# A HAVASI PIPIS.
Anthus spipoletta (L.) 1758.

[Alauda spinoletta L.* – Anthus aquaticus BECHST. – Anth. montanus KOCH. – Anth. alpinus BRHM. – Anth. spinoletta K. & BLAS.]

Jegyei: farcsikja egyszínű; feje búbján nincsenek szárfoltok; felső testrészei szürkésbarnák, némi elmosódott sötétebb foltozással a háton; lábai sötétek, barnásfeketék vagy sötétbarnák; alsó farkfedői fehérek; szélső farktollán ékalakú hosszú, a mellette való toll hegyén ugyanily alakú kicsi fehér folt. Nyáron szemsávolya, torka, begye és melle halavány megyszínbe hajló, a begy kissé sötétebben foltozott. Télen az alsó részek nem igen tiszta fehér alapszínűek, a begyen és a test oldalain elmosódott; nem éles, nagy szürkésbarna foltokkal. Csőre sötétbarna, az alsó káva tőfele világos.

Mértéke: H. 16,3–17; Sz. 8,6–9,2; F. 6,5–6,8; L. 1,4–1,5; Cs. 1,2–1,45 cm.

Közép- és Dél-Európa havasain, úgy Közép-Ázsiában, az Altáj hegységben, Perzsia hegységeiben Belucsisztánig fordul elő. Hazánk magas hegytetőin, havasi legelőin költ, őszszel azonban lehuzódik a völgyekbe, síkságokra s már szeptember végén, október elején vizek, különösen nagyobb tavak partján, más pipiskék társaságában, találkozhatunk vele. Addig, míg a vizek be nem fagynak, ott marad, télen azonban elvonul, de tavaszi olvadással ismét megjelenik, sokszor már február végén s még inkább márczius elején. Réten, szántóföldeken nem látjuk; mindig csak közvetetlenül a víz partján, a szélvizek pocsolyásaiban. Meglehetős vad s keltében többnyire kéttagu finom pszűb, pszűb hangon szól, magasra emelkedik s messze száll.

Április végén és májusban költ először, junius és juliusban másodszor. Fészkét főleg a havasok tetején, nagyobb tisztásokon, legelőkön, a földre építi s öt tojást tojik, melyek szürkésfehér alapon, biborbarna foltokkal sűrűn borították, egyes finom fekete karczokkal rajzoltak, de meglehetős változékonyak.

Tojásmérték: H. 20–22; Sz. 15–16 mm.

Bogarakat, legyeket, szunyogokat, kis csigákat, kukaczokat, álczákat és általában különféle rovarokat eszik.