# 34. A SÁRMÁNY.

Egyéb neve: sármán, sármánkó, sármályú, sármántyú stb.

(Emberiza citrinella L.)

HASZNOS.
34. A SÁRMÁNY.

Leirás. Veréb nagyságú, de hosszabb, ösztövérebb madár. Az öreg hím begye, hasa és fejeteteje aranysárga, a mit a régiek «sárarany» színnek mondottak, innen a neve. Dolmánya rozsdaszínű, de zöldesbe játszó, erősen vonott, sötét szárfoltokkal tarkálva; szárnya, farka feketés, rozsdásan szegett. A tojóka és a fiak sokkal szerényebb, fakóbb színezetűek. A csőr sajátságos alkotású. Alsó kávája szűkített, a felső káva padlásán egy bütyök s az egész magvak kimorzsolására alkalmatos. Alacsonyan, bokrokban fészkel elég jól rakott fészekben. Fészekalja öt tojás, mely világos földön sötéten, irásosan van tarkálva.

Élete módja. Ügyes, eleven madár, mely azonban mindig bizalmas; kertek, bokrosok és erdőszélek lakója és legkülönb tulajdonsága az, hogy szereti a nem fajbeli madarak társaságát, nevezetesen a fenyőrigóét, a melylyel szorosan együtt tart. Tápláléka fiasitás idején és addig, a mig a magvak nem érnek, jobbadán rovarokból áll és szereti a sima hernyóknak oly fajtáit is, a melyek más madárnak nem izlenek. Ezen túl szereti a magvakat, de sokkal inkább a liszteseket mint az olajosokat. Nagy kedvvel tagja a télszak idején egybeverődő szárnyas munkáscsoportoknak, a melyekkel a határt barangolja s ugyancsak szedi, irtja a hóból kiálló kórók, gyomok magvait. Tehát kettősen is használ a gazdának.

Kemény teleken a többi szárnyas vendéggel bevetődik a helységekbe is; hetivásárok után pintyőkékkel, bubospacsirtákkal és verebekkel vetekedve szedi a hulladékból a még csak félig emésztett zab és egyéb maradványokat; ilyenkor igen bizodalmas. Repülése ives, mert a mig szárnyait verdesi, ekkor emelkedik, majd testhez húzza s ekkor sűlyed. Szavával nagyon is kedvesen élénkíti a tavaszi tájat. Azt mondja ághegyre ülve: cze-cze-cze-cze-cze-cze-cziiiii!

Nálunk még bőven fordúl elő.