# A KÉKCSŐRŰ RÉCZE.
Erismatura leucocephala (SCOP.) 1769.

[Anas leucocephalus SCOP. GM. – Anas mersa PALL. – Undina mersa KEYS. & BLAS. – Erismatura mersa BP. – Platypus leucocephalus BRHM. – Erimistura leucocephala DGL. – Biziura leucocephala SCHLEG.]

Népies nevei: púposorrú récze; kis, fekete-, fejérfejü récze; kékorru récze; bikafejü récze; buksifejü récze; (Velenczei tó).

Jegyei: szárcsa nagyságú, de zömökebb testű, vastagabb nyakú, tömzsi fejű; főszíne rozsdabarna (körülbelül mint a fáczántyúk) s minden toll igen finoman sűrűen feketebarnán csíkos; az öregek csőre égszínkék; az áll fehér. Nálunk csak egy faj, tehát a nemi jegyek, különösen sajátságos kemény farkuk, találnak reá. (Farkának képe: I. k. III. tábla.)

Leirása. Gácsér dísztollazatban: a fej főszíne, főleg a pofákon, fehér; fejtetején fekete folt; szemét is fekete gyűrű övedzi; a nyak fekete, mely szín nyelvalakban a torkon az állig előre nyúlik; a begy és begyoldalak gesztenyebarnán, feketén, fakó sárgásbarnán haránt sávoltak, ez a rajzolat a mellen szürkésfekete és sárgásfehér; a hátulsó része szürkésbarna, világosabb finom csíkozással; szárny sötét, fekete barnásszürke; a farcsík gesztenyebarna, rozsdásfekete apró karczolással, fröcscsenéssel; a fark barnásfekete; a fark alja fekete és barnásfehér harántsávos, főleg oldalt; az alsó test tollai tőben barnásszürkék, hegyük azonban fénylő szürkés sárgásfehér, úgy hogy a sötétebb szín csak áttetsző; lábak feketék. A tojó csőre szürkés kékes barna, fejtetejük a csőr tövétől, a tarkón túl a nyak színével összefolyólag sötétbarna, rozsdás, finom haránt foltozással; a szemek alatt fehér sáv; a pofák feketésbarnák, finom világosabb foltozással; áll, torok, pofák mögé felhúzódva fehér; a nyak fehéren és szürkén finoman harántcsíkos; egész alsó test, begy és mell is sárgás barnás, a begyoldalakon fényes rozsdásszínű, a tollak sötétszürkés habozottan áttetszők; fölül is hasonló a gácsérhoz, de a rozsdás szín uralkodóbb, a farcsík nem élénk gesztenyebarna, hanem mint a hát.

Mértéke: H. 40–43,6; Sz. 15–17,5; F. 8–10,6; L. 3,3–42; Cs. 4,8–5,3 cm.

Ezt az érdekes réczefajt hazánkban HERMANN OTTÓ találta először Erdélyben a mezőségi tósorozaton fészkelve.* Annyiból érdekes ez, mert Magyarország e madár földrajzi elterjedésének nyugati határa. Ausztriában s tovább nyugot felé csak mint igen ritka jelenség kerül elő, de már nem fészkel. Igazi hazája keletnek terjed, a Kaspi tó felé s Ázsia közepén fekszik. Az utóbbi évtizedekben nálunk a «Mezőség» tavain kívül előkerült és lövetett Pestmegye tóságain, a Fertőn, a Velenczei tavon, Bács-Bodrogmegyékben. A Velenczei tavon egy két pár szintén költ,* de fészköket még nem bírtam meglelni. Itt e récze rendesen márczius végén, ápril első napjaiban jelenik meg s úgy a vizen úszkálva, mint repülés közben is azonnal feltünik. A gácsér fehér pofája messziről kivilágosodik a többi réczék uszkáló csapatai közül; közelebbről pedig, a vízből felálló, meglehetős hosszú, legyezős farka is megkapja figyelmünket. Repülés közben sajátságos buksi, gömbölyded alakja van; színe, főleg a tojóé és fiataloké, sötétnek látszik.

Vizirovarokból, kisebb halakból, csigákból, vizinövényekből él. Egészben véve, már csak ritkaságánál fogva is, gazdaságilag közömbös madár.