MADÁCH IMRE

MÁRIA KIRÁLYNŐ

DRÁMA ÖT FELVONÁSBAN

SZEMÉLYEK

MÁRIA, Magyarország királynője
ERZSÉBET, ennek anyja, I. Lajos király özvegye
GARA MIKLÓS, nádor
FORGÁCH BALÁZS, főpohárnok
LACZFY ISTVÁN, erdélyi vajda
FRANGEPÁN JÁNOS, fő ajtónálló
HORVÁTHY PÁL, zágrábi püspök	
HORVÁTHY JÁNOS, hadvezér		testvérek
HORVÁTHY LÁSZLÓ, zászlós úr	
PALIZSNAY JÁNOS, vránai perjel, Johannita lovag
DEZSŐ JÁNOS, Veres-Oroszország kormányzója
SIMONTORNYAY ISTVÁN, horvát úr
DE ORANIS MARINUS, dalmát úr
DURAZZO v. KIS KÁROLY, nápolyi, később magyar király
MARGIT, neje
LÁSZLÓ, kis fia
ALBERICH, testőr kapitány
ZSIGMOND, Brandenburgi határ-gróf, Mária jegyese
JOBST, morva herceg, Zsigmond rokona
PIERZCHNOI DOMARATH, cseh úr, Zsigmond kegyence
SUBINI SANDIVOG, lengyel követ
VAVELSKY PRZECZLAV, lengyel köznemes
BARBO PANTALEON, Velence követe s hadvezére
SZOFRA, horvát leány
PALIZSNAY várnagya
ELSŐ	
MÁSODIK	 budai polgár
HIRNÖK
URAK, KATONÁK, NÉP

Történik 1382-től 1387-ig

ELSŐ FELVONÁS
ELSŐ SZÍN
(Terem a vránai várban. Palizsnay, Horváthy Pál, János, László, 
Simontornyay, Oranis terített asztalnál. Szofra szolgál s le-leül.)

HORVÁTHY JÁNOS
Amint mondottam, minden úgy esett.
A nagy Lajos vesztén még könnyben állt
Minden szem -
PALIZSNAY
                      Hogy tisztán nem láthatott. -
Bort Szofra, bort, ne mindig Oranisnak.
SZOFRA
Hiszen te küldtél.
PALIZSNAY
                          Most meg visszahívlak.
SZOFRA
Szeszélyes ember. - Hej, e süteményből
Urak még nékem is.
SIMONTORNYAY
                          Igyál is hozzá.
SZOFRA
Egészségedre. - Danolok egyet
Borról és szerelemről, félre gond, 
Hisz e sok unalmas beszéd alatt
Mind megvénültök.
PALIZSNAY
                        Hagyd a tréfát, Szofra,
Beszélj, ha kérdünk. Nos, János tovább.
HORVÁTHY JÁNOS
Eggyé gyűltek hát az országnagyok
Aggódva, hol találjanak kezet,
Mely a féket, mit a sors intéző
Végzése kicsavart a bölcs királytól,
Erős szelídséggel vezetni tudja.
S tizenhat éves lánya, Mária,
Körülragyogva kegyelet- s szépségtől,
Közöttök mély gyászában megjelent.
Mi egyszerűbb, minthogy meghódoltak
A kettes bűvnek, s egyhanggal kiálták:
Sokáig éljen Mária királynő!
Demeter bíbornok megkoronázta
És a veszprémi püspök, Benedek
Felkente őt a megszentelt olajjal.
PALIZSNAY
Miattam kente volna napsugárral.
A többiek, meg a fehér szakállú
Csecsebecsés fiúk hadd adták volna
Pecsét alatt ki a kacér leánynak,
Hogy amint apja legnagyobb király volt,
Úgy ilyen gyermek is csak tőle telt,
De tőlük ily levélnél már egyéb nem.
Csak nékünk hagytak volna békességet
A nőkirállyal, néki meg a trónnal,
Mert legrosszabbul hasznát az veszi
A férfiúnak, aki felakasztja,
A szépségnek, ki trónra ülteti.
ORÁNIS
Több tisztelettel, perjel, a királyról.
PALIZSNAY
Kevesebb tisztelet, több önhittség
Kellőbb a nőknél. - Szofra, ülj ölembe,
Ez a te trónod, símítsd homlokom,
Mosolyogj, mért tartalak, hogyha nem mosolygasz.
HORVÁTHY PÁL
Épp nyolcvanegy év és nyolc hó előtt
Foszták meg III. András leányát,
Az Árpádoknak legutósó sarját
Öröklött trónjától, mert durva keblünk
Még szégyenlett egy nőnek meghajolni,
S most idegen fajú király lányával
Tesszük jóvá hibánkat. Óh, csodás,
Imádatos az Isten rendelése. -
PALIZSNAY
Mit Isten rendelése, ráfogás!
Avagy mindjárt így kereszteljük-e
Mit néhány agyafúrt reánk tukmál?
Úgy minden őrült egy bölcs Salamon,
Minden rabló egy istenválasztott.
HORVÁTHY PÁL
Hiszen ha nő is a király, vannak
Sok bölcs urak, kiknek tanácsán járhat.
Ott van Gara.
PALIZSNAY
                   Mit, ez a tótországi
Paraszt parancsoljon nekem? - Soha.
HORVÁTHY JÁNOS
Pedig parancsol, mert mindenható,
És Erzsébetnek kedves embere.
HORVÁTHY PÁL
Ott van Zsigmond, a brandenburgi gróf,
Királynőnk jegyese.
PALIZSNAY
                              E szeleburdi,
Földönfutó cseh, nem tudom valóban,
Hogy káromkodjam-e, vagy csak nevessek;
De hisz száz szónak is csak egy a vége,
Nekem nem kell a szoknya-uraság.
ORANIS
Kár volt nem menned az országgyülésre,
Ott lettek volna mindezek helyen,
Mik most már itten lázadó beszédek.
PALIZSNAY (felugrik)
Menj, Szofra, menj, mit lábatlankodol,
Talán megbűvölt az olasz szeme?
Téged fojtlak meg, hogyha útam állod.   (Mind felugornak.)
HORVÁTHY JÁNOS
Gondold meg, hogy vendéged, váradban van.
PALIZSNAY
S a káros féreg nincsen-e lakunkban;
Ki mondja mégis, hogy ne pusztítsuk ki.
SIMONTORNYAY
Emlékezzél meg, egyházi személy vagy.
PALIZSNAY
A templomban, de itt várúr vagyok,
S kardom mutassa meg, hogy lovag is!
HORVÁTHY PÁL
Ha Oranisnak fáj, én jajgatok.
PALIZSNAY (csendesülten)
De hát mit ingerel, mit mondja, hogy
Mért nem vitáztam az országgyülésen
Azokkal a hitvány tintanyalókkal,
Kiknek fejét egy lányka elforgatja.
Hiszen van nékem itthon is szavam,
S váram fokáról jó távol kihallik. -
Vagy tán elmentem volna a gyülésre,
Hogy itthon a Zrinyik és Frangepánok
Mint az egérfaj, ha macskát nem érez,
Cikkáztak volna váram beljeig.
Igy is elég betört fejbe kerül
A rendtartás. Hej Péter, Jancsi, Gergely!    (Három bekötött fejű csatlós bejő.)
Im uraim, nézzétek, mint írjuk mi,
Itt, a látogatási jegyeket. -    (A csatlósok intésre el.)
HORVÁTHY PÁL
Ládd János, ismét nem bírtál magaddal.
HORVÁTHY JÁNOS
Lecsendesülve, most már bánod, úgy-e?
HORVÁTHY LÁSZLÓ
Te is mit ingerled, ha ösmered,
Kivált, midőn mellette is van ok.
HORVÁTHY PÁL
Igaz, mert közelebbi rokonok
Is vannak ötödik István lányához,
Kitől az Anjou-ház jogát nyeré
A trónra, Máriánál.
SIMONTORNYAY
                            Fogjatok hát
Kezet.
PALIZSNAY
           Isten neki. Önts, Szofra, bort.
Koccantsunk.
SIMONTORNYAY
                    Pál püspök pedig nekünk
Elmagyarázza azt a származást,
Ő úgyis a könyveknek embere.
HORVÁTHY PÁL
Elmondhatom, mivel való dolog,
Bár nem vonok következéseket -
Politikát nem értek. - Ötödik
István leánya második Károlyhoz
Ment férjhez s voltak három fiai:
Martel Károly, kinek unokájában
Lajosban most férfiág kihalt,
Másik fia János volt, s unokája
Durazzó Károly nápolyi király,
A harmadik fiúnak, Róbertnek,
Dédunokája Károlynak neje.
PALIZSNAY
Halld, halld olasz, köszöntsük most fel egymást.
ORANIS
Egészségedre szép leány! A kellemnek,
Ki nem hódol, nem férfi, s aki hódol
Díj nélkül, gyáva. - Pártütők ezt néktek.  (Szofrát megcsókolja, s a poharat levágja.)
PALIZSNAY
Hah, bárdomat elő, hadd vágjam ketté,
De nem, két hidra válnék így belőle,
Bőr-zsákba véle, fullasszátok vízbe,
Hej, emberek!    (Cselédek jőnek)
HORVÁTHY PÁL
                     Tartsátok fel! Mit művelsz!
HORVÁTHY JÁNOS
Oranis el, kerüljük a botrányt!
PALIZSNAY
El, el, de nem kapun, vessétek őt le
A bástyáról.
HORVÁTHY PÁL
                László! Kisérd ki őt.   (Oranis, H. László, cselédek el.)
PALIZSNAY
Te szemtelen, te, hát azért hizlallak,
Hogy szemeim előtt is mást ölelj.
Ki tudja úgyis, mit téssz hát mögött.
El ott a zugba térdre, szót se többet. (Szofra letérdel.)
SIMONTORNYAY
No, hisz megadtad nékünk, ami kell.
HORVÁTHY PÁL
Kezem mosom, mert ártatlan vagyok.
HORVÁTHY LÁSZLÓ (visszajőve)
Mit mondanak minderre majd Budán?
PALIZSNAY
Mit bánom én, tisztább a levegő,
Könnyebben lélekzem.
HORVÁTHY LÁSZLÓ
                                   Való igaz.
HORVÁTHY JÁNOS
Ha bajba jössz, karomra számolhatsz.
HORVÁTHY LÁSZLÓ
Enyémre is, nekem kiállhatatlan
Azon olasznak arca.
PALIZSNAY
                              S Pál te nem szólsz?
HORVÁTHY PÁL
Horváthy Pál mindég a jó ügynél áll.
PALIZSNAY
Püspök! Nem osztasz most szentelt vizet,
Lehet, hogy sok nemes vér fog kifolyni.
Ismerni kell az ellent, jó barátot,
Testvérgyilkos most a kétszínű szó.
HORVÁTHY PÁL
Van ellenség, mely kártalanná vál,
Ha megtudjuk, hogy az: van jó barát
Ki kártalanná lesz, midőn bevallja.
PALIZSNAY
Ördög vigye azt a politikát,
Mely híveset mond, hogyha dermedek,
És bundát varrat még nyár közepében.
Nekem a nádszál mindig egyenes
S mindig görbének látszik a horog. -
Hát még te, Szofra, mindig térden állsz?
Jőj, jőj lelkem, kissé hirtelenkedtem.
Csókolj meg, úgy, most szent a békesség.
SZOFRA
Palizsnay, egy szép dal jött eszembe.
Nevettél egyszer rajta, mert hamis.     (Kürtszó)
PALIZSNAY
Mi az?
VÁRNAGY (belépve)
            Hírnök Budáról.
PALIZSNAY (átfutva a levelet)
                                    Lássuk mi.
Gara, a nádor, székéhez idéz
Csendháborításért, s követeli,
Hogy kártérítést adjak Frangepánnak.
Nem tudja-e a nádor, hogy mi egy úr!
Vagy azt hiszi, mint két hitvány paraszt
Ha egy tehén felett összepöröl,
Palizsnay szintén bírót keres.
Ha dolga van velem, ő jőjjön el.
Ne, Szofra a lap, jó lesz hajcsavarni,
A büszke nádor szolgáljon kecsednek. -
És most, urak, ne hímezzük tovább,
Komoly szóm van.
HORVÁTHY JÁNOS
                           Küldd hát e lányt előbb ki.
Mi férfit illet, nőnek nem való.
PALIZSNAY
Ki küldéd-e te mindig ebedet,
Midőn csatáid terveit alkottad?
Nekem Szofrám az, ami másnak az eb,
Barátom, aki véd, olykor mulattat.
Felsőbbségem mindíg elismeri,
S ha megverem, nyaldossa kezemet.
De, hogy ne tartsatok fejesnek: Szofra,
Menj! Szofra, jőj még, mosolyogj reám - 
Most menj, melengesd által ágyamat.  (Szofra el)
HORVÁTHY JÁNOS
Most szólj, Palizsnay.
PALIZSNAY
                                Im itt ez írás!
Kinek nem kell az asszony-uralom,
Jegyezze fel nevét, itt áll Tvartkó
Bosnyák király, s fog állni sok jeles.
SIMONTORNYAY
Mit kezdünk, hogyha Máriát lerázzuk?
PALIZSNAY
Mit bánom én, csak béke ne legyen,
Megfojt e kisszerű, kalmár világ,
Törvényes rendetlenség, melyben egy
Becsűletes tréfát sem vihetünk ki:
E poshadás, hol csak békák teremnek.
SIMONTORNYAY
Legjobbnak tartanám a hét vezér
Kormányát újra felállítani.
Elosztjuk az országot.
PALIZSNAY
                                    Végettem.
Nekem rész sem kell más, mint egy szál kard.
HORVÁTHY PÁL
Nem azt mondom ki, hogy mi nézetem
Az ügyre, tisztán elvül állitom csak,
Hogy amely párt gyözelmet vár, vegyen fel
Zászlóira törvényes jeligét,
Melyben sok érdek egyesül, nem olyat,
Melyben viszályok magva rejtezik.
Ilyen lehetne a jelen esetben
Durazzó Károly, Nápolynak királya.
PALIZSNAY
Legyen, csak írd alá te is neved.
HORVÁTHY PÁL
Zágrábi püspök létemre, hogy írjam
Alátok.
PALIZSNAY
            Írjad hát fölénk.
HORVÁTHY PÁL
                                    Hogyan
Férhetne ez meg az alázattal,
Melyet fogadtam.
PALIZSNAY
                             Írd hát a pokolba.
Veled nem értem hányadán vagyok.
HORVÁTHY JÁNOS
Hagyd őt magára, mink testvérei
Vagyunk helyette is a kezesek.
HORVÁTHY PÁL
Holnap Budára útazom, urak,
Csak arra kérlek, Isten szent nevére
Ne hagyjátok magatok elkapatni.
Hiszen bölcs Salamon megírta már
Mindenre meg van a kellő idő,
Munkára, ölelésre, nyugalomra, -
Kevés vártatva hallotok felőlem.
Áldásom véletek.
PALIZSNAY
                          Isten velünk.   (Mind el)

MÁSODIK SZÍN
(Díszterem a budai királyi lakban. Mária, Erzsébet, Gara, Forgách, 
Horváthy Pál, Oranis, Frangepán, Laczfy, Dezső, urak, díszmenetben jőnek, 
a királynők trónra lépnek, a többiek jobbra, balra állnak.)

URAK
Éljen sokáig Mária királynő!
ERZSÉBET
Fogadd, leányom, el kegyelmesen
Jobbágyaidtól a kellő hódolást.
LACZFY
Hogy tetszik e hang, püspök?
HORVÁTHY PÁL
                                            A nádor szólt.
LACZFY
Mindíg az szól, ha a királynőt hallod.
MÁRIA
Köszöntelek, urak, s hiszem erősen,
Hogy mint most szíves szóval üdvözöltök,
Úgy gyámolítni tettel sem késendtek.
GARA
Igen, királynő, gyámolítni fog
Minden, mert aki élni kíván még,
Meg nem tagadja a napot, vagy meghal.
FRANGEPÁN
Zsigmond áll kinn, a brandenburgi őrgróf.
MÁRIA
Már itt? - (Félre) Óh, jaj, hogy e fényes játékban
Mindjárt jön egy-egy árny emlékeztetni:
Csak nő vagyok, nem tündér.
FRANGEPÁN
                                              Mit feleljek?
ERZSÉBET
Hagy várjon kinn, úgy-e lányom.
MÁRIA
                                                   Igen.
HORVÁTHY PÁL
Engedje, felséged, hogy zsámolyánál
Szintén lerakjam mind a hódolást,
Mely aggott keblem, mint nehéz tereh,
Mindaddig nem engedte megpihenni,
Mig a távoleső Horvátországból
Nem hoztam el, hogy itten bémutassam.
MÁRIA
Mostan, hogy megkönnyültél, jó atyám,
Egyenesedjél fel megint, nem ott
A te helyed lent.
ORANIS
                         Felséges királynő,
Én a tengerpart hűségét pecsétlem
E csókkal meg, kegyelmes jobbodon.
MÁRIA
Vidd el hazádnak kedvezésemet.
HORVÁTHY PÁL
A trón után, nagyságos nádorispán,
Téged tisztellek meg kiválóan.
GARA
S én megtisztelve érzem jobbomat,
Melyet szorítasz.
LACZFY (magában)
                         Bár kitörte volna.
FRANGEPÁN
Subini Sandivog, lengyel követ,
Kíván bejőni fényes kísérettel.
GARA
Ha majd úgy tetszik, felséges királynő,
Hogy elfogadd, akkor parancsolj vélök.
Addig várhattok lengyel főurak,
Rátokfér úgyis e kis tanitás.
DEZSŐ
Remegve lépek, felséges királynő,
Eléd, mert annyi hódolat között
Mi Balti tengertől az Adriáig
Trónodhoz gyűl, az én szavam kisértet,
Vészt hirdető; óh, mért vénült meg e nyelv,
Hogy fájdalmit most ily rosszul szolgálja.
MÁRIA
Ne is ujítsd meg a fájó sebet,
Tudjuk már, hogy Veres-Oroszország
Nekünk úgyszólván végképp elveszett.
ERZSÉBET
Igen, gyalázatos honárulók
Pénzért adták el erősségeit,
Lyubartnak, a litván fejedelemnek,
Kímélve véröket bakó számára.
DEZSŐ
Nem tarthaták a felkelt lengyelektől.
GARA
Hűtlen kormányzó ez hát védokod?
Tudom, te sem vagy jobb cinkosaidnál.
DEZSŐ
Oly nagy bajoknál, mint ez, nem csodálom,
Hogy a szó is erősebben szülemlik,
Nem is mentőzni, sőt azért jövék,
Hogy a hazának törvényéhez képest
Itéljenek meg az országnagyok.
LACZFY
Ez méltányos kivánat.
GARA
                                  Majd bizony,
Sokat tréfálunk ily honárulókkal.
Az is sok kegyelem, mit néked szántam,
Mert én itélek, ország nádora
S főkapitánya. (Zúgás.) Nos, kinek nem tetszik?
Ki cimborál velök? Békót reá,
El a börtönbe. - Itt meg az itélet  (Papirost vesz ki.)
Az álnok várparancsnokok számára.
Fej- és jószágvesztés, gyermekeikre
Gyalázat. - Később írd alá, királynőm. (Dezsőt fegyveresek vezetik.)
DEZSŐ
Ártatlanul kell vesznem, asszonyom!
Ne jőjön bár rád átka más bünének. (El.)
GARA
Most a nemes aranysarkanytyús rend
Ujon lovagjait engedd, királynő,
Borulni lábaidhoz.
MÁRIA
                            Jőjenek.

(A sarkantyús vitézek egyenkint a trón elé térdelnek, Mária vállokat karddal érinti.)
ORANIS
Tiszteletes püspök, számodra e
Fontos levél a gádrai tanácstól.
Viszonzásul a nagy szolgálatért, mit
Vránán tevél higgadt bölcseségeddel -
Bizalmunk jeléül.
HORVÁTHY PÁL
                             Egy semmiért
Sohsem vettek még ilyen uzsorát,
Mint én most tőled e megtiszteléssel.
ORANIS
Hasonló levelet Ulászlóhoz,
Az oppelli herceghez, Demeter
Bibornokhoz, Gara és Laczfyhoz
Is hoztam; tán e két utóbbinak
Mindjárt átnyújthatom.
HORVÁTHY PÁL (a levelet átfutva)
                                   Nem úgy, barátom!
(Félre.) Fel van fedezve minden tervezésünk!
Lélekjelenlét, el ne hagyj. Jó képet
A rossz játékhoz. (Fent.) Büszke főurak
Ezek, megsértené a bizalmasság;
Hozzájuk tisztelegve kell elmenned.

(Amint Forgách térdel a trón elé, Mária véletlen megvérzi.)
MÁRIA
Jaj, vér! Ah, Istenem, minő előjel.
FORGÁCH
Kedves előjel, mely tán azt mutatja:
Utolsó cseppjét is hogy véremnek
Királynémért fogom kiontani.
MÁRIA
Urak, mindnyájan el vagytok bocsátva.
ERZSÉBET
Leányom, mit téssz?
MÁRIA
                             Nem tudom, anyám,
Mi láz fog el, mi kábult gyöngeség,
Megrázkódtattak mind az események:
Dicsőség, bánat.
ERZSÉBET
                        Gyermekjáték, lányom.
MÁRIA
Nekem nem az még, s érzem, a királynén
Győz a nő. - Dőreségében ne lássa
Alattvaló urát. - Anyám, te is,
Kérlek, most hagyj magamra, hagyj magamra.
(Lelép a trónról, a többiek kifelé mennek.)
HORVÁTHY PÁL
Engedj meg, nádor, hogy feltartalak.
De minden késett perc: honárulás.
Horvátországból vettem levelet.
GARA
Úgy hát együtt megyünk.
HORVÁTHY PÁL
                                    Tán Laczfyt is 
Meghívom, hogyha gondolod.
GARA
                                               Ne bántsd,
Azért őszül, gyermek mostan is,
Még nem felejté a dajkameséket,
Csak ökle lett erős; menjünk, barátom. (Mind el, Forgách utolsó marad)
MÁRIA
Forgách!
FORGÁCH
               Parancsolj, felséges királynő.
MÁRIA
Igen, királynő, és te csak pohárnok,
Ládd, mily zavart vagyok, alig tudom
Fellelni eszméimnek fonalát.
És mindezt csak nehány csepp vér okozta.
FORGÁCH
Ha érzem, hogy van bennem olyan csepp vér
Mely néked egy sötét percet csinál,
Régen kiontom, bár utolsó lenne.
MÁRIA
Ládd, Forgách, mért nő a király, midőn
Jutalmaz és sebez, vagy mért király
A nő, trónról a csók is karddöfés.
FORGÁCH
Óh, haljak hát meg kétszer általad.
Királyné, elvesztéd a szalagot.
MÁRIA
Azt Mária veszté, nem a királyné,
Ne áruld ennek el, hogy porba ejté.
FORGÁCH
Megtarthatom tehát.
MÁRIA
                              Kötözd be véle
Azon sebet, mit a királyné vágott.
FORGÁCH
Hadd megcsókolnom felséged kezét.
MÁRIA
Ha majd trónon állok, elfogadni
Jegyesemet, Zsigmondot, akkor Forgách.
Mehetsz.
FORGÁCH
            Óh, mennyi üdvösség és mily pokol.   (El.)
LACZFY (jő)
Bocsáss meg asszonyom, hogy bélopóztam
Utánad, és megfosztlak perceidtől,
Miket magadnak mentél meg trónodtól.
De nézd ez ősz fejet, még barna volt
Midőn atyádhoz szolgálatba adtam.
Születni láttalak, s megesküvém,
Hogy téged is szolgálni meg nem únok.
MÁRIA
Ismérem jól hűségedet, vén Laczfy,
De hát mióta kell, hogy bélopózzál
Királynédhoz, ki tárt ajtóval vár.
LACZFY
Ah, asszonyom, a tárt ajtó mögött
Ott áll Gara, ott az özvegy királyné.
Hatalmasabb zár minden vasrekesznél,
Mert szíveden van.
MÁRIA
                            Hát letépjem-é
Anyámat? Vagy kilökjem-e Garát,
Kinél buzgóbb hivem te sem lehetsz.
LACZFY
Nem is szándékom őt gyanúba hozni,
De óh, királyné, nincs mindig javunkra,
Mit a gondosság érdekünkbe tesz.
Szilaj nép a magyar, tér kell neki,
Mint a vérlónak, hogy tüzét kijátssza,
S jól húz; Gara csak a zablát feszíti.
Most is megsértett annyi főurat,
Pedig hiába, a nagy dűlve is nagy,
S estében is sok aprót húz magával.
MÁRIA
Eléggé szántam őket.
LACZFY
                                Óh, ha szántad,
Miért nem testesítéd e szent érzést.
Az igazi erő mindig kegyelmes.
Elkárhoznánk, ha Istenünk szintén
Nem volna az. - Ládd, népem kegyeletből
Királynévá tett, árván, elhagyatva.
Most, hogyha, mint királynő lépsz közé,
A csillagok honáig felmagasztal.
De hisz még a sólyommadár is tudja
Kinek öklén ül, és minden pimasznak
Parancsszavára magasan nem száll.
Mi az özvegy királyné? Ő anyád,
Tiszteld, mint lánya, és nem, mint királynő.
Őt a nemzet nem hívta meg trónjára,
Éljen gyászának, mint özvegyhez illik.
Mi egy Gara? Mint nádort tisztelem,
Erélyes, bátor, győztes hadvezér,
Tanácsoljon, ha tud, de a trónt hagyja
Annak, kit a nép választott reája.
Markáról a sólyom nem száll magasra -
Szóval, királynő, kormányozz magad.
MÁRIA
Kivihetetlen.
LACZFY
                    Értelmetlen szó.
Igaz, könnyebb a harctéren megállni
A cselszövésnél, ámde megfogadtam
Atyádnak, hogy szolgálni meg nem unlak,
S kiváltom eskümet, csak te akard.
MÁRIA
Menjünk, barátom rejtekebb szobámba,
Jól fontoljuk meg, mielőtt cselekszünk.
LACZFY
Óh, jaj, hogy a felségnek búvni kell,
Ha szolgájától igazságot kérdez.  
 (Máriával el.)
HORVÁTHY PÁL (ki Garával a beszélgetés vége felé belépett)
Hallottad nádor? Itt téged dicsértek.
GARA
Szétmorzsolom két ujjal a bolondot.
HORVÁTHY PÁL
Már én, mint egyház embere, szelídebb
Módot javalnék.
GARA
                       Halljuk, hogyha jó.
HORVÁTHY PÁL
El kell őt innen távolítni.
GARA
                                          Hogy?
HORVÁTHY PÁL
Horvátországba küldjük, a zavargást,
Melyet csak most fedeztem fel neked...
GARA
S miért örök hálára számolhatsz.
HORVÁTHY PÁL
Kipuhatolni és lecsendesítni.
GARA
Nagyon helyes. (Laczfy jön.) Éppen jókor jössz, vajda!
Horvátországból aggasztó hír jött,
Lázongó nyugtalanság mindenütt,
De az intéző kéz még rejtve van.
Eredményhez csak nagy tapasztalás
S erély vihet. Bebek bán másfelé van.
Királyném benned helyzé bizodalmát.
LACZFY
Mit, én Horvátországba menjek el
Nehány jött-ment csavargót rendbe szedni,
Nekem már nyúgalom kell, nádorispán,
Válasszatok ifjabbat e szerepre.
GARA
Így hálálod meg a trónnak kegyét?
Egy óra múlva itt lesz megbizásod. (El.)
LACZFY
Ez már megint a te agyadban főtt.
HORVÁTHY PÁL
Csodálatos, csodálatos dolog,
Hisz Erdély vajdájára ez megsértés.
Úgy látom én barátom, hogy kopottak
Vagyunk mi már e ragyogó teremben.
LACZFY
Való, igaz s mindég a jó kopik,
Míg a haszontalan szegen hever.
Horvátországba menjek én, a vajda,
S mint agg tanító, vesszővel kutassak
Ki csevegett, aludt az iskolában.
Mind tán azért, hogy itt lerázzanak...
Megállj, nádor! De mit is kezdek ott,
Nem ismerek egy árva lelket is,
Nem értem, mily nyelven szól, milyen arcot
Visel a bűn s erény azon vidéken.
HORVÁTHY PÁL
Adok majd véled néhány levelet
Testvéreimhez, s némely jó baráthoz,
Ha szívesen veszed.
LACZFY
                              Nagy köszönettel.
HORVÁTHY PÁL
Én is megyek, előbb, mintsem kiűznek.
LACZFY
Derék barátom!
HORVÁTHY PÁL
                       Isten megáldjon!

HARMADIK SZÍN
(Mária belső terme, egy ajtóval az erkélyre, eggyel a kápolnába. 
Erzsébet, Horváthy Pál, Gara jőnek.)

ERZSÉBET
Jőj, püspök, melyet tettél, a szolgálat
Feljogosít tanácsunkban résztvenned.
Nádor, beszélj.
GARA
                     Itt egy levél Nápolyból.
Durazzo Károly rokonod segélyt kér
Anjou Lajos ellen, ki megtámadta.
ERZSÉBET
Tán még ifjabb, s gyöngébb hatalmunk, hogysem
Kart kölcsönözzünk.
GARA
                             Sőt, inkább, királynő,
Csak az lehet erős, ki mindenkor
Erősnek látszik, ennek minden hódol,
Mig azt, kinek gyöngéit meglesi,
Elhagyni is siet. Ne mondja senki,
Hogy a magyar trónnál hiába koldult.
HORVÁTHY PÁL
Így szól öcsém is.
GARA
                           Jó, hogy felhozád.
Vezérünk lesz, hol lelnék érdemesbet.
Most hátra van még a legfontosabb.
Zsigmond s a lengyelek.
ERZSÉBET
                                     Óh, jaj, hogy e
Két ügy még álmomban sem hagy pihenni!
Most bölcs urak, most adjatok tanácsot,
Hogy rázhatnók le Zsigmondot nyakunkról,
Kinek hóbortja szülte a lengyel nép
Azon végzését, hogy bár hű marad,
Lajos leányihoz, de a magyar
S lengyel trónt ketten bírják elválasztva.
Vagy hogyha már nem sikerül leráznunk,
És egyesítni a két koronát,
Segítsetek, hogy Hedvigem maradjon
Magyar királynő szeretetre méltó
Jegyesével, az osztrák Vilmossal,
Kit a szilaj lengyel még jobban gyűlöl
Mint e csehet, s vigyék el Máriát.
HORVÁTHY PÁL
Időt ki nyer, mindent megnyerhet benne.
ERZSÉBET
Mit mondjunk ismét a lengyel uraknak,
Hogy ismét türelemre bírjuk őket,
Midőn kifogytunk már minden ürügyből,
Várván a kedvező percet.
HORVÁTHY PÁL
                                          Már itt van.
Most vagy soha, egyszer jő a szerencse,
Akkor kell üstökénél megragadni.
Igérd meg Hedviget, amint kivánják,
Mihelyt megszűnt a polgárháború,
Tartóztasd itt le a követséget
Mézes beszéddel, vagy ha kell, erővel,
És küldd Zsigmondot rögtön hadsereggel,
Mint helytartót, a békét helyre hozni.
Aztán hagyd ott, míg Hedvig teljes kort ér.
ERZSÉBET
Zsigmondot hadsereggel. Püspököm,
Nem ismered te ezt a szoknyahőst,
Ki már egy választott dandárunk élén
Gyalázatnál nem bírt aratni mást.
GARA
Csak férfi ő is, tán szivében is majd
Felébred némi becsület s erő,
Ha jól megrázzuk, aztán ő is ért.
Folytasd barátom.
HORVÁTHY PÁL
                             Most midőn egész
Lengyelhon vérben, romladékban áll,
Zsigmond, mint béke angyala jelen meg,
A megfáradt kedélyek hozzá állnak,
S ha itthon Hedvig Vilmossal nászt ül,
Zsigmondot, mint kivel valószínűen
Összetörődnek addig, elfogadják.
GARA
Nagyon helyes, s hogy minden jobban menjen,
Tarnovi Jasko sadomiri bánt
Ma küldöm el még Krakkót biztosítni.
ERZSÉBET
Engem még mindig sejtelem gyötör,
Hogy mind e szép terv Zsigmondon törik meg,
Pedig mit nálatok okoskodás
Szül, férfiak, azt nőknél sejtelem
Suttogja sokszor sokkal biztosabban.
HORVÁTHY PÁL
Még egy kérésem hallgasd meg, királynő.
Rég megfogadtam, hogy Sz. Péter sirját
Zarándokolva tisztelem meg, engedj
Rómába menve megnyugtatni lelkem.
ERZSÉBET
Hiányzandasz, de menj, hogy kedved teljék.
Menjünk fogadni a követeket.

NEGYEDIK SZÍN
(Terem, mint a második színben. Frangepán Zsigmondot, 
Jobst-ot, Domarath-ot s néhány cseh urat bevezet.)

FRANGEPÁN
Itten fog a királynő megjelenni.
ZSIGMOND
Nincs nékem a királynővel közöm,
Én mátkámat jöttem ölelni.
FRANGEPÁN
                                            Ahhoz
Meg énnekem nincs. (El.)
DOMARATH
                               Mondhatom, sohsem
Láttam még ily hidegvérű menyasszonyt.
ZSIGMOND
Annál forróbak udvarhölgyei.
E kettő majd kiegyenlíti egymást.
Haj, Domarath, hiszen te oly ügyes vagy,
Csak azok a vad lengyel főurak
El nem hiszik, s nem tűrtek kormányzónak,
Tudd meg nekem, ki az a barna lány,
Ki e bokrétát dobta csintalan
Kacsintással utamba.
DOMARATH
                                  Rég tudom,
Gara nádor -
ZSIGMOND
                    Leánya?
JOBST
                               Szobalánya.
ZSIGMOND
Annál jobb, nem kevésbbé bájol az
Aranygyapjú, ha nem sárkány vigyáz rá.
JOBST
Megint szokott szeszélyedben vagy, Zsigmond,
Midőn komolyság volna épp helyén,
Mert nékem mindenek csak azt mutatják,
Hogy minket itt bolondnak tartanak.
ZSIGMOND
S javít-e rajta, hogyha nem leszek víg?
Komoly képpel még jól ki is nevetnek.
Úgy töltjük az időt, amint lehet.
JOBST
De mit szól a menyasszony?
ZSIGMOND
                                          Büszke lesz
Birhatni azt, kiért oly sok epedt. -
Emlékszel-é még, Domarath, midőn
Kiűztek a lengyel főnemesek,
Majd nők nélkül maradtak.
DOMARATH
                                         Óh, igen,
S e szolgálat sem békité ki őket.
JOBST
E sok halasztás, e huzavona
Nekem nem tetszik, s hozzá könnyüséged.
ZSIGMOND
Ha zsebedet bírnám, nem lennék könnyű.
Adhatnál is megint kölcsön nekem,
Jó rokonom, az útban úgy kifogytam.
JOBST
Szavadra?
ZSIGMOND
                 Nem, sok volna egy rokontól.
A koronára, mit menyasszonyom...
JOBST
Oly nyugtalansággal viszen eléd!
Ne, egy arany, azt is kockáztatom.

(Mária, Erzsébet, Gara, Horváthy Pál, más főurak, Sandivog s a követség jőnek.  A királynők trónra lépnek.)
MÁRIA
Isten hozott Subini Sandivog,
S nemes követség, mily jót hoztatok.
ZSIGMOND
Engedd meg, Mária, egy vőlegény
Türelmetlenségét, öleljelek meg.
MÁRIA
El a tróntól, itt ketten el nem férünk,
Csak térdelhetnél zsámolyán, s hajolni
Meg nem tudok, hogy átölelj.
ERZSÉBET
                                   Mért nem vársz
Sorodra, Zsigmond?
ZSIGMOND
                              Hát előbbvalók-e
E pártos lengyelek, e lázadók,
Kik zólyomi országgyűlésen tett
Szent esküjök dacára engemet
Nem ismernek királyoknak, uroknak.
SANDIVOG
Óvást teszek a lázadó cím ellen.
Mi hódolattal járulánk eléd,
S csak azt kivántuk, tedd el Domarathot,
Kértünk, lakjál köztünk, és orvosold
Kiáltó sebeinket. - Megtagadtad.
ZSIGMOND
Én feltétlen meghódolást kivántam,
Vagy Domarathnak, sebeiteknek
Jogommal mi köze, hogyan csorbítja?
S ha nem, pártos, ki el nem ismeri.
SANDIVOG
Nem néked tartozunk hűséggel, Zsigmond,
De Nagy Lajos leányinak.
ZSIGMOND
                                        Hazudsz.
ERZSÉBET
Ne többet, trónunknál nem szenvedünk
Ilyen patvarkodást. Szólj, Sandivog!
SANDIVOG
Igen, mi megtartók hüségünket.
A rádomi országgyülési végzést
Is csak Zsigmond vétkes goromba volta
Eszközlé, kértünk is, hogy küldjed el
Bármelyik lányodat, s mi hódolunk.
De hasztalan járt már oly sok követség
Kitudni, hogy mit végezett felőlünk,
Mindannyiszor üres szó lett jutalmunk.
ZSIGMOND
Be átkozott unalmas!
DOMARATH
                                 Képes lesz
S még hatfelé osztandja el beszédét.
ZSIGMOND
Mi már megkaptuk a miénket. - Nádor,
Im egy arany, fej-é, vagy korona?
GARA
Talán sem egy, sem más.
ZSIGMOND
                                      Ki játszik vélem?
SANDIVOG
Zsigmondot küldéd hadseregnek élén
Lányod helyett, mi bátran visszavertük,
És újra kérni mégis meg nem untunk.
De végre mindennek meg van határa,
Sokakban elfogyott a türelem,
S a büszke Semovicsot pártkirállyá
Emelték, most testvér áll testvér ellen,
Leégett falvak hirdetnek nyomort.
S én újra jöttem kérni Hedviget. -
Itt országunknak legjobb ifjusága,
Túszul hagyom, bájos leányodért,
S megkoronázva sértetlen virágként
Teszem le ismét karjaid közé,
Csak ígérd, hogy beleegyezésünk nélkül
Nem adsz férjet neki.
ERZSÉBET
                                Hedvig tiétek.
SANDIVOG
Repülök e jó hírrel.
ERZSÉBET
                                Türelem,
Nem küldhetem a lázadás torkába.
SANDIVOG
Siessünk hát a vészt megzabolázni.
ERZSÉBET
Maradjatok köztünk, mulassunk kissé.
SANDIVOG
Bocsáss meg, asszonyom, parancsunk van.
ERZSÉBET
Holnap Visegrádot nézzük meg.
SANDIVOG
                                                  Óh,
Lehetlen, indulok.
ERZSÉBET
                            De tudd meg, nálunk
Csodálatos a vendégszeretet.
SANDIVOG
Nálunk a kötelesség. (El a követséggel.)
ERZSÉBET
                               Frangepán!
Szemből ne téveszd ezt az urakat,
Jó szóval és erővel itt maradnak. (Frangepán el.)
MÁRIA
Pohárnokom! Királynéd rég adósod,
Itt véredért, melyet kiontottam. (Forgáchcsal kezet csókoltat.)
Távozzatok. (Mind el, kivévén a királynőket, Garát, Zsigmondot és társait.)
ZSIGMOND
                     Rajtam van-e már a sor?
Óh, Mária, mint gyűlölöm e trónt,
Mely tőled messze tart, változnék bár át
Nászággyá.
MÁRIA
                 Nem jogositottalak fel
Ilyen beszédre.
GARA
                      Még előbb keményebb
Ágy vár reád, a lágy párnákat ám
Kemény acél óvhatja csak meg, őrgróf!
Választott hadsereggel holnap indulsz
Lengyelhont megbékítni.
ZSIGMOND
                                       S hol veszek pénzt?
GARA
Mind a mi gondunk, később bővebben,
Ha elkisértem a királynőket.   (El a királynőkkel.)
ZSIGMOND
Ismét táborba menjek, szép dolog,
De veszedelmes, és kényelmetlen.
Jobst, én már ismerem a magyarok
Mint gondoskodnak pénzről, azt hiszik:
A katona kenyérrel érje be,
Igyék vizet, feküdjék zöld gyepen
S ne ismerjen más kedvest, mint a kard.
De ördög lesz így harcos. - Adj nekem
Kölcsön vagy harmincezer aranyat.
JOBST
Nagyon csiklandós ügy, örökséged
Már nálam, semmid többé. Hisz az is
Igaz, ha sereget bíznak reád,
Talán a trónról sem taszítanak le.
Isten neki!
ZSIGMOND
                   Te Domarath, velem jössz,
Vígan leszünk.
DOMARATH
                       Most a kis szobalányról.  (Mind el.)
SANDIVOG (jő)
Hát így vagyunk, megfogva cudarul.
Jó, jó, nem sejtitek, mi vén rókával
Kötöttetek ki. - Több kijárásom van.
A sajka vár, mely átvisz a Dunán,
Egész utamban mindenütt lovak,
Itt álruha, isten veled Buda!
Bármit forraltok, én előbb leszek honn.
HORVÁTHY PÁL (ki régebbről hallgatózva belépett)
Szerencsés útat. Már ma nem hevertem.
A trón kegyében állok én magam.
Vén Laczfy, a trón hű tanácsosa,
Eltávolítva, és nagyon csalódnám
Ha épp, mivel nagyon becsületes,
Nem válnék tervünknek vak eszközévé.
Testvérem hadsereggel Nápolyban.
Minden más fegyveres nép Lengyelhonban,
Magam szabad Durrazzohoz mehetni:
Első lépcsőjén állok nagyságomnak.

MÁSODIK FELVONÁS
ELSŐ SZÍN
(Királyi kert Nápolyban, Durazzo Károly, 
Horváthy Pál és János, beszélgetve jőnek.)

KÁROLY
Mindaz helyes, mit elmondtál barátom,
Jogom kétségtelen a koronára,
S ily férfiaknak, mint ti, pártolása
A jó név, melyet köztetek kivívtam,
Mint bánotok, kétségen túlteszik
Győzelmemet, s én még is kétkedem,
Hogy mit tegyek.
HORVÁTHY JÁNOS
                      Kétkedned nem szabad,
Ez a középszerűségnek joga,
Mely bármit végez, ön sorsát intézte.
De a nagyoknak mindenik lépése
Országot ingat, és mint büszke cserhez
Száz gallynak élte van hozzácsatolva.
Így sorsa nem sajátja, de közös,
Mint isteni gondviselés. Hogyan
Számolsz hazánk, hogy a mi sorsunkról,
Ha hivatásodat megtagadod.
KÁROLY
S hogy számolok lelkemről, megfosztván
Trónjától jótevőmnek gyermekét,
Ki szinte jótevőm lett, s tégedet
Küldött, egyházi átkom ellenére,
Hogy megvédd birtokom a büszke Anjou
Lajostól.
HORVÁTHY JÁNOS
             S jótevő-e hát a rabló,
Ki csak kincsünket kéri, s élni meghagy?
KÁROLY
S hogyan szeged meg esküdet Horváthy,
A hűségedre bízott hadsereggel?
HORVÁTHY JÁNOS
Meg nem szegem, ígértem, jogaidba
Hogy béhelyezlek, s bé foglak helyezni.
KÁROLY
Nem, nem, még sem lehet, a szent ostyára
Esküdtem meg Lajos király előtt,
Hogy nem fogom a magyar koronát
Soha keresni.
HORVÁTHY PÁL
                    Azt ne is keresd.
De hát esküdhettél-e arra is,
Hogy a magyar nép sem fog megkeresni?
Vagy, hogy dacolni fogsz Isten szavával,
Mely egy nemzet szavában trónra hív?
Királyom nézd ruhámat, ismered
Hatalmamat. Im én felmentelek
Minden kicsinyes lelki kétkedéstől.

(Margit kis fiával és Alberich jőnek.)
MARGIT
Mi rég kereslek, Károly, s itt talállak
Megint a kert legrejtekebb zugában,
Mint hogyha nődnek mosolyától futnál:
Milyen halvány vagy, óh, szólj, mi bajod?
KÁROLY
Nincs semmi, Margitom!
MARGIT
                                       Annál rosszabb,
Mert e sötét arc úgy csak engem illet.
Én voltam a betegség, mely okozta.
KÁROLY
Te a nap vagy, mely felderíti azt.
HORVÁTHY JÁNOS (Pálhoz)
Mit gondolsz, Pál, rábírjuk-e beszélni?
HORVÁTHY PÁL
Már meg van nyerve, mert okoskodik,
A meggyőződés nem vitatkozik.
KÁROLY
Ezen urakkal szóltam egyről-másról;
Az élet nem mindég mosolygó, Margit.
MARGIT
Az volt, míg ez urak nem jöttek el.
Ah szóljatok, szokás-e nálatok,
Hogy a vendég szives gazdasszonyától
Ellopja a férj szívét, úgy, miként ti?
Hisz a magyar nép nyílt, becsűletes,
Mi vagytok ti?
HORVÁTHY JÁNOS
                     Felséged hű szolgái.
MARGIT
Csak egy szolgálatot kérek tehát:
Távozzatok, urak, mert amióta
Itt vagytok, hasztalan kiáltom, Károly!
Ő csak mereng, mint ábrándkép után,
Melyet nem ismerek, ha csókolom,
Megrázkódik, mint hogyha felriadna;
Álmában mond sok rémséges szavat,
Vért, koronát, harcot, mi lesz mindebből!
Óh, Károlyom, térj ismét Margitodhoz!
KÁROLY
S eltértem-e hát tőled? Nem soha,
De ládd a férfi nem csupán szeretni
Vagyon teremtve, lelkébe nemesb
Érzéseket is oltott istene,
Dicsvágyat, kötelességérzetet.
MARGIT
Óh, Károly, s nemesebb érzésnek mondod
Mindezt a szerelemnél? Károlyom,
Elhagynád-e a narancsfánk illatát,
E lágy eget, Margitod mosolyát,
Hogy ottan távol, szürke ég alatt
Véres mezőkön éjeket virassz?
Elhervadandnak fáid, kedvesed,
S mit nyersz helyettök?
KÁROLY
                                  Győztél, Margitom!
Karod közt rémálmomból ébredek. (Megöleli.)
MARGIT
Ne hagyd el, Károlyom, e bájgyűrűt,
Ne nézz fel e magyar urakra, mert
Szemök megígéz, mint a baziliszk.
Távozzatok, távozzatok örökre!
HORVÁTHY JÁNOS
Jó, távozunk. Csalódva bár, mert Károlyt
Nemes- s vitéznek tartja a világ.
KÁROLY
Ki állíthatja az ellenkezőt?
MARGIT
Ha annak tartják, úgy be is próbálta,
S új kísérletre nincsen semmi szükség,
Próbáljon más is; - a győzelmes kardot
Pihenni függesztik oltár fölé.
HORVÁTHY PÁL
Bocsánatot mind e sok bánatért,
Mit okozánk; nem tudtuk, hogy Károlynak
Ily kellemetlen vendég lesz, ki őt
A becsület adósságára inti.
Országom s véle Mária királynő,
Barátid és jótévő rokonod
Néhány kis zsarnok önkénye alatt nyög;
Te voltál a sorstól védjökre híva,
S kislelkü félelemmel visszarettensz.
KÁROLY
Bocsáss, Margit! Von a sors, én megyek,
Karod fel nem tarthatja kerekét.
MARGIT
Óh, Károly, hisz ha még itten megállnál,
De a dicsvágy sas, mely ha megmentette
A kis galambot rókáknak fogából,
Bír-é magával, éles körmei
Nem vérzik-e meg a védölelést?
HORVÁTHY JÁNOS
Király! Vedd tőlem a hódolatot.
HORVÁTHY PÁL
Áldásomat, király, dicső utadra.
Én elmegyek előre a jó hírrel.
KÁROLY 
Hej, Alberich! Rád bízom utazásom
Kellő elrendezését.
MARGIT
                            Bízd elébb rá,
Hogy engem elvezessen, összedűlök.
Jőj, jőj fiam, nem kellünk már atyádnak.
Vezesd az árvát és az özvegyet
Jó Alberich, ne hallják legalább
Gyözelmök gúnyos kacaját azoknak,
Kik meggyilkolták a családapát. (Alél.)
LÁSZLÓ
Ne sírj, anyám!
ALBERICH
                        Segítség.
KÁROLY
			Margitom!

MÁSODIK SZÍN
(Az első felvonás második színi tereme Budán. Mária, 
Erzsébet, Zsigmond, Gara, Forgách, Frangepán.)

ERZSÉBET
Ugy-é nem csalt sejtelmem, hősünk itt van,
Lublóig volt babérokat keresni.
De messzellette.
ZSIGMOND
                          S nem jól tettem-é,
Midőn honn rózsa várt?
MÁRIA
                                    Gyalázat pírja.
ZSIGMOND
Még e szép ajkak is ily harci nyelven
Beszélnek? Elnémítom.  (Meg akarja csókolni.)
MÁRIA
                                   Vissza tőlem.
A nő csak férfiúnak hódolhat meg,
Bajnoknak a királynő, s egy sem vagy.
ZSIGMOND
Nálunk a nők nem abból ítélik meg
A férfit, hogy tovább megy-é Lublónál.
MÁRIA
Lovagjaim közt nincs csak egyik is,
Ki nem tett volna csodadolgokat
Királynőjéért, szóljatok, vitézek.
GARA
Megvertem volna minden ellenét
Felségednek, mentől több, annál jobb.
Igazságát pecsételvén vérökkel.
FRANGEPÁN
Én meg csupán csak aztat bántam volna,
Hogy ily nyilván igazságért csatázok,
Királynőm egy szeszélyeért szeretném
A földet elpusztítni.
FORGÁCH
                               Én, királynő,
Meghaltam volna egy könny díjaért.
MÁRIA
Igy tettek volna hát lovagjaim,
S te mit tettél, te, aki azt igényled,
Hogy trónomról hozzád hajoljak le:
Elfutsz egy bajnok hadseregnek élén.
ZSIGMOND
Könnyű itthon beszélni.
FORGÁCH
                                     Tűrnöm kell,
S megfojt.
GARA
             Mi már mind másutt is beszéltünk.
FRANGEPÁN
S beszélhetünk, ha tetszik.
ERZSÉBET
                                        Békesség.
GARA
Óh, azzal a szép hadsereggel mért nem
Fosztattam inkább tollat, mint hogy egy
Cseh megtanítsa futni?
ERZSÉBET
                                 Csitt, ha mondom,
Szólj hát, mit tettél Zsigmond?
ZSIGMOND
                                           Békealkut,
Véget veték egy véres háborúnak,
Rábírtam a lengyel követeket,
Hogy pünkösdig megvárják Hedviget,
S mi visszaküldjük mind a túszokat.
GARA
Jeles, jeles.
ERZSÉBET
                   S hiszed, hogy elfogadjuk?
ZSIGMOND
Az nékem mindegy, csak mostan bocsáss el
Pihenni. Mit szenvedtem a táborban,
Nem hiszitek. Reménylem, asszonyim,
Derültebben foglak megint találni. (El.)
MÁRIA
Óh, hogy királynőtöknek csúfoltok,
Hogy intésemtől népek sorsa függ
S magamnak nincs egy boldog percem is.
Égek, mint tűz, önmagamat emésztve,
Míg mások körülöttem melegesznek.
Vigyétek trónom, adjátok oda
Szolgálóim leghitványabbikának,
Ki oly magasnak látja fényemet,
Hogy elvakulva, amint föltekint,
Még írigyelni sem tud, és helyébe
Egy percet adjatok szabadságából.
Anyám, urak, akármi fog történni
Én nem megyek a brandenburgi grófhoz.
ERZSÉBET
S én nem tudom rossz néven venni, lányom.
GARA
Ha jól felvesszük, nincs is rája ok,
A lengyel trónt eljátszta, örökét
Elpazarolta régen, s olyan férfi
Mint ő, nem is más, mint madárijesztő.
ERZSÉBET
De mondd, hogy rázzuk le őt a nyakunkról?
GARA
Elindítunk százötven lovagot
Hatodik Károly francia királyhoz;
S öccsének, Orleansi Lajosnak
Kináljuk Máriát s a koronát,
Bármelyik is több, hogy ne kelljen néki.
MÁRIA
Forgách, te léssz a százötven vezére.
FORGÁCH
Én, asszonyom!
MÁRIA
                       Nem szolgálsz szívesen?   (Vavelsky jő.)
ERZSÉBET
Mi vakmerő suhanc tolakszik itt be?
MÁRIA 
Ládd Forgách, más nőnek van szívvilága,
Abban boldog, nekem helyette a sors
Hideg fényt nyújtott, nékem az világom,
S ha nem melenget is, de elkábít,
Feledni akarom, s fogom amazt.
Forgách, szolgálj e ragyogó uton,
Másutt nincs tér.
ERZSÉBET (Vavelskyhez)
                       Fogsz-é már szólni egyszer?
VAVELSKY
Vavelsky Przeczlav a nevem, királynő,
Ki, mint hazám utolsó nemese,
Utolsó is jött, intvén, küldjed el
Leányodat minél előbb a néki
Ajánlt trónt elfoglalni, és ne hidd,
Hogy Lengyelország már olyan bitang,
Miként egy lányra éppen rászorult.
ERZSÉBET
Mi hang ez?
VAVELSKY
                  Mint amilyet érdemeltek.
MÁRIA
Hát úgy lesüllyedett-e már a trón,
Hogy ily kuruttyolás felérhet hozzá? (Félre.)
Ily istenségnek áldozunk-e, szívet
Kitépve keblünkből. Ez kárpótoljon?
ERZSÉBET
Ti itt álltok vitézek, s tűritek?   (Az urak kardhoz nyúlnak.)
VAVELSKY
Csak lassan, uraim, itt levelem,
Aztán meg úgyis végzém ügyemet,
S megyek. (El Frangepánnal.)
ERZSÉBET
               Megöl e meggyaláztatás.
FRANGEPÁN (visszatérve)
Kint Sandivog van egyszerű ruhában,
Kihallgatást kér.
ERZSÉBET
                      Jőjön, meghallgatjuk.
SANDIVOG (jő)
Csodálod tán, felséges asszonyom,
Hogy aki egyszer már alig menekvém
Fogságodból, most újra itt vagyok?
De visszaűzött a kötelesség.
Láthattad, hogy hova ért a dolog.
Nem tréfál a nép, mely ily hangon szól,
Egy perc késés, s Lengyelhon elveszett.
A vad Jagyel Litván nagyhercege
Rettentő népének, mint áradatnak,
Nincs gátja, mint sakálok lósörénybe
Ragadva úszták át a Visztulát
S Zavichost vára romladékba dűlt.
Ürügyül vettem, hogy hozzád jöhessek,
Az ifjú túszok visszaváltását.
S most, óh, királynő, térdenállva kérlek,
Ne lökd el egy nemzet szivét magadtól,
Add lányodat, s az ifjakat vele,
Szebb kisérettel nem jöhet közénk,
Mint hogyha gyermekinket hozza vissza,
S lesz köztünk a békének angyala.
ERZSÉBET
Becsűlöm, Sandivog, hűségedet,
Rád bízom Hedviget, legyen, mint mondod.
SANDIVOG
Óh, engedd megcsókolnom jobbodat,
Aztán hagyj elsőnek lehetnem, aki
Királynőmnek meghódol. (El.)
(Hirnök levelet hoz Garának.)
HIRNÖK
                                         Levelek
Horvátországból.
GARA (átfutva a levelet)
                              Ismét zavarok!
A vráni váron már nyílt lázadás
Zászlója leng. Palizsnay megverte
Laczk Bélát, kit helyette kineveztünk.
(Erzsébethez.) Tvartkó elfoglalá hitbéredet,
A khulmi tartományt, kegyes királynő.
MÁRIA
Hát Laczfy mit tesz?
GARA
                              Hallgat mindezekről
S mindíg azt írja, minden rendben van.
MÁRIA
Hát ő is áruló lehetne? - Nem.
GARA
Nehéz időkben a tehetlenség
Is árulás.
MÁRIA
              Nagyobb a túlbuzgóság.
Ha feltesszük, hogy lássunk ördögöt,
Eljő. - Ládd, nádor, engem úgy mulattat,
Hogy ennyi férfiú tör ellenem,
Érzem, hogy több, hogy más vagyok, mint a nő.
ERZSÉBET
Mit kell itt tennünk, kis dologból nagy lesz.
GARA
Attól ne tarts. Miként a természetben,
Ha hosszú csend van, a gőzök gyűlnek össze,
Villám, mennydörgés tölti az eget,
Mig a királyi nap győztesen lép ki,
S egész harcban csak a légkör újult meg:
A népeknél is így történik ez.
Zavarkodnak most e horvát urak,
Ti lépjetek közéjök, óh, királynők,
Dicsőségtöknek minden pompájával,
S ki nagyságtoknak meghódolni nem fog,
A női bájnak hajtja meg nyakát.
Már régi tervem ez, s minél előbb
Induljunk a fellázadt tartományba,
Hogy hódolását elfogadhassátok.
MÁRIA
Úgy, nádor? Szép terved, csak azt a nőt
Hagynád ki a játékból, hogy ne látnám,
Hagy az hatalmasabb, mint a királyné,
S midőn már ez tehetlen, az segít.
Majd sírva lép az országgyűlésébe
S könyörületből trónra ültetik.
Majd ismét szívet és kezet ajánl
Egy gyávának, kit képtelen szeretni,
De trónját és hazáját biztosítja.
Kacéran lép a pártosok közé,
Hogy megnyírhesse új Sámson gyanánt.
És végre, ha körülnéz a királyné
Trónjáról, mért élt hát, meg nem leli.
ERZSÉBET
Mind érzelgés, csak mégis jó az a trón.
MÁRIA
Érzelgés? - Óh, ezen már túl vagyok,
Kigyógyítottatok. És épp azért
Kivánnék más eljárást, mint királyhoz 
Illik. Küzdést, nem tettetett mosolyt.
GARA
Megújítjuk András arany bulláját
Is, ezzel semmi újat nem adunk
És a magyar nagyon kap ilyenen.
ERZSÉBET
Hogy újítjuk meg, hisz nem kéri senki.
GARA
Gondoskodtam már arról is, találtam
Két jó urat, az egyik Osztopán,
Padvarsia a másik, majd ezek
Kérendik, mint küldöttek az uraktól.

(Zsigmond, Domarath jőnek beszélgetve.)
ZSIGMOND
Mit mondott Zombi Miklós, a kincstárnok?
DOMARATH
Hogy ő az ország pénzét őrzi csak,
Miénket ott keressük a zsidóknál
S ledér lányoknál.
ZSIGMOND
                          Jó élc, de goromba.
Nem mondta-é, hogy meggondolja jól
Kivel beszél, nem sürgetéd-e újra?
DOMARATH
Mindent mondtam, de ő egyet felelt:
Nem ád, mert a királynő megtiltotta.
ZSIGMOND
Mért nem vetéd zálogba koronámat?
Mért nem kértél egy uzsorás nagyúrtól?
DOMARATH
Száztól kértem, de mind csak azt felelték:
Lublótól egy mértföldre van pénztáram,
Ott adtam volna.
ZSIGMOND
                           A szemtelenek!
Királyném, ami történik nem értem;
Úgy látszik, kedved tölti, aki engem,
Jegyesedet sért. Ilyen viszonyok közt
Én udvarodban nem maradhatok.
MÁRIA
Hát menj, Isten hirével!
ZSIGMOND
                                      Szívesen.
Ugyis rendezni kell örökömet,
De azt tudod, hogyan kiköltekeztem
Szolgálatodban, útiköltségem sincs.
MÁRIA
E célra nyitva áll pénztáram, őrgróf.
(A királynők és kiséretök el.)
ZSIGMOND
Minden rossznak megvan jó oldala.
Mit a kegytől nem nyertünk, azt megadta
A kegyvesztés; de igazán örűlök,
Hogy e farkasveremből szabadulunk.
DOMARATH
Unalmas nők, fajankó főurak,
Kevés gyönyör, sok erkölcsi beszédek,
Valóban nem lennék köztök király.
ZSIGMOND
Várj, csak míg az leszek, majd másképp lesz az.  (El Domarathtal.)

HARMADIK SZÍN
(Utca Zágrábban. Palizsnay, Horváthy Pál, 
Simontornyai, Szofra fegyveresekkel fellépnek.)

PALIZSNAY 
Mostan van alkalom elérni azt, 
Amit kivánunk, egy merész lépéssel. 
Nézzétek e lányt, csak csókolni tartom, 
Ha únalmas percem jő, vagy ha felforr 
Epém, hogy légyen, akin azt kiontom
S fegyvert fogott, kalandom hogy megossza. 
S ti visszarettennétek?
HORVÁTHY PÁL
                                Nem, barátom. 
De jó ügyet veszélyeztetni bűn.
PALIZSNAY
S veszély nélkűl a győzelem nem kéj. 
Itt jőnek a királynők, vélek van
Egy fészek áruló, elfogjuk őket,
S ha Károly jő, nem szégyeneljük többé, 
Hogy Nápoly ment meg, a fél mű miénk volt.
SIMONTORNYAY
János mond valamit.
HORVÁTHY PÁL
                                  De nem sokat, 
Vagy hagyjátok reám a vezetést,
Vagy én elhagylak. Ily merész lépésnél, 
Tudnunk kell a népnek hangulatát.
PALIZSNAY
Mit néphangulat! Hasztalan beszéd, 
Húr a nép, melyet a nagyok pengetnek. 
Csak győzzünk, a helyeslés megjövend.
HORVÁTHY PÁL
S mit tennénk e marok néppel, kevés
Egy kóborló betyárt elfogni.
PALIZSNAY
                                               Mit?
Ördög, pokol, pap!
HORVÁTHY PÁL
                              Csendesen, barátom,
Menj vissza, váradban tartsad magad,
Hagyj minket itt működni szabadon,
S ne áruld el, hogy véled tartunk, mert
Mind elvesznénk.         (Laczfy fegyveresekkel jön másfelől.)
SIMONTORNYAY
                         Csitt, itt jő a vén Laczfy.
LACZFY
Hah, szemtelen perjel, rabló lovag! 
S te Zágrábig merészelsz?
PALIZSNAY
                                        Szemtelen 
Bán! Tiltani merészled.
LACZFY
                                      Lázadó,
Idéztelek székemhez, nem jövél 
Tudod törvényen kívül helyezélek.
PALIZSNAY
Én írok törvényt, melyen te belül vagy. 
LACZFY
Fogjátok el, királyomnak nevében.
PALIZSNAY
Üssétek le, hisz szoknyát hív segélyre.
HORVÁTHY PÁL (közéjök lép) 
El bán, el perjel, széjjel emberek! 
Jön a királynő, s vérfestett utcákon 
Harc közt vonuljon-e be városunkba? 
El a kardokkal, menj Palizsnay, 
Hagyd őt bán, máskor hívjad feleletre.
PALIZSNAY
Viszontlátásig.
LACZFY
                      Nem fogod köszönni.
PALIZSNAY
Jőj, Szofra.
SZOFRA
                Óh be kár, már úgy örültem,
A látványnak, mely itt következik. 
Unom magam, elkelne egy kis újság. 
(Palizsnay, Szofra, fegyveresek el)
LACZFY
Elkészülénk hát a legfényesebben 
Királynőnket méltóan elfogadni. 
Hadd lássa, mint megtisztelik azok, 
Kiket Gara mint lázadókat festett.
HORVÁTHY PÁL 
Gonosz idők midőn a jobbágyoknak 
Rablók gyanánt kell éjjel összesúgni, 
Hogy megmenthessék fejedelmöket, 
Egy-egy bitangtól, mint Gara.
LACZFY
                                                 Igaz. 
De mondd el még egyszer, kedves barátom, 
Mit mondott Károly, egykor cimborám volt 
Még bán korában. Jő-e és mikor
A férfi kötelességnek szavára 
Megmenteni kedves rokonait?
HIRNÖK (jő)
Jön a királynő.
LACZFY
                      Uraim! Elébe!
NÉP
Sokáig éljen Mária királynő!    (Mária, Erzsébet, Gara, kiséret, nép jő.)
LACZFY
Üdvöz légy, asszonyom! Ím térden állva
Teszem lábadhoz Zágráb kulcsait,
És méltóságomat; mit tenne a hold,
Ha a nap felkelt?
MÁRIA
                          Állj fel, jó öreg,
Fogadd hálámat, s ím annak jeléül,
Levesszük válladról tisztednek terhét
Utódod Templin, a Szent-Györgyi gróf.
HORVÁTHY PÁL
Énáltalam a főpapság tisztel meg,
SIMONTORNYAY
És általam a horvát főnemesség.
NÉP
Éljen királynőnk!
LACZFY (félre)
                             Álom üldöz-e? 
E meggyalázás! -
MÁRIA
                             Mind jeles szavak,
De épp egy főpap és egy főnemes 
Tüzé ki a zendűlés zászlaját
A vráni várra. Olyan tartományban, 
Amelyben ilyen botrány tűretik, 
Nem alhatik nyugodtan a királynő. 
Azért ha több beszédetek beszédnél, 
Horváthy Pál, Simontornyay István, 
Hozzátok el Vránának kulcsait! (Elfordul.) 
Fel most tovább, szükséges megpihennünk.
NÉP
Élj Mária!
MÁRIA 
                Urak! A viszontlátásig!   (Mária, Erzsébet, Gara, kiséret el.) 
HORVÁTHY PÁL
Hogyan vagy Laczfy? Majd úgy mondtam: bán. 
LACZFY
Jó püspök, majd úgy mondtam: menj pokolba.
HORVÁTHY PÁL
Csak szép világ ez.
LACZFY
                             Tetszik nékem is
Mert már tudom, nekem hogy mit kell tennem.
De hogy tudjátok-e ti, jó barátim, 
Az nagy kérdés.
HORVÁTHY PÁL
                         Elhozzuk Vrana kulcsát.
LACZFY
Szép, szép, de ám az a Palizsnay, 
Mennykő nyakas, és Laczfy sem gyerek.   (Különböző oldalra el.)

NEGYEDIK SZÍN
(Az első felvonás első színi terem a vránai várban. 
Palizsnay Szofra vállán nyugtatva fejét.)

SZOFRA
Aztán sokáig élt még a királyfi,
Szép tündérével, békés nyúgalomban, 
Sok gyermekök lett.
PALIZSNAY
                             Hagyd el, hagyd el Szofra,
Megölt már minden sárkányt, és kiálla 
Minden veszélyt, a többi únadalmas.
SZOFRA
Unalmas hát ez óra is előtted?
PALIZSNAY
Ha elmondják igen, érezve nem. - 
Mennykő soká nem jő hír Zágrábból. (Kürtszó.)
Hah, kürtszó! Szofra, nézz ki, hogy ki az.  (Horváthy Pál és Simontornyay jő.)
HORVÁTHY PÁL
Barát vagy ellen, amint akarod.
PALIZSNAY
Hogyan Pál? Mily kétértelmű beszéd?
HORVÁTHY PÁL
Hívd össze népedet, aztán beszélek.
PALIZSNAY
Várnagy! Fegyverbe, hej fiúk elő. 
Mi lesz mindebből! Alakod baráti,
Ellenséges rajt a kifejezés,
S e kettő zagyvaléka volt beszéded.
Mondd meg, mit kívánsz, ismersz nincs türelmem. (A várnagy fegyveresekkel bejő.)
HORVÁTHY PÁL
Királynőmnek nevében szólalok fel, 
Palizsnay, add által váradat,
És zsámolyánál kérj bocsánatot.
PALIZSNAY
Ha faltörőkkel jöttél volna, Pál,
És hadsereggel, hinném, komolyan szólsz. 
HORVÁTHY PÁL
Egészen komolyan. Nem faltörőket, 
Nem harci népet, de kegyelmet hoztam. 
Tudjátok, mily sokan törének a 
Nőuraság ellen, vélvén, hogy az 
Alacsonyító. Ilyen voltam én is;
Óh, jaj nekünk, kik ily vakok valánk. 
Közénk jött a királynő, mint a hajnal, 
Nem félve, hogy a vétkes éj legyőzi, 
És megnyílának balga szemeink.
Mit férfiúban csak eszünk ajánl,
A felség és erő, talán megdöbbent, 
A nőben szendeséggel párosulva 
Emel s elbájol. Szívünk áll pártjára.
Csak nő mondhatja: jöttem, láttam, győztem! 
Hozzánk is a királyi szűz amint jött
Villámot és rózsát tartván kezében, 
A papság, főurak, nép, hadsereg, 
Mámorral hódolt meg, s ki sem tudá 
A rózsaszálnak-e, vagy a mennykőnek, 
De érezé, hogy egyik sem gyaláz meg.
PALIZSNAY
Lám, lám, szerelmi dalnok is tudsz lenni. 
De mit hozasz tehát ki mindezekből?
HORVÁTHY PÁL
Csak azt, hogy adjátok fel magatok, 
Hisz egyedül maradtatok már úgyis.
PALIZSNAY
Könnyen beszélsz, ki ily társak között van, 
Nincs egyedűl.  - Elhagytok-é fiúk?
FEGYVERESEK
Halálig nem. Éljen Palizsnay!  
HORVÁTHY PÁL
Derék vitézek! Óh, mi kár; mi kár, 
Hogy hasztalan véreztek el.
VÁRNAGY
                                            Miért? 
HORVÁTHY PÁL
Mert győzni nem lehet. Nem mondtam-é
Hogy minden megtért, magatok maradtok.
Mi bűnös, aki ilyen sok nemes vért 
Hiába áldoz fel!
VÁRNAGY
                           Bizony igaz.
HORVÁTHY PÁL
Hozzám, hozzám hát, testvéreim, barátim!
FEGYVERESEK
Éljen Horváthy!
PALIZSNAY
                            Mit hallok, fiúk!
Egy pap ver-é meg mostan nyelvével, 
Kik annyi harc közt mindig győztetek?
HORVÁTHY PÁL
Azt mondom én is: szégyen megveretni. 
Ti nem hódolnátok meg egy országnak? 
Nem is jövék azért harckészülettel,
De egy királyi szűznek meghajolni, 
Sohsem gyalázat. Durva erejénél 
A férfiúnak százszor nemesebb
A nőnek megbocsájtó elnézése. 
Minden feledve van, utánam hát. 
Éljen királynőnk!
FEGYVERESEK
                             Éljen!
PALIZSNAY
                                   Gyáva férgek!
Rés támadt-é tegnaptól a falon,
Vagy kisebb részlet jár-e számotokra? 
De rátok nem haragszom, sohasem 
Vártam mást tőled nép, te hitvány eszköz,
Gyilkolni kész kard a mi kezeinkben. 
De tik, de tik!
HORVÁTHY PÁL
                     Ne hagyjuk őt beszélni. 
MIND
Fogjátok el!
PALIZSNAY
                    El, aki élni kiván! 
SZOFRA
Csak jobbra vágj, ez itt az én helyem.
PALIZSNAY
Nézzétek e lányt, álnok cimborák! 
Ti biztatátok, ingereltetek, 
Tűzzem ki a zászlót, s elárulátok
Egy cifra bábért! - Óh, szégyen, gyalázat. 
De esküszöm most élő Istenemre,
Hogy e báb istenségtek, e királynő 
Még általkulcsolandja térdemet, 
Könyörgni fog egy csók-, egy mosolyért, 
S ha akkor látjátok, mi istenségtek,
Mi egy nő, akkor én foglak kacagni.
SIMONTORNYAY
Add meg magad, hisz a harc egyenetlen. 
Kérendünk érted.
PALIZSNAY
                         Kérj tenlelkedért.
LACZFY (jő)
Ne hagyd magad, Palizsnay, ne hagyd.
PALIZSNAY
Gúnyolsz te is! Kevés vagy még ide 
Hívd a pokolt társul.
LACZFY
                               Melletted hívnám, 
Óh, jaj hogy elkéstem, de helyreütjük.
PALIZSNAY
Eszem megáll, ki ellen, ki barát,
De hisz jobban megmagyarázza a kard, 
Mint a nyelv.
LACZFY
                 S kardom jobb lesz, mint nyelvem volt.
SZOFRA
Csak erre férfiak, ott a rejtett út, 
Én védem a bejárást. Szaporán!
PALIZSNAY
Előre, Laczfy!  - Holnapig, barátim. (El Laczfyval.)
SZOFRA (az ajtóban) 
Nos férfiak, csak rajta, rajta hát,
Hisz ennyien majd csak legyőztök egy nőt. 
HORVÁTHY PÁL
Le a kardokkal, nő ellen nem vívunk. 
(Titkon.) Ne, Szofra, itt ez erszény, tán elég lesz 
Utiköltségül Tvartkó udvaráig,
Mondd, hogy köszöntöm, kedves jó barátim. 
(Fent.) Vitézek, most fel! -  Éljen a királynő!

HARMADIK FELVONÁS
ELSŐ SZÍN
(Mező a tengerparton, Zeng városánál. Károly, Horváthy János, 
Alberich, fegyveresek egyfelől, Horváthy Pál, Laczfy, Palizsnay, 
Simontornyay, fegyveresek másfelől.)

HORVÁTHY PÁL 
Üdvöz légy Károly, ősi öröködben,
Fogadd e nehány híved hódolását, 
Kiket Zengig hozott eléd buzgalmuk,
Mig a nagyobb szám Zágrábban ohajt már.
KÁROLY
Csitt, csitt, ne halljak többé ily beszédet. 
Csak arra kérlek, kedvezzen bár a sors, 
Mérséklett legyen mindenik lépésünk, 
Felednetek tiltom, hogy a királynők
Jó véreim, hogy védjökül jövék,
S ha más célom van, mint kis zsarnokiktól 
Őket s hazám megváltni, kárhozat rám.
LACZFY
Felségesen szólsz, Isten áldjon érte!
PALIZSNAY
Ezért kár halni egy kopasz verébnek. 
HORVÁTHY PÁL
Hadd csak, barátom, most jő a hajóról, 
Még kábult, így beszélne mindenik. 
Előbbre menjen csak, majd megjő kedve,
S mire Budára ér, a trónnál lesz már.
SIMONTORNYAY
Áldás szálljon rád első lépteidtől, 
Miket hazám földén téssz.
LACZFY
                                               Amint rá is 
Áldást hozasz.
PALIZSNAY
                         Feltétlenül köszöntlek. 
Most már lesz élet.
KÁROLY
                                Köszönöm, barátom! 
De fájdalom, már több kiáltványt láttam; 
Mely nem szólt kellő tisztelettel a 
Királynőkről, egyik a többi közt 
Erzsébetről költ csúfos egyetértést
Az áruló Garával. Ezt rosszallom. 
S ez a te műved volt, Palizsnay.
PALIZSNAY
Vádolni mersz!
HORVÁTHY PÁL
                      Az Istenért, nyugodtan.    (Elvonja.)
PALIZSNAY 
Kis Károly, így kezded, kit az imént 
Költöttünk csak ki, hogy még hátadon 
Van a tojáshaj. Sok lehet belőled.
HORVÁTHY JÁNOS
Hallgass te esztelen. - Nem indulunk?
ALBERICH
El kellene királyom, hogy pihenj.
KÁROLY
Eresszétek hát szélnek a zászlókat,
Verjétek a dobot. Zágrábba aztán,
De nyúgalomról senki se beszéljen,
Míg hálát nem küldöttünk Istenünknek.
(Mind el.)

MÁSODIK SZÍN
(Az első felvonás harmadik színi terem Budán. Mária, Erzsébet, Gara.)

MÁRIA (pipereasztalnál)
Hát csak nem kellek Orleans hercegnek, 
Más hölgyért a hősök csatára kelnek, 
Utolsó szolgálóm is megkivánja,
Hogy bajjal érdemeljék meg kegyét, 
Én egy országot kínáltam rádásúl
Szépségemhez, s megvetnek. Csalfa tűkör.
ERZSÉBET
Siess lányom, ne keserítsd magad
Tudod, hogy Károly már kapunk előtt áll,
Naponta gyűl kisérete, s maig sem 
Tudjuk még, hogy miért jő. Mindenütt 
Az asszonyuralom ellen suttognak,
Itt gyors lépés kell, férfi kell a trónra
Zsigmondot elhivattuk, s vár reád, 
Hogy oltárhoz vezessen.
MÁRIA
                                      Mind tudom.
De nézd el, hogy ha még a végső percben
Egyszer fölkél a nőiség szivemben,
Melyről hivém, hogy régen eltemettem
Férjembe, s érzem az űrt, mit hagyott.
Nézd el, ha kissé még mulatozok
E rózsaszállal mit fejemre tűzök,
Hisz úgyis az utolsó.
GARA
                                   Koronádért
Egy rózsa nem sok.
MÁRIA 
                            Nem sok? Óh, jaj, nádor,
Miért nem vagy nő, hogy megértenél. -
De szólj, mit végez az országgyülése 
Védelméről királynőjének, avagy
Azért fordultunk-e bizalmasan 
Hozzá, megadva, amit csak kivánt 
Hogy most magunkra hagyjon hűtlenül.
GARA
Én elleneztem az országgyülést,
Engem ne vádolj. Mondtam, hogy parancsolj, 
Ne kérj, te másképpen akarád, királynő. 
Ismérem én a pártos büszke fajt,
Csak kényszerítve hajtja le fejét,
S ha percet les ki, melyben gyönge a trón,
Nem szűnik azt végképp kizsákmányolni. 
Fennen beszélnek ők kis zsarnokokról,
Mocskolnak engem s az özvegy királynőt, 
S míg Károly két mértföldre áll, elébe 
Kit állítnának, nincs egy katonájok.
MÁRIA
Derék urak! Im én gyorsabb vagyok, 
Készen vagyok már a nászöltözettel.
ERZSÉBET
És én tervemmel; csak már jőne Forgách, 
Kit királyhoz küldénk, mi jót hoz onnan. 
De ím! Itt jő!           (Forgách, Frangepán jő.)
FORGÁCH
                          Károly köszönt, királynők,
S mint jó rokontok, úgy jő, mond, Budára. 
Távol szivétől dölyf, haszonlesés. 
Hálátokat kivánja ő csupán
Ha megment álbarátoknak körméből. 
ERZSÉBET
A jó rokon. - Amint tőlünk telik,
Mi is majd viszonozzuk szívességét, 
De addig is, a vőlegény hadd jőjön! 
FRANGEPÁN (az ajtón ki)
Királynőm kíván, brandenburgi gróf!     (Zsigmond, Jobst, Domarath jő.) 
ZSIGMOND
Köszöntelek királynők, szép menyasszony! 
ERZSÉBET
Üdvözlégy, Zsigmond!
MÁRIA
                                   Menjünk, hogyha tetszik.
ZSIGMOND
Itten vannak tanúim.
MÁRIA
                                Itt enyéim.
Forgách vezess, csak nem megyek mátkámmal. 
FORGÁCH (vezetve)
Nagyot kivánsz. Megvívni egy világgal 
Tán birnék érted, oltárhoz vezetni,
Ki tudja.
MÁRIA
               Forgách, aki a napot
Választja csillagául, nézze el,
Ha minden fűszál osztja sugarát.
FORGÁCH
De csak választottján ragyog. Mosolygva
Mégy mátkáddal te.
MÁRIA
                              Egy van, aminek
Akármi nagyság szégyen nélkül, büszkén
Hajolhat meg - ez a sors végezése.
FORGÁCH
Királynőm, meghajoltam.
MÁRIA
                               Én is, Forgách!    (Mind el a kápolnába, Erzsébet és Gara maradnak.)
ERZSÉBET
Nádor, maradj, nem nézhetem e nászt,
Szívem fáj Máriáért. Ah, de el
Meddő bú, ahol tenni kell. Sietve
Készíts mindent, hogy a legfényesebben
Mehessünk a csalárd rokon elé,
S csillámló pompával fogadjuk el, 
Ha ő színeskedik, mi is fogunk,
S e fegyverrel, lássuk, nem-e a nő győz.
GARA
Nem értem tervedet.
ERZSÉBET
                                 Hagyd azt rám, nádor,
Te ott tégy, ahol férfi kell a gátra.       (A nász visszajő.)
MÁRIA
Anyám! 
ERZSÉBET
            Leányom, itt, óh, itt pihenj meg.    (Megöleli.) 
ZSIGMOND (félre) 
Érzékeny jelenet.
DOMARATH
                         Vad népszokás. 
ZSIGMOND (félre)
Ez ölelésből most már nőm, anyám, 
Engem se zárjatok ki.
ERZSÉBET
                                Jőj, fiam! 
Áldásom rajtad.
ZSIGMOND
                       Kedves nőm, egy csókot.
MÁRIA
Egyet, Zsigmond. - Hisz ez nődtől elég. 
Ki úgyis a trónt vetted csak meg véle. 
S az most nem csókot, tetteket kíván. 
Károly kapunk előtt, s nincs, aki védje.
ERZSÉBET
Siess hazádba, gyűjts ott harci népet,
S védd meg, csak úgy léssz arra érdemes. 
Minden perc veszteség.
MÁRIA
                                    Isten vezessen!
ERZSÉBET
Most Károlyt elfogadni! -  (Mária, Erzsébet, Gara, Forgách, Frangepán elmennek.) 
DOMARATH
                                       Életemben 
Nem láttam ily nászt.
JOBST
                               Mindegy, csakhogy megvolt,
Ez fődolog. Aztán meg becsülettel
Távozhatunk, békés szép hegyeinkbe, 
Most itt az élet úgy sem lesz mulatság.
ZSIGMOND
Csak mégis bosszantó a nász után 
Toborzani. - Kedvetlen hagytam el 
Kis cselszövényemet pajkos grófnőmmel
E nászért, s most megvallom szinte bánt,
Azt folytathatnom.
DOMARATH
                             Megsértett hiúság,
A szerelemnek rendes pótszere. -
JOBST
Könnyebben lélekzem már pénzemért.  (Mind el.)

HARMADIK SZÍN
(Az első felvonás második színi terem Budán. Elől folyamodók állnak, 
hátrább Horváthy Pál, János, László, Simontornyay, Palizsnay, 
Laczfy és más főurak egy csomóban.)

ELSŐ POLGÁR 
Te mit keressz itt?
MÁSODIK POLGÁR
                               Azt, amit te, pajtás. 
Isméred régi panaszom Garára,
Házam miatt, melyet ledöntetett 
Kilátásáért.
ELSŐ POLGÁR
                   S mostan Károlyt várod. 
MÁSODIK POLGÁR
Nem rossz terv úgy-e, gyűlöli Garát,
S nekem törvényt tesz. Hát te mit keressz? 
ELSŐ POLGÁR
Van egy pöröm, nagyon nagyon kétséges, 
De aki mostan lép a trónterembe,
Az a küszöbnél nem fukarkodik, 
Mert minden jó szó egy előrelépés.
MÁSODIK POLGÁR
Értlek. - Mindenki oly hasznát veszi 
Az eseményeknek, milyen köréhez 
Illik. - Világot ingat a vihar, 
Károly tán koronát halász belőle,
Én egy ház árát, és te pörödet. 
ELSŐ POLGÁR
Csitt, jőnek a királynők, álljunk félre.   (Mária, Erzsébet, Gara, Forgách, Frangepán jő.)
ERZSÉBET
Mit szólsz, Gara, Károly alázatához
Nem száll hozzánk, de kisded polgárházba, 
Alig bírtam kocsinkba kényszerítni.
S majd kézcsókunkra jő, úgymond, hizelgve. 
GARA
Simább nyelv, hogysem jót várhassak tőle.
ERZSÉBET
Ti főurak, mit álltok itt oly némán?
LACZFY
Az országgyűléstől üzenetet 
Hozunk Károlynak.
ERZSÉBET
                                 Úgy-e, s oly nagyon
El vagytok-e rémülve tisztetekben, 
Hogy a királynőket sem látjátok már. 
MÁRIA
Horváthyak itt, Simontornyay,
Vén Laczfy, mind mind régi ismerők;
Rég láttuk egymást, tán nem ismertek már?
Lám a mi emlékünk jobb. Térden állva
Láttunk utószor! - Menjünk, jó anyám.
ERZSÉBET
Mi nép ez itt!
MÁRIA
                       Talán folyamodók.
Szólj mit kivánsz, vagy add át azt az írást.
ELSŐ POLGÁR
Alázatosan csókolom kezét
Felségednek, tulajdonképp nem is
Azért jövék, hogy alkalmatlankodjam.
MÁRIA
S te?
MÁSODIK POLGÁR
         Én is e jó cimborámmal tartok.
MÁRIA
Csodálatos, de hát mi kivánságtok?
MÁSODIK POLGÁR
Megvallva a valót, mi voltaképpen
Károlyhoz jöttünk.
ERZSÉBET
                               Óh, gyalázatos faj,
Mért is foglalkozol velök, nem érzed-é 
Lehelletöknek szennyét?
MÁRIA
                                       Hagyd anyám, 
Nem látod-é mentségét tetteiknek
Rossz rongyaikban. Nesze leveled,
Adj Isten, hogy jobb törvényt kapj, mint tőlem,
S ha nem léssz rongyos, tán becsületesb léssz.
De mért himeztétek hát oly soká,
Hogy Károlyhoz jövétek? Ő az úr 
Bár egyszerű ruhában jár, lent házban 
Lakik, s ha egy bukott szatócs köszönti, 
Földig hajol, mint hogyha álmélkodnék 
E meg nem érdemlett becsűleten.
Mit félhetétek tőlem, gyönge nőtől.
ELSŐ POLGÁR (térdre esve) 
Bocsánat, asszonyom, balul ne ítélj, 
Szegény ember csak úgy él, ahogy tud.
MÁSODIK POLGÁR (szintén letérdel)
Mi nem tudjuk, mi van közöttetek,
Minket nem illet, s el sem döntjük azt, 
Csak hódolunk annak, ki ránk parancsol.  (Károly Alberichhel jő.)
A FŐURAK
Éljen Károly király!
FOLYAMODÓK
                               Sokáig éljen.
MÁRIA
Óh, jaj, csak keljetek fel szaporán, 
Megszégyenelnék még e főurak,
Hogy bennetek még oly sok kegyelet van, 
S kimélitek a megszégyenüléstől,
Amit hajdan imádva féltetek.     (A polgárok felkelnek.) 
KÁROLY
Királynőim, köszöntlek.
ERZSÉBET
                                      Köszönöm.
KÁROLY
Kis húgom, hogy vagy?
MÁRIA
                                   Jó, ha nagy vagy, bátyám.
HORVÁTHY PÁL
Üdvöz légy Károly, a rendek nevében, 
Megválasztottunk ország-pártfogónak. 
KÁROLY
Nem érdemlett kitüntetés, urak.
HORVÁTHY PÁL
Szerénységed csak jobban díszesít.
MÁRIA
S kit fogsz pártolni, Károly, minket-é 
Az ország ellen, avagy ellenünk azt? 
Ha nem, kettőnk ellen a koronát.
KÁROLY
Csipős vagy Mária, lám, lám, ki hinné, 
Hogy e korálajk oly mérges legyen.
MÁRIA
Csak csókja mérges, öl minden gyönyört, 
De attól nem félhetsz.
KÁROLY
                                 Most komolyan.
Tudom, mi sok rossz, puszta félreértés; 
Kibékités lesz életemnek célja.
Igen, pártolni foglak egyetemben.
S amint teendem, úgy segéljen Isten. 
Vigyétek hírül az országgyülésnek, 
Hogy szándokom jóságát becsülék meg 
Nem az erőmet, hogy megválasztának, 
S ezt köszönöm. De ők tudom, erősek, 
S ha gyámolítnak, felvirúl a hon.
MIND
Éljen Károly király!
ERZSÉBET
                               Im! Itt kezem, 
Legyünk barátok!
LACZFY
                            Nem csal hát reményem, 
Isten megáldja frígyetek.
ERZSÉBET
                                      Mostan már 
Ne vonakodjál e termekbe szállni, 
Rangod kivánja.
KÁROLY
                          Köszönöm, királynő. 
Hogy lásd, nem bírok véled ellenkezni, 
Legyen.
ERZSÉBET
             Jőjj Károly, oszd meg reggelinket. 
KÁROLY
Tüstént követlek. - Mit kivánsz, barátom, 
Te nem kérhetsz törvénytelent, ne félj...
Idább, idább, csak teljes bizalommal.
(Nyájasan körüljárja a folyamodókat s elszedi írásaikat, aztán kimegy kiséretével, miután a királynők s híveik már előbb elmentek.) 

NEGYEDIK SZÍN
(Országgyűlési terem Budán. Az országgyűlése együtt ül. 
Gara, Forgách, Oranis, Horváthy Pál, János, László, 
Simontornyay, Palizsnay, Laczfy és más főurak.)

PALIZSNAY
Igen, nekünk király kell.
SOKAN
                                       Éljen Károly!
ORANIS
Itten van Zsigmond, hisz még alig múlt
Nehány napja, hogy ország gyámnokává
Tevétek.
HORVÁTHY JÁNOS
               Zsigmond báb.
PALIZSNAY
                                      Gyalázat rája!
FORGÁCH
Urak! Nem ilyen hangulatban kell
Eldobni a kockát egy hon felett,
Higgadtságot kivánok tőletek,
Kik népapáknak kivántok tartatni.
PALIZSNAY
Ne hallgassuk meg ezt a vakmerőt
Ki ellenkezni mer egy hon szavával.
HORVÁTHY LÁSZLÓ
Le véle, a honárulóval. Éljen
Károly király!
TÖBBEN
                         Éljen Károly király!
FORGÁCH
Nem! - Míg utolsó csepp vér lesz szivemben, 
Ne mondja senki, hogy gyáván hallgattam; 
Feláldozván a legszentebb ügyet 
Nehány gyalázatterhes év miatt.
PALIZSNAY
Ne hallgassuk!
HORVÁTHY LÁSZLÓ
                      Le véle!
HORVÁTHY JÁNOS
                                   Vágjátok le. (Kardokat vonnak.)
FORGÁCH
Csak rajta, rajta, majd ha a történet 
Itél e kor felett, engem vegyen ki.
PALIZSNAY
Halál reá!
HORVÁTHY PÁL (eléjök lép) 
                 Nem látjátok hogy őrűlt?
Szegény fiú!  - Fel Károlyért, barátim! 
Most itt helye.
GARA (Forgáchot az előszínre vonva) 
                         Jőj, Forgách! Csillapulj le. 
A vakság ellen Hercules sem vívhat.
LACZFY
Sok, ami sok, már ez nekem sem tetszik.
FORGÁCH
Óh, mért nem hagysz, eressz, hadd öljenek meg. 
Mutassak példát, hogy miként kell halni 
Királynőjéért a lovagnak, hogyha
Már nem tehet mást.
GARA
                             Miért? - Mutasd meg inkább 
Hogyan kell élni.
PALIZSNAY
                           Menjen a küldöttség!   (A főurakból többen kimennek.)
FORGÁCH
Ha látom, hányan ülnek ott közöttünk, 
Kik vélünk érzenek, s nem mernek szólni, 
Kiken ragyog még a királyi kegy, 
Amelyben részesültek, veszni hagyják
Mi őket élteté, kislelkűségből; 
Mig a merész, a pártos kisebbség 
Szájaskodással packázik felettünk: 
Megfojt a düh.   (A küldöttség Károllyal visszajő.)
TÖBBEN
                         Éljen Károly király!
KÁROLY
Barátim! Főurak, nem is tudom, 
Köszönjem-é, avagy rosszaljam azt, 
Amit végeztetek; köszönnöm kell,
Hogy bennem, méltatlanban ily bizalmat 
Helyeztetek, s mégis rosszallanom kell, 
Mert a magyar trón nincsen üresen.
GARA
El nem fogadná?
FORGÁCH
                             Kígyósziszegés.
KÁROLY
Bizalmatok becses, nem akarom
Ellökni és így meg nem vethetem,
S ha nem vetem meg, áruló leszek
Rokonimon. Mostan már bölcs urak
Ti adjatok tanácsot, hogy lehet
Ezt összekötni.
HORVÁTHY PÁL
                          Hogyha Mária
Önkényt lemond trónjáról, és lemond
Ha látja: a közjó hogy ezt kivánja. 
LACZFY
Igaz, hogy ez változtat az ügyön.
HORVÁTHY JÁNOS
Hadd menjen hát hozzája küldöttség,
És kérje őt fel a rendek nevében.
PALIZSNAY
Haszontalan idővesztegetés.
KÁROLY (Horváthy Pálhoz)
Menj, szent atyám te, még néhány urakkal
S vidd néki hódoló kézcsókomat. (A küldöttség el.)
FORGÁCH
Óh, mit fogunk megérni, Gara!
GARA
                                                Mindegy.
Fő hogy megérjük, később majd meglássuk.
PALIZSNAY
S ha mégsem mond le, akkor mit teszünk?
Azt kell majd mondanunk: nem is szükséges;
S igy szebb lett volna azzal kezdeni.
HORVÁTHY LÁSZLÓ
Dehogy nem mond le, hogyha látja, mint áll
Az ügy, csak nem dacolhat a nemzettel.
PALIZSNAY
Nem ismered a nőt. Gyöngének mondjuk,
S e gyöngeség ép legfőbb ereje.     

 (Mária, Erzsébet az imént elmentekkel visszajő.)
MÁRIA
Eljöttem híveim, hogy megtudjam,
Mit kértek tőlem, s intelek, ezentúl
Királynőtökhöz hogyha küldötök,
Jobban megválasszátok, hogy ki az.
Ezek szolgálóik között tanultak
Beszélni, nem tudják, mi egy királynő,
S olyan badar beszéddel ostromoltak,
Melyet nem értek, s így nincs válaszom rá.
KÁROLY
Sajnálom, szép húgom, ha félreértél,
Ha fájt szavunk, mert buzgó tisztelőid
Vagyunk mindnyájan. Istenem csak addig
Segítsen, míg ezt tettel is beváltom.
MÁRIA
Úgy elhagyott már. - Óh, Károly! Ha karddal
Győzzük le és öljük meg a vágytársat,
Becsüljük azt, mert félünk élve hagyni. 
Te, mint a macska, engem bizodalmas 
Galambot, hízelgéssel áltatál el,
És még játszva hagysz repkedni körmeid közt, 
Ez nem becsűlés!
KÁROLY
                          Nyugodtan, királyném! 
MÁRIA
Nyugodtan? Űztök, mint kutyák a szarvast, 
S nyugodt legyek?
KÁROLY
                           Óh, higgy szavamnak. Látod, 
Te nő vagy, szép, kedélyes, gyönge nő, 
Tulajdonid királynővé emelnek,
S trónod nem éri semmi hatalom. 
A másik trón neked csak száz tereh, 
Mi még erősebb férfit is lesújt.
S neked csak bájadat, kedélyedet 
Hervasztja meg. Nem-é szeretlek hát, 
Midőn ettől kivánlak szabadítni, 
Erősítvén valódi trónodat.
Óh, Mária! Ismérem lelkedet,
Nagy és nemes, azért fordultam hozzád, 
Hogy hallgassad meg népednek szavát.
S hiszem, meghallgatod; szép kezeidből 
Letévén a kormányt, míg tiszteletben 
Mindig királynő lészesz szíveinkben, 
És a világ előtt egy eszménykép.
MÁRIA
Lemondjak a trónról? S lemondanál-e 
Te, Károly a vitézségről örökre? 
Lemondhat-e a sas magas röptéről 
Vagy az oroszlán nyúllá válhat-e? 
Lemondjak a trónról, melyre születtem, 
S beszélni, járni most újból tanuljak?
Térdem nem görbül, nem hizelg szavam, 
Nem ismerem a szolgálónak útját. -
Megölhetsz Károly, tedd, ha jónak látod, 
De én királynőként fogok meghalni.
PALIZSNAY
Nem születik a trónra senki sem. 
MÁRIA
Nem születik? Hát nézz magad körül, 
A cser magasra nő királyilag,
Ruhát tép a korcs csipke vak dühében. 
Ti vagytok a csipkék, gyalázatosak! 
Vagy a farkas nincs-e teremtve marni? 
Ti farkasok, kiket atyám nevelt,
Most gyermekét marjátok hálaul?
ERZSÉBET
Az Istenért, leányom mérsékelten, 
Ne nyúlj merészen a kígyófészekbe.
MÁRIA
De nem születtem hát a trónra, jól van, 
És mégis érzem, hogy csak engem illet. 
Mondjátok a kalmárnak: adja kincsét, 
Melyért, hogy gyüjté, éjeket virasztott; 
Mondjátok a hősnek, hogy adja hírét, 
Melyet vérezve kellett kivívni, 
Odaadja-e? Én mindezeknél terhesb 
Árért vásárlám a trónt; érte adtam 
Minden gyönyört, minden lágy érzetet, 
Mit Isten fűzött a nő életébe,
S lemondjak róla? Nem, Károly, soha! 
ERZSÉBET
Leányom, az okosság azt kivánja, 
Hogy engedjünk. Hiszen majd jő idő!
PALIZSNAY
Királynő, kérünk még, de néked kell
Engedned. Mondj le.
MÁRIA
                               És mi okotok?
PALIZSNAY
Az ok tiéd lehet, a kard miénk,
Mit téssz nélkülünk, és nekünk nem kellesz.
HORVÁTHY PÁL
Kiméld meg a hont polgárháborútól.
MÁRIA
Kell hát lemondanom! S kinek mondjak le?
Hol itt hasonlóm egyezkedni vélem?
Tán véletek? Ki alkuszik szolgával?
Ha ez megúnja sorsa terheit,
Megtörheti jármát, még győzhet is; 
De óh, azért mindég fellázadt szolga.
ERZSÉBET
Urak! Bocsássatok meg e gyermeknek!
Ő koronáját bábjátéknak nézi,
S csillámától sajnál csak elszakadni.
Én anyja, gyámja itt előttetek
Lemondok gyermekem minden jogáról,
Átlátom, férfikarra van szüksége
A honnak, Károly légyen hát király!
SOKAN
Éljen Károly! - Éljetek nemes királynők!
MÁRIA
Óh, Forgách, tarts fel, ládd, anyám is elhagy.
És ennyi nép közől egy sem siet
Felfogni engem, eleső királynőt.
 (Forgách karjára hanyatlik.)
PALIZSNAY (fülébe kiált)
Lemondasz hát?
MÁRIA
                     Lemondok, jaj, lemondok,
Csak békét hagyjatok, s ne lássalak.     
 (Elvezetik.)
KÁROLY
Hallátok híveim! - Ez békenap.
Ha majd a szentelt koronát feltettem,
Hálámat tett mutassa, melyet most
Szó nem tehetne. Néked, jó királynő,
Legtöbbel tartozom. Óh, légy anyám!
ERZSÉBET
Fiam! Fogadd meg Máriát testvérül.
KÁROLY
Igen, igen, mi egy födél alatt
Fogunk még lakni is, mint egy család,
Dacára minden ármány- s cselszövénynek.
Hisz Mária is megbékél talán?
ERZSÉBET
Csak bízd reám, hogy ossza érzetem.
Gyermekkel elnézően kell, hogy bánjunk.
KÁROLY
Még egy kérésem van hozzád, királynő!
Koronázásom ünnepére eljössz
Leányoddal.
ERZSÉBET (félre) 
                        Még ezt is! Jaj nekem!
KÁROLY
Kivánhatnám tőled, de lásd, csak kérem.
ERZSÉBET
Legyen, amint kivánod.
KÁROLY
                                     Köszönöm,
S most már urak, gyerünk a szentegyházba!

NEGYEDIK FELVONÁS
ELSŐ SZÍN
(Károly lakásán, Budán. Gara, Forgách, Alberich, Palizsnay.)

ALBERICH 
Megengedtek, barátim! A királyhoz 
Hogy nem bocsátlak most, úgy meghaták
A rémes, rendkivűli események, 
Melyek naponta üldözik szegényt, 
Hogy éjeket virasztva, kimerülten 
Most szunnyadott le kissé.
GARA
                                        Várhatunk.
Valóban szörnyü is, amit megélünk,
Mint hogyha a természet is lázongva
Vetné le Isten örökös törvényét.
ALBERICH
Igaz. - Midőn Fehérvárról jövénk,
A borzasztó vihar, mely tornyokat
Sújtott le, villámot szórt mennydörögve
Kemény tél közepett.
GARA
                                 Rengett a föld
Mint szélütött hajó, lábunk alatt,
ALBERICH
S jajgatva röppent szét a díszmenet,
Látván körűle házak dűlnek össze.
Most meg nehány nap óta százezer 
Varjú lepé el e királyi termet, 
Károgva vagdosá csőréivel 
Ablakait, és nem volt hatalom 
Tovariasztni, mintha éhségtől 
Gyötörve zsákmányt éreznének ott.
GARA
Megfoghatatlan.
PALIZSNAY
                          Mind természetes. 
De hát, ha baljel is, ki tudja kit 
Illet, sokan laknak Budán.
ALBERICH
                                         De egy 
Csak a király. Ha a csizmadiát 
Fenyegeti vész, tán árja törik el, 
Vagy egy kuvik kiáltoz ablakán. 
Népek, királyok sorsát hirdeti, 
Ha a természet megbomol.
PALIZSNAY
                                          Ki mondja?
ALBERICH
A közhit. - Ránk nem magyarázza senki 
Mind e csodát. Most tűrelem, barátim, 
Megnézem a királyt. - Viszontlátásig.   (El Palizsnayval.)
GARA
Emlékszel-e még a koronázásra? 
Midőn királyi fénnyel jött ki Károly, 
S előtte vitték Szent István zászlóját, 
A templom ajtajában felakadt,
S rongyokra foszlott e szentelt ereklye?
Emlékszel-e, midőn a szószegő
Már meg volt koronázva, s a misében 
Következett az evangeliom,
Mint megdöbbent a nép jósló igéin, 
Midőn csodásan ekkép hangozának:
“Imé vettetett ez sokaknak estökre, és sokaknak 
feltámadásukra Izraelben, és jegyűl, kinek sokan 
ellene mondanak.”         (Szünet.)
Emlékszel-e, midőn a gőgös Károly 
Körülragyogva fénytől, hatalomtól
Ült trónján, Nagy Lajos király sírjánál 
Mint térdelt a két gyászoló királynő?
FORGÁCH
Óh, jaj! Hogyan ne emlékezném arra, 
Amit szivembe véres tőrrel írtam? 
Ott térdeltek, kettős nemtő gyanánt 
Erzsébet, mint az elfelejtett nagyság 
Árnyéka, hálátlansággal vádolva
A nemzetet, haragban, fenyegetve. 
És Mária megbékélt szellemként 
Könyörrel sírva a korcs nép bűnén. -
Ah, e látvány! - Mért így nem látta minden! - 
GARA
Úgy látta minden; vagy, midőn a néphez
Fordulva háromszor szólt Demeter: 
“Ím, kívánjátok-e Károlyt királynak!”
Nem-é mindég kevesebben feleltek,
Hogy végre csak nehány pártos kiáltott? 
FORGÁCH
De ő mégis király.
GARA
                              Ameddig tűrjük!
FORGÁCH
Mért tűrjük hát? - Barátom régtől látom, 
Hogy forraltok titokban valamit; 
Meglestelek, meg az özvegy királynőt, 
Suttogva együtt, villogott szemed,
Ajkad szorult, míg a fejedelmi nő 
Magasztos méltósággal néze rád le. 
Ne titkold, ami készülőben van, 
Amit már félig úgyis kitaláltam,
S ha van szerep, melyhez feláldozás kell, 
Ne mellőzz, én az életet meguntam.
GARA
S képes volnál-e mindent elkövetni?
FORGÁCH
Mindent. - Vitézségem tán nem vonod 
Kétségbe. Óh, de aki csak vitéz,
S nemes tud lenni ábránd képeért, 
Az annak még semmit sem áldozott; 
Ezt önmagáért megteszi a férfi.
Én bűnt követnék el, melytől megborzad 
A föld, szenvednék szégyent szívesen 
Királynőmért.
GARA
               Csitt, íme itt jő Károly.  (Károly, Alberich, Palizsnay, Horváthy Pál, Laczfy jőnek)
KÁROLY
Isten hozott urak, mi jót hoztok 
Szeretett rokonimtól?
GARA
                                 Üdvözlést
S kérelmet, lennél oly kegyes, s jönnél el 
Hozzájok; Zsigmondtól levél jöve, 
Melyet közölni véled sürgető.
KÁROLY
Mondjátok nékik, hogy kivánatuk 
Nekem parancs. - Hej, Alberich!  (Gara, Forgách el.)
ALBERICH
                                                   Uram! 
KÁROLY
Megkettőztetted-é az őröket?
ALBERICH
Igen. 
KÁROLY
       Helyes. Ember vagy, Alberich! -
De hát miért is ez elővigyázat?
Még azt hiszik, hogy e két nőtől félek. 
Mit félnék? Aki úgy zokog, mint ők 
Fehérvárott. - - Jaj, épp e zokogás! 
E zokogás!  - Sír-e kint valaki?
ALBERICH
A szél zúg.
KÁROLY
                 Úgy! - (Nevet.) Mi balga képzelődés. 
Horváthy! Úgy-e Mária királynő
Önkényt lemondott, hisz mind ott valátok.
HORVÁTHY PÁL
Igen, lemondott az országgyülésen.
KÁROLY
S a csókák is már elhagyák a várat?
HORVÁTHY PÁL 
El már, királyom.
LACZFY (félre)
                         Még a bűntudat nem. 
PALIZSNAY (félre) 
Asszonykirály helyett bolond király!        (Mind el.)

MÁSODIK SZÍN
(Az első felvonás harmadik jeleneti terem. 
Mária ül, Erzsébet ingerülten fel- s lejár.)

ERZSÉBET
Hány óra van, leányom? 
MÁRIA
                                       Ötre jár. 
ERZSÉBET
Csodás az emberszív, epedve vágyik, 
Fennen dobog egy-egy válpont felé,
S midőn közel van, vissza-visszaborzad, 
Halasztni vágynék! Vagy nőgyöngeség ez? 
El véle, el, ne légyen kebelemben
A megsértett királynőnél egyéb. 
MÁRIA
Anyám, elrémitesz beszédeiddel.
Ne kívánj a sorssal dacolni, szent az, 
Erősebb, mint az ember, és a küzdés 
Olyan fárasztó, hogy nem érdemes 
Sebet cserélni.
ERZSÉBET
                     Mit? Lányom beszél így? 
Igy érez a királynő?
MÁRIA
                                  Éppen az. 
Gyermeknek, pórnak dolga ellenkezni
Dacból. Én érzem bennem a királynőt,
Sem sors, sem ember nem képes kiölni.
Én dac nélkűl mosolygok minden bántást.
ERZSÉBET
Nem foghatom meg ezen eltompulást.
MÁRIA
Igaz, függöttem dőre fényemen.
Mulattatott. Volt, nincs, nem féltem többet 
Meg nem kivánom, mert már ismerem. 
Anyám! Istenre kérlek, minden tervvel,
Melynek baljóslatát szemedből látom, 
Hagyj fel.
ERZSÉBET
                Felhagyjak?  Nem, kedves leányom! 
Anyád vagyok, midőn még tehetetlen
Gyermek valál, nem vesztél volna-e el 
Ha tudtodon kivűl is szívvéremmel
Nem táplállak, míg széppé, naggyá lettél, 
S ki vádol, hogy dacoltam sorsoddal? 
Ismét gyermek vagy, gyönge, tehetetlen, 
Ismét elvesznél nélkülem.
MÁRIA
                                           Mi fény
Csillog be ablakunkon, mily zsivaj?
ERZSÉBET
Gara dandárja búcsútisztelgést tesz.
Ne félj, leányom. (Félre.) Hah! Szivem szorul! 

(Károly, Alberich, Gara, Forgách, kisérettel jő.)
GARA
És így könyörgöm, felséges királyom, 
Bocsáss el, hogy leányom lakadalmát 
Váramban tartsam, ős szokás szerint. 
Itt áll dandárom is már útra készen. 
S barátom, Forgách szintén elkisér.
KÁROLY
Szerencsés útat, nádor és pohárnok, 
Minél előbb siessetek Budára.
Jó estvét, szép királynők, mit kívántok?
ERZSÉBET
Bocsánatot, hogy alkalmatlankodtunk; 
De Zsigmondtól, ki seregével Győrnél 
Áll, kaptam hírt, s mivel reményem van, 
Hogy békés alkut köthetünk vele, 
Kimélve minden vérontást, mitől 
Szivem borzad, kivántam szólni véled.
KÁROLY
Királynőm, hallgatlak.
ERZSÉBET
                                  Hogyan kivánod, 
Hogy ennyi nép előtt ily gyöngéd tárgyról 
Beszéljek? - Nem kivánom, küldd ki őket, 
Bár fáj, hogy ennyi fegyveres zord férfi 
Kiséretét találod szükségesnek,
Ha két szegény nőt látogatni jősz. 
Magad tudod legjobban, mért teszed,
Mi védtelen sem félünk, hogy talán
Vesztünkre törsz; szivünk nyugodt, mert tiszta. 
KÁROLY
Királynőm, csak ne gyávaságomnak,
De híveim túlbuzgalmának ródd fel 
E nagy kíséretet, s hogy megmutassam, 
Mi érzéssel vagyok irántatok,
Im elbocsátom. - Hagyjatok magamra!
ERZSÉBET
Ne küldd el, rosszul érzenéd magad.
KÁROLY
Ne sérts, királynő! - Mondtam - menjetek. 
ALBERICH (titkon)
Királyom, itt leszünk a csarnokon. 
KÁROLY
Ne ellenkezzél, Alberich, velem.
ALBERICH (titkon)
Ne bízd el magadat.
KÁROLY
                              Rettegjen, tőlem, 
Ki ólálkodva leskelődni mer. (Alberich, kiséret el.)
Most már beszélhetünk.
ERZSÉBET
                                     Itt e levél
Olvasd el, s mondd meg véleményedet. (Károly olvas.)
GARA (Máriához)
Királynőm, messze földre megy dandárom, 
Még arcodat kivánná látni egyszer.
Jőj erkélyedre.
MÁRIA
Hát vezess ki, nádor! (El Garával az erkélyre.)
KÍVÜLRŐL
Sokáig éljen Mária királynő!
FORGÁCH (Károlyra vág)
Hogy Mária éljen, neked halnod kell!
ERZSÉBET
Vágd, vágd, ne nézd, hogy összeroskadok. 
Csak lábam könyörűl, szivem erős. (Lerogyik.)
KÁROLY (védi magát)
Hahó! Barátim, orvul meggyilkolnak. 
Hahó!
GARA (kint)
            A várba rajta, rajta népem, 
Aprítsátok le, ami ellentáll.
FORGÁCH
Erősebb életed, mint a kigyóé.  (Károllyal vívnak.)
MÁRIA (berohan)
Ah, Istenem, ne küldd fejemre e vért.  (Leroskad Erzsébet mellé.)
GARA (jő)
Fel asszonyim! Most nincs idő imára.  (Fegyveresek jőnek.)
Legények! Erre. 
FEGYVERESEK
                          Éljen a királynő!
GARA
A kápolnában őrizzétek őket; 
Biztosságukról fejetek felel!        

(A királynők a fegyveresek egy részével a kápolnába mennek. Gara fegyveresekkel másfelől el. Egyes harcoló csapatok vonulnak át; végre a három Horváthy, Simontornyay, Laczfy, fegyveresek egyfelől, Gara, Frangepán, Forgách, fegyveresek másfelől jőnek s összecsapnak.)
GARA
Itt vagytok-e mindnyájan, kígyó fajzat.
HORVÁTHY JÁNOS
Csapásainkról ismerhetsz reánk.
FRANGEPÁN
Te is ősz gyermek, vén honáruló.
LACZFY
Ne nyelveddel most, látod, hogy kardom van.
GARA
Ki hátrál itten? Ördög és pokol?
HORVÁTHY JÁNOS
Csak rajta fiaim! Most vagy soha! (Garát pártjával kinyomják.)
Barátim! E siker ne ámítson,
A túlerő felett nem győzhetünk.
Felkelt a város, zúg a vészharang,
Egyenkint meneküljön mindenik,
Hogy észrevétlen jusson a szabadba.
HORVÁTHY PÁL
Zágráb a gyűlpont. Ott új terv szerint 
Újból megkezdjük.
HORVÁTHY LÁSZLÓ
                              Viszontlátásig hát.
SIMONTORNYAY
Nekem elég volt már ez a dicsőség. (Palizsnay, Szofra, fegyveresek.)
PALIZSNAY
Kik vagytok, ellen-e, vagy jóbarát?
SIMONTORNYAY
Barát, de éppen jókor jősz.
PALIZSNAY
                                          Miért?
Csatázni kell?
SIMONTORNYAY
                        Sőt, inkább menekülni.
Örülhet, aki ős fészkébe juthat.
HORVÁTHY PÁL
                                            Az egekre,
Ne légy ismét nyakas. Károly meghalt,
A többség ellenünk, csak ennek szolgál,
Ki céltalan feláldozná magát,
Mig óvakodva megverhetné máskor.
HORVÁTHY JÁNOS
Később meghallasz mindent, most csak jőj,
Gara mindjárt itt lesz kettős erővel.
PALIZSNAY
Annál jobb, úgy hát kétszer verhetem meg.
Csak fussatok.
LACZFY
                      Jőj, kár lesz ily vitézért.
PALIZSNAY
Mondtam, hogy maradok.
HORVÁTHY PÁL
                                       Hagyjuk magára,
Ő lássa, ha siket. Nekünk élnünk kell.
Isten veled!
PALIZSNAY
                Hol lellek, hogyha győztem?  (Mind el, kivévén Palizsnayt s övéit. Gara övéivel jő.)
GARA
Ki vagy?
PALIZSNAY
             Horvát.
GARA
                         Add meg magad!
PALIZSNAY
                                                   Mennykőt!
GARA 
Szét vagytok verve.
PALIZSNAY
                             Látod, hogy még állok.  (Összecsapnak.)
GARA
Ez nem lehet más, mint Palizsnay!
PALIZSNAY
Nádor! Bár rossz ügyed, téged becsüllek, 
Mert jól védelmezed.
GARA
                                Bár vélem lennél.
PALIZSNAY
Jaj nékem, ez talált. (Leesik.) Ne kérkedjél 
Gara, a sors volt, nem te, hisz sötét van.
GARA
Csak most utánuk. Ennek már elég.  (Palizsnay embereit üldözve, el népével.)
SZOFRA (Palizsnayra borulva) 
Élsz-e még János? Hallom-é szived? 
Nem. Néma minden. Úgy Isten veled. 
Híved voltam mig éltél, mostan már 
Javadra nem lehetnék és magamról 
Kell gondoskodnom.  (Indul.)
PALIZSNAY
                            Jaj nekem, hogy élek.
Magamra hagytak kezeikbe jutni...
SZOFRA
Élsz, Jánosom? - Óh, hála Istenemnek.
De mit tegyek most. - Megvan. - Asszonyom!
Királynőm! Egy nőnek jaját hallgasd meg, 
Ha nő vagy!
PALIZSNAY
                   Mit téssz, Szofra!
SZOFRA
                            Szót se többet!  (Palizsnayt befedi, Mária fegyveresekkel jő a kápolnából.) 
MÁRIA
Ki jajgat itt?
SZOFRA
                   Királynőm, könyörülj!
Itt fekszik kedvesem, megsebesülve
A harc zajában száz veszélytől féltem...
Vitesd le védelmeddel.
MÁRIA
                                   És ki ő?
SZOFRA
Ne kérdd, hogy ellen-e, vagy jóbarát. 
Egy kedves életét kérem kegyedtől.
MÁRIA
Vigyétek őt e nő után!
SZOFRA
                                     Királynőm!
Hálám végetlen. Bár meggyőzhetnélek!  

(Palizsnayt felveszik, s Szofra után viszik kifelé, Gara sebekkel elébök jő.)
GARA
Megálljatok, mi ez?
SZOFRA
                              Királynőmnek 
Nevében útat, nádor!
GARA
                                Elmehettek.
 (Két oldalt mind el.)

HARMADIK SZÍN
(Zsigmond tábora Győrnél, éj. Zsigmond egy trombitással.)

ZSIGMOND
Fújd, fújd csak, milyen átkozott álmos faj, 
Másfél órája költöm, és ki sem jő. - (A trombitás fújja, Domarath, Jobst, urak jőnek.)
DOMARATH 
Mi a baj, Zsigmond?
JOBST
                              Istenem, mi baj?
ZSIGMOND
Jókor kérdeztek, hisz ha baj lenne, 
Már rég leroskadt volna Jerichó!
Mint látom, néktek itéletkor is 
Haszontalan fog szólani a kürt.
JOBST
De komolyan mondd, mért e riadó?
ZSIGMOND
Riadó? És te éji köntösben jősz,
Ti kard nélkül, derék sereg, valóban, 
Károlytól egy országot visszavenni. 
DOMARATH
Ismérünk már, tudtuk, hogy ismét tréfa.
ZSIGMOND
Éppen nem. A legkülönösb valóság: 
Pénzem van. Győr az estve négyezer 
Forintot küldött; nem tudtam aludni,
S most felköltélek, hogy forgásba hozzam.
JOBST
Miért nem adtad nékem, kamatul?
S aludtál volna.
ZSIGMOND
                         Nem vagyok bolond.
Azt, ami megvan, mit mindenki elvesz, 
Kamatban adni.
JOBST
                          Adtad volna hát
Azoknak, akik élelemszerekkel
S egyéb szükségesekkel látnak el.
ZSIGMOND
Ne használjam tán a dicső találmányt, 
Melyet tevék, mivel másoknak oly
Kedvét lelem, s magamnak semmiben sem 
Telik. - Armálist nékik csak tovább is.
DOMARATH
De az becsét vesztendi, már nagyon sok.
ZSIGMOND
Új szükség, új találmány. Ah, de jó 
Hogy ép eszembe jő, aki a minap 
Halat hozott, nincs még jutalmazva. 
Nem illik, hogy király adós maradjon 
Jobbágyinak.  - Armálist hát neki! 
Legyen cimerpajzsán, piros mezőben 
Két szép ezüst hal, tündöklő jelül. 
Korlátnokom! Tiéd a végrehajtás.
DOMARATH
Hát aki csirkét küldött.
ZSIGMOND
                                   Gúnyolódol,
Mint látom. Hasztalan, vagy hátha az 
Ki fejedelmének életét megmenti
S a harcmezőn nemességet kap dijúl,
Ne kapjon-e, ki jólétére gondol?
Vagy nem szörnyűbb-e egy éhes király 
Mint egy meggyilkolt? - Lássátok, ki most 
Csirkét hozott, adandó alkalommal 
Bizonnyal halni is meg tudna értünk;
Hála Istennek, hogy nincsen rá szükség. 
De hát a kor hibájaért szenvedjen, 
Elvesszen-é egy ily nemes kebel? 
Armálist néki is: Vasas kezet
Pálmával cimerében. S most jerünk,
Mondtam már, hogy pénzem van, s mégis késtek?
JOBST
Megállj csak, Zsigmond!
ZSIGMOND
                                     Első vagy, ki mondod.
A magyarok meg azzal vádolnak,
Hogy már sokáig állok. - Mit kivánsz? 
JOBST
Tudod jól, tartozásod hogy lejárt, 
Mit a lublói harcjáratra tettél.
ZSIGMOND
Tudod, hogy általadtam érte néked 
Minden zsákmányt, mit nyertem.
JOBST
                                                   Még tréfálsz,
Pedig bizony jó rokonod vagyok.
Adj zálogot Zsigmond, s nyugtot hagyok. 
ZSIGMOND
Te tréfálsz Jobst, hacsak armális nem kell.
JOBST
E tért a Morva, Vág és Duna közt.
ZSIGMOND
Ha Károly nem mond ellent, tőlem jó.
JOBST
Károly bitorló, annak nincs köze.
ZSIGMOND
S még akkor is ottan van Mária, 
Ő a király.
JOBST
              Igen, de férje vagy.
Hagyd azt reám, ismérem én a nőket; 
Szégyenből is kiváltja.
ZSIGMOND
                                 Hát legyen meg.
JOBST
Kiadhatják-e az okiratot?
Kezet rá - így. Most jó hírt mondok én is: 
Károly meghalt. Mehetünk már Budára.
ZSIGMOND
Meghalt?  - Verjétek a dobot, előre!
DOMARATH
De az említett pénz?
ZSIGMOND
                                Útközben játszunk.   (Mind el.)

NEGYEDIK SZÍN
(Az első felvonás második színi terem. Erzsébet, Gara jő.)

ERZSÉBET
Mit tudsz Károlyról, nádor?
GARA
                                             Mégis él.
ERZSÉBET
Hah! Mint kígyó, zúzott fejjel is, 
Meg kell mérgenünk őtet, börtönében
Rohadjon ott, a szentegyháznak átka
Van rajta úgyis. Hát Horvátországból 
Mi hírt hallottál?
GARA
                           A szétröpentett
Honárulók ott kezdnek gyülekezni,
De még rokonszenv sem támadt irántok. 
A nagyszerű események borzalma
Jobban megrázott minden keblet, hogysem 
Már újra síkra merjen szállani.
ERZSÉBET
Üdülni fog, s majd akkor jaj nekünk.
GARA
De nem hagyunk időt rá! Már megint 
Az tervem, ami volt, közéjök lépek
S a pártosok zavartan, elhagyatva 
Menekülendnek Tvartkó udvarába.
ERZSÉBET
Egy eszköz kétszer nem szokott használni.
Aztán azóta már vért is szagoltak.
GARA
Mi meg már elnémítánk egy bitorlót
Azóta, s kardunk jobb, mint valaha.
Királynőm, kérlek, hallgasd meg tanácsom, 
Hisz legrosszabb esetben ott van váram, 
Mely védelmet nyújt.
ERZSÉBET
                                Jó, legyen tehát.
Mikor indulunk? Csak minél előbb.

 (Mária, Forgách, Frangepán, Oranis urakkal jő.) 
MÁRIA
Nem, nem, ti rosszul vagytok értesülve,
Ily szemtelenség nem jöhet férjemtől.
FRANGEPÁN
Igen, felséges asszonyom, mint mondtam 
Zálogba adta az egész vidéket, 
Országunk lelkét, mely maga egy ország, 
Nagyobb, mint ősei valaha bírtak.
ORANIS
S ezt ő teszi, ki egy rossz szilvafát 
Nem bír még benne?
FORGÁCH
                                 Nem veszed balul
Tehát, ha mink, az ország nagyjai,
Kik e hazával nőlünk és fogyunk,
Kik azt nem nézzük, mint múló haszonbért, 
Mert már apáink vérezének érte
És unokáink fognak benne élni, 
Szövetkezénk, hogy e két hivatlan 
Vendéget karddal rendre utasitsuk. 
Minket tesz a történet felelőssé. -
MÁRIA
Forgách! Csak a hazafi szól belőled?
FORGÁCH
Nem érzek keblemben csak egy személyt, 
Ki Istenét veszté; és Zsigmondban
Csak egyet látok, aki meggyalázta.
GARA
Kiről van itt szó?
FRANGEPÁN
                            Zsigmondról.
GARA
                                                 Vagy úgy.
Királynőm, mind igaz, amit beszélnek.
MÁRIA
Ah Isten! Hát megint egy meggyalázás. 
Bosszútokat balul nem veheti 
Királynőtök. De mégis, uraim, 
Engedjétek meg, hogyha kétkedik
A nő. Járjunk végére a dolognak. 
FRANGEPÁN
Im, itten jő maga.  (Zsigmond jő.)
MÁRIA
                          Szűm megszakad.
ZSIGMOND
Királynőm üdvözöllek. Fájlalom bár, 
Hogy a szerencsét tőlem megtagadta, 
Veszélyeidből megmenthetni téged; 
Törekvésimnek mégis öntudatja
S látásod fényvarázsa megvigasztal.
FORGÁCH
A szemtelen.
ERZSÉBET
                    Hol törekedtél Zsigmond?
ZSIGMOND
Győrnél átlépni a Rubiconon.
MÁRIA
Urak távozzatok, érezhetnétek, 
Hogy ifju pár, midőn találkozik,
Tanúkat nem kiván. Érzelmeik 
Árjában feszt szül minden idegen.
FORGÁCH
Ismét egy méregcsepp a bájvirágból. 

(Mind el, kivévén Máriát s Zsigmondot.)
MÁRIA
Magunk vagyunk Zsigmond, a tettetéssel 
Most félre. Engem fáraszt, mondd, óh mondd, 
Mit tettél ismét?
ZSIGMOND
                          Mit, szép Mária? 
Imádtalak, mint mindig álmaimban.
MÁRIA
Zálogba adtad az országnak részét, 
Mint a zsidónak valami kalandor 
Talált kincsét, melyről nem tudja, hogy 
Jutott hozzá, melyért nem fáradott,
S így nem becsűli. - Óh, szégyeld magad, 
E büszke nép kétszer hitvány királya. 
ZSIGMOND
Hitvány a nép, s ha büszke, annál rosszabb, 
Midőn királyának még pénze sincsen;
Mit kezdtem volna, vágyva vágytalak 
Már.
MÁRIA
        Hagyd ezt Zsigmond, minden ékszerem,
Ha kell, a koronát is eladom,
S kiváltom az elzálogolt vidéket.
Nem érted Zsigmond, - önmagam miatt, 
El kell lepleznem e végetlen botrányt. 
Kérdezd meg Jobstot, elfogadja-e?
Ha nem, nem állom többé utjokat 
A főuraknak. Verjenek ki mind 
Fészkestől.
ZSIGMOND
                 Szólok véle s tán sikerrel.
MÁRIA
Jutalmul bírd azon föld minden hasznát,
De menj, hamar kell e dologban tenni.
Ne búcsúzzál Zsigmond - ismerjük egymást.   (Zsigmond el.)
Óh, jaj nekem, ily férj egy Máriának! 
Ilyen véres trón Nagy Lajos lányának!

ÖTÖDIK FELVONÁS
ELSŐ SZÍN
(Erdős hely Diakovárnál, közel Góriánhoz, középen szikla.
Palizsnayt széken hozzák, Horváthy Pál, János, Laczfy, fegyveresek jőnek.)

PALIZSNAY
Megálljatok, ez a diakovári 
Erdő, amott Gorián tornyai,
Ez úton kell elmenniek.  -  Óh, jaj, 
Hogy a mennykő inkább nem sújt agyon, 
Mint e hitvány sebek, hogy ízről-ízre 
Sinlesztenek bábbá. Miért erős 
Lelkemnek ilyen roncsolt műszere!
Jaj, jaj, kit öljek meg. 
HORVÁTHY JÁNOS
                             Mért nem maradsz honn, 
Mig felgyógyulsz.
HORVÁTHY PÁL
                           Hisz mink tennénk helyetted.
PALIZSNAY
Olyan sok a teendő mindenik 
Számára, hogy másét le nem róhatja. 
Aztán meg hol van, aki jóllakott már 
Másnak szájával. Tettet éhezem,
S ha itt a fáradság talán megöl, 
Honn a tétlenség biztosan megölne. 
Jaj nékem! A pokolnak kínját érzem.
HORVÁTHY PÁL
Ily gondatlansággal nem is javulsz fel, 
Enyhítő ír és gyöngéd ápolás
Kell néked.
PALIZSNAY
                  Menj enyhítő írjaiddal.
Ismérem már e rendszernek hatását. 
Midőn először itt volt Mária 
És én már akkor el akartam fogni,
Ily írt ajánltatok. Midőn kitűztem 
A felkelés zászlóját, újra vissza-
Ijedtetek a döntő rendszabálytól,
S ily rendszer mellett árulátok el. 
Midőn Károly jött, Laczfy e nyomon 
Kivánta tőle, hogy harcoljon értünk,
De a harcdíjat, koronát ne kérjen. 
No mostan bölcs urak, nem-e ott vagytok 
Mindnyájan, ahol én, földönfutók,
Üldöztek és effelett csak engemet 
Emel fel a következetesség 
Ellenségink szemében és lelkemben?
LACZFY
Hagyd el, barátom, e vádaskodást,
Ami közöttünk csak rossz vért csinálhat, 
Beléjöttünk mind, s most közös ügyünkért 
Tegyen mindenki annyit, mennyit bír.
PALIZSNAY
Nem ismerek közös ügyet, csak harcunk 
Közös, de célja mindeniknek más. 
Egyik Garát utálja, más hatalmat 
Vadászik, és tán honáért lelkesül
Ez, míg amaz csak bőrét biztosítja. 
Nekem mindez nem kell, fellázadtam, 
Mert a fennálló ellen küzdni kéjem, 
Fellázadtam, mert harc kell s ingerültség,
Hogy érezzem, hogy élek. - Máriát 
Azért fogom csak el, hogy meggyőződjem 
Több-e ő, mint nő, mert ha nem, barátim! 
Birandom szívét, amint megfogadtam,
S egy csókomért térdemhez fog borulni.
LACZFY
Mi képtelenség.
PALIZSNAY
                         Annál jobban vonz.
HORVÁTHY PÁL
Lázban beszélsz. Ily célért nem csatázhatsz.
PALIZSNAY
Miért ne? Rosszabbért is küzdöttek már 
Nálamnál jobbak; s nem tudom, ha majd 
Csókjával ráhajol fájó sebemre,
Nem nyújtom-e neki a koronát,
Mint szép játékszert egy kedves gyermeknek.
VÁRNAGY (jő) 
Urak! Jőnek már a királynők.
PALIZSNAY
                                               Rajta! 
Óh, jaj, feledtem átkozott sebem.
HORVÁTHY JÁNOS
Helyeitekre el mind szaporán,  
Figyeljetek a jelre.
PALIZSNAY
                              Engemet 
E bérctetőre vigyetek, fiúk, 
Átok reád sors, élet, istenség,
Tétlen kell néznem ilyen eseményt.
Jaj, jaj, gyilkolj meg fájdalom, ha bírsz. 

(Mindnyájan egyes fegyveres csapatokkal különböző oldalon el, Palizsnayt a sziklatetőre viszik. Mária, Erzsébet, Gara, Forgách, kiséret jő.)
MÁRIA
Mi enyhe lég e ligetes hegyek közt. 
Megújultam.
GARA
                   Királynőm! Íme ott
Látszik ki váram, tárva számodra, 
Ott nyughatol. Ez ösvény átvezet  
Az ormon, túlnan várnak lovaink.  

(Kürtszó, a lázadók mindenfelől megrohanják a királynőket.) 
ERZSÉBET
Végünk van.
PALIZSNAY
                   Rajta, vágjátok le mind,
Csak a királynő éljen. Hajaszálát 
Aki megsérti, meghal általam. 
HORVÁTHY JÁNOS
Látjátok a túlsúlyt, le a fegyverrel.
GARA
Rablókkal a nádor nem alkuszik. 
Hozzám, ki férfi.       

(Ezalatt a királynők egészen a szikla alá húzódtak, Gara a kísérettel védőleg előbbre áll. Harcolnak.)
MÁRIA
                        Forgách, el ne hagyj,
Hisz úgy sem győzhetünk, úgy-e?
FORGÁCH
                                                    Jaj, hogy nem.
ERZSÉBET
Ily csúful vesszünk hát, ily kisszerűen. 
Óh, milyen rossz meghalni!
GARA
                                           Hozzám, hozzám!
Mind pártütők, gonosz Horváthyak,
Te aggott bűnös Laczfy, s akik vagytok,   (Harc.)
FORGÁCH
Látod, királynőm, a sír szélén állok; 
A haldoklónak meg szokták bocsátni 
Vég vallomását, óh, bocsásd te is meg. 
Én vég nélkűl, én mondhatlan szeretlek. 
Nem voltam vakmerő, nem tolakodtam 
Trónod fényéhez, most e végső percben, 
Midőn leroskadt köztünk a sorompó,
Csókolj meg Mária, - súgd, hogy szeretsz-e, 
Hisz nem jövök többé szemed elé,
Hogy elpirulj e gyöngeségi percen. 
MÁRIA
Szeretlek, Forgách, lelkemnek mélyéből, 
S most a halálnak jegyzelek csókommal, 
Ott Mária tiéd - mi jó meghalni.   (Megcsókolja.)
PALIZSNAY
Mit látok! Egy csók. Nem, mégsem lehet, 
Szemem káprázott. - Hej, pajtásaim 
Nem bírtok-e már ezzel a medvével?
Engem vársz úgy-e Gara, hogy meg nem halsz.  

(Garát egy közhorvát megkerülvén, hátulról lerántja, többen karddal esnek rája. Kisérőinek legnagyobb része elesett, vagy fogoly.) 
GARA
Nem várlak, óh, ne lelj sírban se nyugtot, 
Ha sorsod fáradhatatlanul korbácsol.    (Meghal.)
PALIZSNAY
Szállj a pokolra. Most a többivel 
Könnyebben bántok. 
HORVÁTHY JÁNOS
                             Itt is egy orgyilkos, 
Szoknyák mögött.   (Forgáchcsal vív.)
PALIZSNAY
                         Csak Máriának békét.
FORGÁCH
Látom, hogy nyelved élesebb, mint kardod.
Miért nem vágsz jobban, mért nem jöttök többen? 
HORVÁTHY JÁNOS
Te Károlyt úgy-e jobban vágtad le. 
FORGÁCH
Jobban, mert nemesebben. Tőletek 
Halált is hasztalan lesek.
HORVÁTHY JÁNOS 
                                      Ne is less.   (Kardját kiüti.)
Reád még más vár. Kössétek meg őt.     (Megkötik.)
FORGÁCH
Elhagytál, Isten!   (A királynőket körülveszik.)
MÁRIA
                        Óh, jaj, öljetek meg.
ERZSÉBET 
Nem, nem, ne vesszen senki hasztalan. 
Elég már a vér, mely értem kifolyt, 
Nincs itt hibás más senki, mint magam.  (Palizsnayt ezalatt lehozzák a szirtről.)
Nézzétek ezt a gyermeket, hogy lenne 
Ő olyan zsarnok, olyan vérszopó,
Mint kormányát szoktátok festeni? 
Én tettem mindent. - Óh, Palizsnay, 
Horváthy János és te szent atya,
Vén Laczfy! Egykor férjemnek barátja, 
Ím, térden állok itt előttetek, 
Királynőtök térdel, ha vétkezénk, 
Vezeklésül gyilkoljatok meg engem, 
Csak ártatlan lányom hagyjátok élni.
PALIZSNAY
Emeljétek fel az özvegy királynőt, 
Ördög, pokol, körűle lovagok
S ő térdel? Nem fáj, hogyha száz meg száz 
Vitézt látok vérben vonaglani,
De nő-jajt, nő-könyűt nem állhatok.
HORVÁTHY JÁNOS
Vigyétek minden illő tisztelettel 
A foglyokat Krupára. Nem sokára 
Magunk követjük.
LACZFY
                         Győztünk hát, barátim. 
Az áruló meghalt, most itt van a perc 
Becsűlettel kibékülnünk, hódoljunk 
Királynőnknek.
HORVÁTHY JÁNOS
                      Talán lázban beszélsz? 
Azért vérzénk-e, hogy midőn a bér 
Kezünkben, ellökjük.
LACZFY
                               Rablók vagyunk-e, 
Zsákmányt éhezni. A hazáért vívtunk. 
Megmentettük, s hüvelybe kardjainkkal.
HORVÁTHY LÁSZLÓ
Így csak hasonló vén bohó beszélhet. 
LACZFY
Így csak gonosztevő.  (Kardhoz nyúlnak.)
HORVÁTHY PÁL
                                  Csendet, barátim! 
A többségnek hódoljon mindenik.
Üljünk tanácsot, s úgy határozzuk meg, 
Mi a teendő.
PALIZSNAY
                   Semmi gondom arra, 
Én őrizendem a fogoly királynőt,
Egész világtól, mint sárkány a kincset, 
Sőt, tőletek is, hogyha kell. Jerünk.       (Mind el.)

MÁSODIK SZÍN
(A második felvonás első színi kert Nápolyban. 
Margit és fiacskája, László jő.)

MARGIT
Csak erre, erre, kedves kis fiam, 
Innen belátjuk a szép síma tengert, 
Nézd, erre ment atyád el, gyors hajón 
Csatázni, messze honnak térein. -
Egy jó rokon, egy szép királynő élt ott,
Kit álnokság és dölyf fenyíte trónján;
Imádkozzunk, imádkozzunk fiam,
Hogy isten védje azt a szép királynőt,
S vezesse közénk épen hős atyádat.
LÁSZLÓ
De mért ment hát atyám oly messze földre,
Egy szép királynőt hogy megvédelmezzen,
Ha itthon másikat meg bú emészt el?
MARGIT
Óh, jaj, ne ítéld lépteit atyádnak, 
Istennek átka van oly gyermeken, 
Csak a szerelmes nőnek joga az 
Kesergni férje nagy lépésein,
Miket, ha nem tesz, megszégyenlené. 
Atyád úgy tett, mint kellett egy lovagnak. 
LÁSZLÓ
Félsz hát anyám, hogy gyenge, s megverik.
MARGIT
Nem, nem, fiam, atyád vitéz, ő győz. 
Csak egy van, amitől őt félthetem, 
Hogy önmagát nem győzi le.
LÁSZLÓ
                                             Hogyan?
MARGIT
Van a lélekben egy hatalmas szó
A nagyravágy, mint itéletnek kürtje, 
Ez költ életre minden szép s nagyot, 
De, hogyha túlerős, elkábit mindent. - 
Ha e szó benne túlerőre jőne,
Ha megcsalná a kedves két rokont, 
Megátkoznám. - Fiam imádkozzunk.
HORVÁTHY LÁSZLÓ (jő)
Üdvöz légy jó királynő!
MARGIT
                                    Hah magyar!
Mondd, mondd hogyan van Károlyom, mosolygó 
Arccal jösz hozzám, ez mást nem jelenthet, 
Mint hogy már jő.
HORVÁTHY LÁSZLÓ
                          Még jobbat, óh, királyné. 
MARGIT
Megrémitesz, az, mit ti jónak tarttok, 
Nem az mindég.
HORVÁTHY LÁSZLÓ
                       Károly magyar király. 
Megválaszták az ország rendei.
MARGIT
Ne többet, óh, ne többet, mondd, hazudtál 
S Nápoly trónját is rádásúl adom. - 
Előbb megátkozott-e hát a pápa, 
Aztán lettél csak arra érdemes? -
Jaj, hogy szerettelek!  - Szegény királynők!
Elárult a rokon. Miért véremmel
Nem engesztelhetlek ki, jaj nekem! 
Ne jöjj, Károly, ne jöjj, mert jöttödön 
Örülni sem tud nőd. - Elhágy erőm, 
Elmém zavart. - Fiam! Tarts fel, fiam,
Még jó nevet sem hágy reád apád - -
LÁSZLÓ
Anyám, anyám!
HORVÁTHY LÁSZLÓ
                      Az Istenért, királyné!
ALBERICH (jő)
Mi történt itt?
MARGIT
                     Mi hang ez? Alberich
Sötét arccal, mint második követ.
Óh, hogyha az első mosolygva gyilkolt,
Mit várjak ettől!
ALBERICH
                        Lelked nagy, királynő.
Halld hát: Károlyt megölték vérei.
MARGIT
Megölték! - És ők még most sem lakoltak?
Megölték egy hitvány, rossz koronáért.
Mit műveljek hát én velök, szegény,
Oly hősi férjért, mint Károly vala?
ALBERICH
Vigasztalódjál, asszonyom, kezdődött
Már a vezeklés, ők már foglyai
Barátainknak.
MARGIT
                      Óh, de mégis élnek. 
Gyalázatos nők! Átkos rokonok, 
Nem éreztétek-e, hogy Károlyom 
Fejére termett az a korona,
Melyet csak bitoroltok? - Óh, bosszú! - 
Nem értettétek-e egy nép szavát,
Mely ítélt köztetek. Bosszú - bosszú! 
ALBERICH
Bosszúd el nem marad, csak adj segélyt 
Pártunknak.
HORVÁTHY LÁSZLÓ
                    S küldd el vélem gyermeked, 
Ki most már törvényes királyunk.
MARGIT
                                                    Mit?
Ezt is odaadjam-e a mészárszékre?
Nem, nem, tartsátok a koronát meg,
Átkom reá. Nekem csak a bosszú kell.
Adok segélyt, adok, bár száz ellenség
Egyházi átok, belviszály sanyargat.
Adok segélyt, s mást nem kivánok érte,
Csak a királynőket, de élve ám,
Halljátok-e, elevenen kivánom.
Ne legyen bántódások, hadd számoljak 
Én a két jó rokonnal. Most fiam, 
Jőj, jőj velem; vigyáznom kell reád, 
Mert elrabolnak. - Jőjetek, urak, 
Munkához a segély ügyében. Menjünk.   (Mind el.)

HARMADIK SZÍN
(Az első felvonás második színi terem Budán. 
Barbo és velencei urak jőnek.)

BARBO 
Kivittük mégis a magas tanács 
Kivánatát: Zsigmond magyar király. 
Bár sok munkába, fáradságba telt
E büszke, e nyakas főurakat, 
Kiknek mindenike egy-egy király, 
Rávennem; majd megjő ennek gyümölcse, 
A zavarokban, miknek jőni kell, 
Köztársaságunk szabadabb kezet nyer 
Terjeszkedhetni a tengermelléken,
Vagy hogyha nyugalom következnék is, 
Ismerjük örökös pénzzavarát 
Zsigmondnak, ő mint örökét eladta, 
Eladja nekünk úgy Dalmátiát is. 

(Zsigmond, Frangepán, Oranis, Jobst, Domarath, főurak jőnek.)
FRANGEPÁN
Most már, királyom, rendelkezhetel
Hatályosabban, mint eddig tehetted.
Sújtsd már le végre azt a lázadást,
És mentsd meg a királynőt.
ORANIS
                                         Óh, igen,
Mi érte vívni mind készen vagyunk!
BARBO
Én még ma indulok a tengerpartra,
Ottan vár már dicső köztársaságom
Hajóhada parancsaim után.
A két királynő most Novigradon van
S a lázadóknak számoló ármánya
Nápolyba készül őket küldeni,
Margit királynő bosszuló dühének.
De őrt állnak hajóim mindenütt, 
És míg ti szárazon vívjátok őket, 
Mi a tengerről fogjuk ostromolni,
Nemes versenygéssel, hogy melyikünk 
Nyitandja első meg fogságukat.
ZSIGMOND
Urak! Hálával látom buzgóságtok, 
Nőmet megmentni én legjobban égek, 
S fogok repülni, soraitokban
Vívhatni érte; mihelyest előbb 
Nehány legsürgetőbb ügyet rendeztem. 
Még egyszer, uraim, köszöntelek, 
Viszontlátásig a tanácsteremben.  (A főurak elmennek.)
Jőj vissza, Barbo.
BARBO
                          Mit kivánsz, királyom? 
ZSIGMOND
Mit most Velence nékem általad tett, 
Szóval meg nem köszönhetem, de hogyha 
Tett kell, csak szóljatok, s már meg lesz téve.
BARBO
Uram! Te túlbecsülsz. 
ZSIGMOND
                                 Nem, nem, jó Barbo. 
De ládd, mert úgyis már félistenem vagy, 
Hiszem, hogy tudsz mindenható is lenni; 
Tudod, mi átkozott rossz rendben leltem 
Az ország pénztárát, e zavarok közt - - 
BARBO
Az legkisebb, királyom, csak parancsolj.
ZSIGMOND
Óh, kétszeres védangyalom, barátom!
BARBO
Bátor leszek lakásán felkeresni 
Felségedet a részletek miatt,
Most mindkettőnket vár kiséretünk. 
ZSIGMOND
Elvárlak, Barbo. - El, páratlan Barbo. 
Ne hagyj soká várnom.
BARBO
                              Pontos leszek. (El.) 
DOMARATH
Mikor megyünk hát Máriát megmentni? 
ZSIGMOND
Tán a királynőt?  - Arra is ráérünk. 
Nem árt az asszony kissé hogyha szenved.
JOBST
Aztán nélkűle is király vagy már. 
DOMARATH
Sőt jobban, mint vele. 
ZSIGMOND
                                  Már az lehet. 
Ki tudja úgyis, mit szól mindezekre 
Mik itt történtek.
JOBST
                        Hisz jól megfontolva, 
Tán jobb is volna, hogyha jó módjával 
Eltennék láb alól a felkelők.
DOMARATH
E feltétellel megkegyelmezném.
ZSIGMOND
Urak! Megtiltom, hogy királynőtökről,
Nőmről ily könnyelműen szóljatok.
Ha én tán túl is lépek a határon
Olykor, tudjátok, hogy király vagyok,
Ifjú vagyok - de mégis megteszem,
Mit a becsűlet méltányost kiván,
A többi Istennek kezében van.
Menjünk, urak! - Talán már Barbo vár. (Mind el.)

NEGYEDIK SZÍN
(Terem Novigrad várában. Mária nyugágyon alszik, 
Szofra mellette ül. Ostromzaj hallik.)

MÁRIA (álmában)
Ah, e csók! - Életemben egyetlen -
És mégis érzem, nem hiában éltem. 
Haljunk meg együtt - a viszontlátásig.
SZOFRA
Hah, mily beszéd, mi ismeretlen hangok! 
Ily édesen tud álmodozni, míg
Kapunkon döng az ellen, s érette
Százan véreznek. - Milyen bűverő ez?
MÁRIA (ébred)
Te itten, Szofra! Jó lány, mondd, miért
Vonzódol úgy hozzám, miért virasztasz, 
Ápolsz, mint testvért? Hisz tudod, megszüntem 
Királynő lenni.
SZOFRA
                       Épp azért cselekszem. 
Szükséged van tán résztvevő keblemre.
MÁRIA
Nem féltne-e tőlem Palizsnay? 
SZOFRA
Most ő magas tervekkel fennhéjáz, 
És a szegény Szofrára gondja nincs.
MÁRIA
Oly szép álmom volt Szofra! Mért ébredtem!
SZOFRA
Meglestem álmodat, bocsáss meg érte, 
Úgy hallgatám, mint a tündérregét.
Óh, jaj, ha tudnék úgy álmodni én is! 
Minden szavad egy új világot tárt fel, 
Melyet nem ismerék, s mégis sejtettem,
Édes lehet szeretni úgy, miként te,
Palizsnayt hisz én is szeretem, 
De amit a csókról, a túlvilágról
Mondtál, én olyat még sohsem gondoltam.
MÁRIA
Szegény! Mert nem szerettél igazán.
SZOFRA
S tán már nem is szerethetek. - De félre 
Ez ábrándképekkel, magasbak úgyis, 
Hogysem felérjem. S mégis, óh, királynő, 
Érzem, hogy lelkem szinte megtisztul, 
Ha legalább segélyeül leszek,
Ily szentnek, mint te. Hallgass meg, királynő, 
Én megnyitom fogságod ajtaját.
MÁRIA
Hogyan, te képes volnál?
SZOFRA
                                      Hát miért ne?
Már rosszabb eszköz is tett nagy hatást 
A sors kezében.
MÁRIA
                         Szólj, óh szólj, hogyan, 
Ne ámíts vak reménnyel.
SZOFRA
                                     Öltönyöm
Utat nyit mindenütt. 
MÁRIA
                                S te?
SZOFRA
                                         Maradok.
MÁRIA
Mi lenne sorsod e dühönc kezében?
SZOFRA
Kérdeztem-e ezt tőled, amidőn 
Budán azon rettentő éjtszakán
Védelmet kértem kedvesem számára, 
Ki mostan fogva tart.
MÁRIA
                               Nem Szofra, nem, 
Ne essék értem újra áldozat.
SZOFRA
Nem hallod-e ott kint az ostromot?
Hány hal ma érted, mind derék vitézek!
Ne essék-e el inkább egy leány,
Ki jobbat tenni többé úgy sem bír?
MÁRIA
Azok vitézek, mint ilyek csatáznak,
Mert a harc díszes. - Nincs közöttök egy is
Talán, ki rejtve e szobában, hogyha
Megmentne vérével, meghalna értem.
Aztán meg Szofra, áldott jó leány,
Hiszen terveddel csak magam mentnéd meg.
SZOFRA
Királynőm nem tudok mást, óh, hallgass meg.
MÁRIA
S elszökjem-e, mint vakmerő játékos,
Magokra hagyva sorsom társait?
Nem, Szofra! Hadd lássák magok között
Királyukat, királynak a halálig.
SZOFRA
Bocsáss meg Mária rossz tervemért.
Óh, csak meg tudnék halni éretted,
Magasan állsz felettem, s mégis, mégis,
Hála Istennek, hogy megértelek. 

(Palizsnayt széken hozzák, Horváthy Pál, Laczfy, várnagy, fegyveres nép jő.) 
PALIZSNAY
Látom, hogy nem tréfálnak ellenink.
Ki tudja, bírunk-e dacolni vélek?
Ne vádoljon ki sem, ha megbukunk.
Most hagyjon el, ki kegyelemre vágyik,
Te Laczfy mindig békülést ohajtál,
Hagyj el.
LACZFY
              Akkor, mig győzelem kisért,
Mostan nyomor, mi akkoron nemes volt,
Most gyávaság. Rendelj helyemre, János.
PALIZSNAY
Bocsáss meg, Laczfy. - Fel tehát, barátim.
Püspök, te menj az éjszaki bástyához,
Honnan Maróth s Losonczy ostromol,
Te Laczfy a velencésekre vigyázz.
Tekints szét várnagy, nem jő-e segély
Horváthy János s Tvartkó táborából.
Én mindenütt leszek, hol szükség lesz rám.
Királynőm, jó reggelt. Mit téssz itt, Szofra?  
(Int, Szofra kimegy. Párthívei s a fegyveresek különböző oldalra el.)
MÁRIA
Engedd át napjaim egyhanguságát
Szelíd gondjával felderíteni.
PALIZSNAY
Magadtól függ végét szakítani.
Mondj egy szót, és én kisérlek Budára,
Hatalmasabb leszesz, mint valaha,
Karom védelmez Isten, ember ellen.
MÁRIA
S mi e büvös szó?
PALIZSNAY
                         Hogy szeretsz, királynő.
Fegyverzörej között tanultam szólni,
Cikornyás szókra ottan nincs idő,
Nem udvaroltam még egy fél óránál
Nőnek tovább, mert hosszabb fáradalmat
Nem érdemel, úgy hittem. - Tíz hava
Hogy néked hódolok, hallgass meg végre.
MÁRIA
Nőkről beszélsz, - én fejdelmed vagyok. 
Egy élten által kell, hogy nékem hódolj
S hódolsz-e fellázadt alattvaló?
PALIZSNAY
Nemcsak király, egyszersmind nő is vagy, 
Ki oly sok bűvös bájjal álda meg,
Elvonta volna-e az érző szivet 
Tőled kárpótlásúl a koronáért?
MÁRIA
A trón magas hegy, kis virág a szív, 
Mely völgyben nyíl csak. -
PALIZSNAY
                                     Nem vagy már a trónon,
S átkod leszek, mely verni meg nem szűn,
Míg szíved meg nem lágyul.
MÁRIA
                                          Hasztalan 
A zivatart, melytől elhervad a
Virág, nem érzi a királyi cser.
PALIZSNAY
Nem úgy - a zivatar, mely kár nélkül zúg
El a virágon, a csert eltöri. - -
Midőn hallám, hogy az országnagyok
Kecsedtől mámorosan felemeltek
A trónra, megkacagtam bárgyuságuk.
Midőn később Zágrábban megjelentél, 
S szépségeddel győztél a lázadáson, 
Bosszúsan mondtam: szégyen és gyalázat 
Ha férfiú, e földnek istene,
Oly bábnak meghajol, minő a nő. 
Igértem, hogy kik istenségnek tették,
Lássák őt lábaimnál könyörögni,
Égvén a szerelem vad lángitól,
S akkor felettek én majd kacagok.
MÁRIA
S tervedről még mostan sem mondottál le? 
PALIZSNAY
Le a gúnyról, de nem a szerelemről. 
Hisz a sors ujja volt talán az is már,
Hogy ép te lettél megmentőm Budán. -
Kitűnő vagy, egyetlen vagy nemedben, 
De férfinak nem az vagyok-e én is?
Engem neked, nő, kellenék szeretni,
Ha nem szeretnél mást. - Óh, valld meg, valld meg. 
MÁRIA
Hol van hozzám méltó királyi mátka?
PALIZSNAY
Nem ilyen jobbágy, mint én, Mária!
Ha eltalálnám!
MÁRIA
                        Méltatlankodol.
PALIZSNAY
Midőn elfogtunk, a harcnak zajában
Vér s porfelhő közt úgy rémlett előttem,
Egy csókot láttam.
MÁRIA
                           Jól mondtad, hogy rémlett.
PALIZSNAY
Óh, valld meg, valld meg, s nem zaklatlak többet,
Mert látom nő vagy, s hogyha mást szeretsz is,
Tán érdemetlenebbet, ám szeretsz,
Nem állsz felettem, s én megvethetlek. -
Hej, várnagy! (Várnagy jő.) Forgácht hozd tüstént elő!  (Várnagy el.)
Egy pillantásom élet vagy halál;
Valld meg, hogy szereted, s érted hadd éljen, 
Különben mint királygyilkos meghal.   (Forgáchot behozzák.)
MÁRIA
Fog tudni halni.
PALIZSNAY
                        Felhívattalak,
Hogy kérdésemre őszintén felelj. 
Ugy-e szereted Máriát, s viszont? 
Élted függ tőle.
FORGÁCH
                         Kész vagyok meghalni. 
PALIZSNAY
Ne hidd, hogy játszom, ez a perc komoly.
Nézd mint csillámlik e kard, még karom 
Erős, ha lábaim nem bírnak is.
Még egyszer, Mária!
FORGÁCH
                               Mit zaklatsz egy nőt!
Lovag vagy? S a szív gyöngeségivel 
Így visszaélsz. Hiszen könyörületből 
Is felvállalhatná gyalázatát.
MÁRIA (félre)
Óh, szív repedj meg! - Nagylelkű leventém!
PALIZSNAY
Válassz Forgách! Egyeneset, a szívből.
FORGÁCH
Kezedben a kulcs, - nézd meg kardoddal,
Nem rajtam múlik, hogy még most is élek. 
PALIZSNAY
Jó hát, meglátom, aki álszégyenből
Halált mondasz rá, nincsen-e számára 
Kebledben még egy fájdalomkiáltás?  (A kardot Forgáchnak szegzi.)
FORGÁCH
Miért ne a lovagnak. Itt van keblem.   (Közelebb lép Palizsnayhoz.) 
MÁRIA (nagy ingerültségben felkél) 
Megállj!   (Palizsnay a kardot leereszti.)
FORGÁCH (még közelebb lép Palizsnayhoz s mellbe taszítja) 
Tán nem mersz, gyáva.
PALIZSNAY
                                    Menj pokolba!   (Agyondöfi.) 
MÁRIA (felsikolt) 
Erős, erős csak mégis az a nőszív.   (Visszaroskad.)
PALIZSNAY 
Ki a halottal! (Kiviszik.) S mostan Mária 
Hallgasd az élőt. - Hogyha nem szeretted 
Avagy szeretted, mindegy, vége van.
Ily érckebelnek, milyen a tiéd, 
Megrázkódás kell, bánat, könny szemébe, 
Hogy szenvedély fogantassék meg benne.
Ne haragudjál rám, hogy őt megöltem;
Nem vérét szomjúzám, de tégedet,
S éretted egy világot pusztitok ki.
Ládd, osztod bűnömet, ah, oszd meg, oszd 
Szerelmem is. Nézd, amit még nem látott 
Ember: térden Palizsnayt.  - Óh, nézz rám!  
(A székről Mária lábaihoz borul. Horváthy Pál jő.)
HORVÁTHY PÁL
Hahó, Palizsnay! Nagy a veszély!
Nem bírom többé már az ostromot. -
Mit látok! Térden állva édelegsz 
Szerelmesen, midőn várunk elvész.
PALIZSNAY
Mit mondasz Pál, édelgek szerelemben? 
Törjön ki minden csontod, hogy megérts. 
Emelj e székre, leszédültem róla. - (Felemelik.) 
Mi a baj?
HORVÁTHY PÁL
                  Olyan ördögi erővel
Vívnak, hogy mindjárt bástyáinkon lesznek, 
Egy mód van hátra csak, erős igaz,
De nem rémít meg, hogyha csakugyan 
Nem vagy szerelmes.
PALIZSNAY
                               És mi lenne az? 
HORVÁTHY PÁL
Erzsébetet megfojtatom, s hulláját 
Ledobjuk a merész ellen közé, 
Hátrálni fog, mert tudja ilyen módon 
Még máskor is köszönthetjük.
PALIZSNAY
                                 Menj érte,
Biztosságunkért elvérezhet ő is.  (Horváthy Pál el.)
MÁRIA
Óh, jaj még ezt is! Kegyelem anyámnak.
Ha csak királyi vér kell, ölj meg engem, 
S megáldalak.
PALIZSNAY
                      Mondd a szót, melyet kértem,
S mindketten éltek. - Ládd, tán azt hiszed, 
Mivel barátidat döngetni hallod
Kapunkat, hogy váltságod perce jő.
Csak tégy le a reményről, majd meglátod, 
Szétszállnak mind, mint megriadt madár, 
Ha a kesely csap rájok, amidőn
Anyád hullája fogja üdvözölni. 
MÁRIA (felkél és simogatja)
Palizsnay! Sohsem hivélek rossznak,
Tudtam, hogy lelked bárdolatlan gyémánt; 
Te nem léssz oly kegyetlen, nőt gyilkolni. 
Mindent felejtek.  - Most sem mondhatom,
Hogy nincs rokonszenv szívemben. 
Te férfi vagy, én nő; még ki tudja majd mi fejlik 
Köztünk. - Palizsnay! Óh, légy irgalmas. 
PALIZSNAY
Ah, Mária! Azt hitted, e hizelgés 
Lecsendesít? Nem, nem, bársony kezednek 
Minden kis érintése, mint tüzes vas
Merült szívembe, s egy-egy képet festett 
A boldogságból, mit bírásod nyújtna.
Hallom már, jőnek, szólj, óh, Mária,
Mondd, hogy szeretni fogsz vagy tigrissé téssz. 

(Horváthy Pál, Erzsébet néhány fegyveressel jő.)
MÁRIA (térden)
Ím, büszke férfi, láss hát lábaidnál! 
Beéred-é ezzel? - Kegyelmezz neki.
PALIZSNAY
Kevés, ha nem szeretsz.  - Hej! Fojtsátok meg, 
MÁRIA
Ha Istennél könyörületet vársz, 
Hagyd élni.
ERZSÉBET
                  Lányom meg ne keserítsd 
Végpercemet. - Ne lássalak térdelni, 
Jőj még egyszer keblemre.
MÁRIA
                                        Óh, anyám! (Megölelik egymást.)
ERZSÉBET
Sokat vétettem ellened, én hoztam 
Mindezt reánk. Mostan kilakolom,
Isten megáldjon. - Óh, lányom, bocsáss meg!
PALIZSNAY (elfordulva)
Fojtsátok már meg, vagy mást gondolok. 
Meddig hallgassam e jajt?   (Erzsébetet kihurcolják.)
MÁRIA (utána)
                                       Ég, szakadj le! (Leroskad.)
HORVÁTHY PÁL 
Fel a bástyára véle.  (Elmegy Erzsébet után.)
PALIZSNAY
                            Szofra, Szofra! (Szofra jő.) 
Ápoljad az alélt királynőt, lányom.
Emeljétek fel ágyra. (Felemelik.) Csendesen. 
(Az ostromzaj megszünt, kürtszó hallik. Horváthy Pál, János, Laczfy jõnek.)
Mi az? Hírnök jő, mit hozhat még újat.
HORVÁTHY PÁL
A gyógyszer használt, vége az ostromnak. (Horváthy János jő.) 
PALIZSNAY
Magad jössz János? Mindegy, hisz magad 
Felérsz egy dandárral, de szólj, sötét-e
A hír, melyet hozasz, mint arcod?
HORVÁTHY JÁNOS
                                                   Az. 
A bánság elveszett Szerémmel együtt, 
Zsigmondnak pártja napról-napra nő, 
Kit jutalom, kit ígéret csábít el, 
Párthíveink szétvervék mindenütt. 
Fogollyá estem én is Pozsegánál
Az ifju Gara által, aki aztán 
Simontornyaynak adott átal, hogy 
Későbben a királynőkért váltson ki.
De István, bár most Zsigmondnak szinel 
Hűséget, nem felejté el barátit,
Utat nyitott, s én Tvartkóhoz menekvém. 
Uj népet kaptam s Pacsitalnál szálltam 
Táborba, ott meg Frangepán vert tönkre, 
S mint újra foglyot, mostan hírnökül küld 
Felkérni Novigradot, s mindnyájunknak 
Kivándorolni szabadságot ád.
PALIZSNAY
Még fél órát elébb ilyen beszédért 
Fejed zúzom be, most elfogadom.
HORVÁTHY JÁNOS
Tudod, hogy árnyamtól nem rémülök meg; 
Ha még lehetne győzni, nem beszélnék. 
Ellenséginkhez új erősség jött,
A vráni perjel, Nagymihály Béla.
PALIZSNAY
Nem ismerek más vráni perjelt, mint én.
HORVÁTHY JÁNOS
Ezért Zsigmonddal, nem velem vitázz.
PALIZSNAY
Igaz biz az.
HORVÁTHY JÁNOS
                  De most már mit végeztek?
HORVÁTHY PÁL
El kell fogadni az ajánlatot 
És várni jobb időt.
PALIZSNAY
                             Egyet, urak!
Ne dicsekedjenek e főurak
A szebb időkben, bajtársak, barátok,
Kik ellenünk oly kárörömmel jöttek,
Hogy győztek rajtunk.  - Itten van Velence,
Csak annak nyissuk meg kapunkat és 
Biztosságunkért az legyen kezes. (Kürtszó.) 
Nézd, Laczfy, mit jelent ez.
LACZFY
                                         Barbo jő, 
Velence fővezére, s szólni kiván.
PALIZSNAY
Épen jókor jő, küldtünk volna érte. 
Vezessétek be minden tisztelettel.   (Horváthy Pál, János és Laczfi kisérettel el.)
Óh, mért küzd hát az ember? S hát mért küzdne, 
Azért, hogy küzdjön. - Ébredj, Mária,
Királynő vagy megint. Győztél felettem
Mint nő. - De még mi meg fogunk mérkőzni, 
Meglátjuk, mint királynő szinte oly
Erős vagy-é?  - Éltem feladata 
Lesz e harc. A szerencse változó, 
Még én is győzhetek.  (Barbo, Horváthy Pál és János, Laczfy, kiséret jő.) 
                                 Üdvözlégy Barbo.
BARBO
Csapásidból órjásnak vártalak.
Itt jobbom, uraim, legyünk barátok,
Kár, hogy másképpen nem találkozánk.
Most már felejtsünk mindent. Itt az írás,
Pecsétem rajta, biztosságtokért
Én állok. Hol van Mária királynő?
HORVÁTHY PÁL
Itt látod őt. 
 (A pártosok Palizsnay körül csoportulnak.)
BARBO
                  Felséges asszonyom!
Fogadd el hódolásomat. - Szabad vagy.
MÁRIA (felemelkedve)
Szabad!
BARBO
              S királynő rendelkezzél velünk.
Hadd jőjenek most a magyar urak!  (Frangepán s más főurak jőnek.) 
Engedd meg, hogy mind e bátor leventék, 
Kik érted vívtak, csókolják kezed. 
Maróth, Losonczy, Gara, Frangepán,
És Nagymihályi sok más jelesekkel. 
MÁRIA
Hát Zsigmond?
BARBO
                      Ő Budán van.
MÁRIA
                                         Hála Isten.
Nem tartozom hát hálával neki.
FRANGEPÁN
Királlyá választatta ott magát, 
Kételkedvén, hogy életben vagy-e még.
MÁRIA
Ne többet erről, hisz halott valék, 
Mi ezalatt történt, miért is tudjam.
De most már élek, - s én vagyok királynő. 
Urak! Hálám örök, nem koronámért,
De a szabadságért, mi olyan édes.
MIND
Sokáig éljen Mária királynő!
MÁRIA
Nehéz próbán vitt által Istenem,
De megtanított, hogy mi egy királynő; 
És az leszek. Mi eddig hátrált benne, 
Mi a porhoz csatolt, levetkezém, 
Lábbal tapodtam életem virágit.
PALIZSNAY
Induljunk mink is, társim, bujdokolni. 
MÁRIA
Jó lány! Te éltedet ajánltad értem, 
Midőn rab voltam, mostan a királynő 
Barátnőjének kér.
SZOFRA
                            Nem Mária,
Neked nincsen már szükséged reám,  
Ott bujdoklásnak indulnak barátim,  
Most hozzájok hív a kötelesség.
MÁRIA
Jőj, Laczfy, hisz te sohasem gyűlöltél. 
LACZFY
Tévedni férfiúnak is lehet,
Talán tévedtem én is mindegy, megvan, 
De tetteit csak gyermek bánja meg. 
MÁRIA
Nemes szivek.
PALIZSNAY
                       Birsz-e te ilyenekkel? (Kezet fog Laczfy- és Szofrával.)
MÁRIA
A bérc mentől magasb, annál kopárabb.
PALIZSNAY
Fel hát, hazát keresni. Óh, Gara, 
Mondtad: ne leljek nyugtot sírban is.  (Szomorúan indulnak.)
BARBO
Éljen királynőnk, s mostan fel Budára.
(Élénk induló kezdődik.)

Információ
MÁRIA KIRÁLYNŐ
CD-szöveg, Madách Imre összes művei

A Mária királynő kézirata az OSzK kézirattárában található, jelzete: 2067 Quart. Hung. 51 levél. Címlapján áthúzva a következő áll: “1855 Jan 1 Ápr. 27én.” a kézirat átdolgozás, első, elveszett változata az 1840-es években keletkezett.
A dráma első kiadása a Gyulai Pál szerkesztette Madách Imre Összes Művei c. háromkötetes kiadás II. kötetének 143-1261. lapján jelent meg (Bp., Athenaeum, 1880, újból lenyomtatva 1895). Ezután közölte a Halász Gábor Madách Imre összes művei c. kiadásának (I-II. k., Bp. Révai, 1942) első kötetében (219-364. l.). A szöveget, Halász Gábor kiadását javítva, korszerűsítve rendeztük sajtó alá. Jelenlegi CD-szövegünk ennek helyesírásilag ellenőrzött, javított, kiigazított változata. A helyesírást természetesen csak azokon a helyeken változtattuk meg, ahol az nem rontotta el a darab jambikus verselését. Tehát nem változtattuk meg a ma helytelen rövid vagy hosszú mássalhangzós (pl. cikkáztak, virasztva, nő-könyűt stb.), vagy a gyakori, a ma helyestől eltérő hosszúságú magánhangzós (pl. útam, gyülésre stb.) szóalakok hibás helyesírását, ha a verselési helyzet úgy kívánta. (A helyesírási elvek részletesebb indoklását ld. A METINF - Az ember tragédiája információs dokumentumában!) Nem változtattunk természetesen Madách régies, vagy nyelvjárási szavain, egyéni szóalkotásain (mint pl. mentőzni= mentegetőzni, stb.), a régies ragozáson (mint pl. késendtek, téssz stb.) és a ma már nem használt szóalakok tekintetében (honn, könyörg, mosolyg  stb.).