik, akkor nem érdekel, hogy a világnak mit tetszik szólni hozzá! Sose piszkáljatok azzal, hogy eddig milyen csökönyös voltam, mert az ember változandó - punktum! Hogy rólad is szóljak, Claudio: össze akartalak kaszabolni, de most már, úgy látom, sógorságba keveredtünk, hát csak maradj egy darabban, s jól szeresd meg a sógorasszonykámat!
CLAUDIO	Már reméltem, hogy faképnél hagyod Beatricét, mert akkor én egy fütykössel úgy átsegítettelek volna a másvilágra, hogy kapkodhattál volna a magad fütyköséhez... De hisz kapkodhatsz ahhoz így is, mert a sógorasszonykám sincs fából!
BENEDETTO	Hagyd el! Cimborák vagyunk! Táncoljunk egyet esküvő előtt, hogy könnyítsünk a szívünkön - meg a párunk cipellőjén!
LEONATO	Táncolni ráérünk utána is.
BENEDETTO	Csakazértis előtte! - Húzd rá! - Ej, hercegem, de savanyú vagy! Asszonyt, asszonyt szerezz! Akkor kerül majd jó kézbe a fenséges pálcád!
Követ jön
KÖVET	Fenség, elfogták útján Don Juant,
S fegyver közt hozták vissza Messinába.
BENEDETTO	Ne gondolj ezzel holnapig! Ne félj,
Javaslok majd jó büntetést! - Zenét, hej!

Zene, tánc

- oOo -