Országos Műszaki Fejlesztési Bizottság
INNOVÁCIÓ
és
VERSENYKÉPESSÉG

Budapest, 1997. szeptember

Készült: 
a Budapesti Közgazdaságtudományi Egyetem, Vállalat-gazdaságtan Tanszék “Versenyben a világgal - A magyar gazdaság nemzetközi versenyképességének mikrogazdasági tényezői” című kutatás keretében, kiemelt vizsgálati témaként Chikán Attila vezetésével az OMFB 9607-01. sz. és a 9607-10. sz. kutatási megbízása alapján.

Készítették: 
Kiss János
Pandurics Anett
Lapid Károly

Szerkesztette:
Kiss János

A témabizottság koordinátora:
Jávorka Edit

Tartalom
Bevezetés	

KISS JÁNOS: ÖSSZEFOGLALÁS	
Kutatás-fejlesztés és technológia menedzsment a magyar vállalatoknál	
A K+F és a technológia, mint versenyképességi tényező	

KISS JÁNOS: A KUTATÁS-FEJLESZTÉS SZEREPE A VERSENYKÉPESSÉGBEN	
Kutatási célkitűzések	
Kutatás-fejlesztés és versenyképesség - nemzetközi tendenciák	
Kutatás-fejlesztési tevékenység a vállalatoknál	
A K+F tevékenységek szerepe és finanszírozásuk	
Az új technológiához jutás külső forrásai és a K+F együttműködések	
Termék és technológiai innováció	
Új termékek és technológiák bevezetése	
Az innovatív gondolatok forrásai	
Az innovációban résztvevő szervezeti egységek	
Az innovációkat segítő és akadályozó tényezők	
Felhasznált irodalom	

PANDURICS ANETT: TECHNOLÓGIA ÉS VERSENYKÉPESSÉG	
Kutatási célkitűzések	
Hipotézisek	
Technológiai színvonal	
Technológiatípus	
Jelen és jövő	
Technológia átlagos élettartama	
A technológiai szerkezetváltás	
Rugalmas specializáció	
Termelési célok és technológia	
Információtechnológia	
Számítógépes rendszerek integráltsága	
Integrált információs rendszerek - jelen és jövő	
A technológia menedzsmentje	
A technológia karbantartása, módosítása és tervezése	
A technológiával kapcsolatos teljesítmény mérése	
Technológia transzfer	
Technológia transzfer	
Technológia transzfer és együttműködés	
I. Vevői oldal	
II. Szállítói oldal	
Technológia és versenyképesség	
Teljesítménymutatók a teljes mintára	
A termelési technológia életkora és a vállalat eredményessége	
Technológiaváltás és vállalati eredményesség	
Környezet és technológia	
Irodalomjegyzék	

LAPID KOTY: A MAGYAR VÁLLALATOK INNOVÁCIÓS JELLEMZŐI 
 ÉS A GLOBÁLIS VERSENY ÚJ KÖVETELMÉNYEI	
Bevezetés	
Posztindusztriális gazdaság paradigmái	
Globalizálódás	
Lokalizálódás	
Kulcsvállalatok, Összekötők, Háttéripari Vállalatok: Vállalatok hálózati kapcsolódásai	
Innovációs szigetek és technológiai összekötők Magyarországon	
Innovációs Szigetek	
Összekötők	
Kitörési pontok	
Pozitív tendenciák:	
Negatív tendenciák	
Nemzetközi tendenciákkal való összehasonlítás	
Vállalati célok a válaszadók szemében	
A termelési teljesítmény változása	
Termelési teljesítmény a versenytársakhoz képest	
Versenystratégiák	
Árbevételi stratégia	
Költségcsökkentő stratégia	
Összefoglalás	
Felhasznált irodalom	

Ábrák jegyzéke
Kiss János: A kutatás-fejlesztés szerepe a versenyképességben
1. sz. ábra: Az 1992-95 között bevezetett új termékek megoszlása újdonságtartalom szerint	
2. sz. ábra: Az 1992-95 között bevezetett új technológiák megoszlása 
újdonságtartalom szerint	
3. sz. ábra: Az innovációkat segítő tényezők	
4. sz. ábra: Az innovációt akadályozó tényezők	

Pandurics Anett: Technológia és versenyképesség
1. sz. ábra: A technológia átlagos életkora a teljes mintára	
2. sz. ábra: Programokba történő beruházás	
3. sz. ábra: Karbantartási költségek megoszlásának átlaga %-ban	
4. sz. ábra: A vevőkkel kötött hosszú távú szerződések indokai kategória szerint	
5. sz. ábra: A technológiával kapcsolatos termelési teljesítmények változása	
6. sz. ábra: Az innováció folyamatközpontú modellje	119

Táblázatok jegyzéke
Kiss János: A kutatás-fejlesztés szerepe a versenyképességben
1. sz. táblázat: 1992-1995 között a felsorolt K+F tevékenységek végzését 
említő vállalatok száma és aránya	
2. sz. táblázat: A felsorolt K+F tevékenységeket folytató vállalatok száma, 
a K+F ráfordítások értékhatárai szerinti bontásban	
3. sz. táblázat: Az egyes szervezeti keretek súlya a K+F tevékenységben	
4. sz. táblázat: Az új technológiák beszerzésének külső forrásai 
1992-1995 között a válaszadók százalékos arányában	
5. sz. táblázat: Új technológiák átadása más vállalatnak 1992-95 között a válaszadók 
százalékos arányában	
6. sz. táblázat: A K+F együttműködési megállapodások aránya a válaszadók százalékában 
földrajzi régiók szerint	
7. sz. táblázat A belföldi értékesítés árbevételének termékkategóriák szerinti megoszlása, 
1995-ben (vállalatok százalékos aránya)	
8. sz. táblázat: Az export értékesítés árbevételének termékkategóriák szerinti megoszlása, 
1995-ben (vállalatok százalékos aránya)	
9. sz. táblázat: A termékfejlesztések céljai  (1 = jelentéktelen, 5 = döntő fontosságú)	
10. sz. táblázat: A technológiafejlesztés céljai  (1 = jelentéktelen, 5 = döntő fontosságú)	
11. sz. táblázat: Az innovációk információs forrásai  (1 = jelentéktelen, 5 = döntő fontosságú)	
12. sz. táblázat: A termékinnovációkban résztvevő vállalati szervezeti egységek százalékos  aránya	

Pandurics Anett: Technológia és versenyképesség
1. sz. táblázat: Technológiatípusok (Vállalatok száma,  N=321)	
2. sz. táblázat: Technológiai csoport (Vállalatok száma, N=321)	
3. sz. táblázat: Technológia csoportok ágazati megoszlásban	
4. sz. táblázat: A technológia fejlettsége és az új technológia bevezetése közötti összefüggés	
5. sz. táblázat: Technológiai színvonal és exportorientáció	
6. sz. táblázat: Technológiai színvonal és vállalatméret	
7. sz. táblázat: A technológiai színvonal megítélése és a követett stratégia közötti kapcsolat	
8. sz. táblázat: Termelési célok  (1 - nem fontos, 5 - rendkívül fontos)	
9. sz. táblázat: A rugalmasság mint termelési cél megjelenése	
10. sz. táblázat: A fejlesztendő tevékenységek ... (1=igen; 0=nem)	
11. sz. táblázat: A számítógépes rendszerek  integráltsága	
12. sz. táblázat: Információs rendszerek integrálása	
13. sz. táblázat: Integrált információs rendszerek használata és kifizetődő volta	
14. sz. táblázat: Integrált információs rendszerek használata és jövőbeli szerepének megítélése	
15. sz. táblázat: Integrált termelési/készletezési rendszer	
16. sz. táblázat: Felkészültség a technológia karbantartására, módosítására és tervezésére	
17. sz. táblázat: A technológiával kapcsolatos teljesítmények mérése	
18. sz. táblázat: Az egyszeri technológia transzfer formáinak megítélése	
19. sz. táblázat: A folytonos technológia transzfer formáinak megítélése	
20. sz. táblázat: A vevőkkel kötött hosszú távú szerződések indokai	
21. sz. táblázat: A szállítókkal kötött hosszú távú szerződések indokai	
22. sz. táblázat: A beszállítók értékelésének szempontjai	
23. sz. táblázat: A technológiával kapcsolatos termelési teljesítmények változása	
24. sz. táblázat: A vállalati eredményesség	
25. sz. táblázat: A termelési technológia  életkora és a piaci részesedés, jövedelmezőség, valamint a termelékenység közötti kapcsolat	
26. sz. táblázat: Jövedelmezőség és a technológia életkora	
27. sz. táblázat: Környezetvédelmi beruházás	

Lapid Koty:   A magyar vállalatok innovációs jellemzői  és a globális verseny új követelményei
1. sz. táblázat: Az ipari és a posztindusztriális gazdaság legfontosabb jellemzői	

Bevezetés
1995 júniusában indult a Budapesti Közgazdasági Egyetem Vállalatgazdaságtan tanszékének koordinálásával a “Versenyben a világgal - A magyar gazdaság nemzetközi versenyképességének mikrogazdasági tényezői” című kutatás. A kiindulópont az volt, hogy a gazdaság működésének megítélése, a fejlődés hatékony útjainak megtalálása nem lehetséges a gazdaság alapfolyamatainak elemzése nélkül. Ezzel szemben a hazai átalakulás ilyen szempontú vizsgálata eddig meglehetősen szegényes volt, az értékelések többnyire makroszintű aggregátumok alapján készültek. Márpedig a program alapvető hipotézise szerint, s ez lényegében beigazolódott, a gazdaság mikrostruktúrájában számottevően több pozitív, előremutató jel van, mint amit a makromutatók jeleznek.
325 vállalat került be a mintába, amely a technológiai fejlesztés, a technológiapolitikai hatás szempontjából legfontosabb vállalati kört öleli fel. Így a magyar gazdaság méret szerinti szerkezetétől a minta szerinti szerkezet a nagyobb vállalatok irányába tolódott el a létszám, az eszközérték és az árbevétel tekintetében, továbbá a résztvevő vállalatok jelentős része, 44%-a a feldolgozóiparból származik.
A kérdőíves felmérés mellett számos ágazati és vállalati esettanulmány is elkészült, melyek hozzájárultak ahhoz, hogy még pontosabb képet kapjunk a hazai mikroszféra versenyképességéről.
A vállalatok innovációs tevékenységének vizsgálata során elért eredményeket tesszük közre e könyvben, három önálló tanulmány formájában. A könnyebb áttekinthetőség érdekében a három tanulmány fontosabb megállapításait a könyv első részében összefoglaltuk.

Kiss János:

Összefoglalás

Kutatás-fejlesztés és technológia menedzsment a magyar vállalatoknál
K+F és innovációs tevékenységek
A kutatás rámutatott, hogy szinte drámai erővel folyik a kutatás-fejlesztés területén is az átalakulás. Mi is azt regisztrálhattuk, amit az utóbbi években készült néhány tanulmány már kimutatott, hogy csökkentek a K+F ráfordítások, s visszaesett a vállalati kutatóhelyek száma. A mintában szereplő vállalatok a átlagosan 10 millió forint alatt költöttek a különböző K+F tevékenységekre, s alig több mint 17%-uknál játszottak jelentős szerepet a belső K+F részlegek az innovációkban. A vállalatok a legfőbb versenytársakhoz képest a K+F ráfordítások területen érzik a legnagyobb lemaradást. Ugyanakkor az esettanulmányok felhívják arra is a figyelmet, hogy egyetemek, kutatóintézetek, volt vállalati kutatóhelyek munkatársaiból számos kis- és közepes, lényegében teljes mértékben műszaki fejlesztési tevékenységet végző vállalat jött létre az utóbbi években, amelyek esetében e felmérések nem regisztrálhatják az elkülönült K+F részlegek létét, mert ilyen vállalati méret mellett ez igen ritka. A kutatáshoz kapcsolódó vitákon az is felmerült, hogy a szabályozó változások is hatással lehetnek a K+F tevékenységek számbavételére. Például korábban, mivel a vállalatoknak nem fűződött hozzá érdekük, tényleges K+F tevékenységet sem minősítettek annak, ebben az évben pedig, amikor kedvezmények kapcsolódnak hozzá, annak értékelnek. Tovább árnyalandó a képet azt is meg kell említeni, hogy a leépüléssel sokszor a gazdasági nyitással feleslegessé váló kapacitások szűnnek meg. Amikor a K+F visszaeséséről beszélünk, ezeket a körülményeket is figyelembe kell vennünk, bár kétségtelen, hogy alapjában véve nagyon negatív, a versenyképességet rontó tendenciával állunk szemben.
Az innováció finanszírozása
A vállalatok az innováció legnagyobb gátjának a finanszírozási források hiányát és az adóztatást tekintik. E tényezőket sokkal erőteljesebbnek ítélték, mint a vállalati adottságokat. Például a pénzügyi források elégtelenségét 1-5-ig terjedő skálán 3,7-re értékelték, míg a belső adottságok közül a legnagyobb akadálynak tekintett vállalati innovációs potenciált csaknem 1 ponttal alacsonyabbra: 2,8-ra. Lehet persze, hogy eltúlozzák a külső hatásokat, mindenesetre ez olyan jelzés, amit nem lehet figyelmen kívül hagyni. Legkedvezőbb helyzetben azok a vállalatok vannak e szempontból, amelyeket olyan multinacionális cégek privatizáltak, amelyeknek érdeke az itteni K+F tevékenység fenntartása, s ennek minden feltételét igyekeznek megteremteni, beleértve az anyagiakat is. A többség azonban kénytelen szembenézni a források szűkösségével. A pályázati rendszer önmagában nem elegendő, határozottabb lépésekre lenne szükség. Az esettanulmányok tanulsága szerint a vállalatok alapvető érzete, hogy a hazai gazdaságpolitika, bár hangsúlyozza a modernizációnak a gazdasági fejlődésben betöltött szerepét, ugyanakkor magára hagyja az innovációt keltőket és továbbvivőket. Az innováció támogatásának ismert és számos fejlett országban bevált módszerei közül át kellene venni a számunkra legmegfelelőbbeket, innovációbarát környezetet teremteni, jelzést adni a vállalatoknak, hogy az innováció a nemzetgazdaság számára fontos, amit támogatni, s nem majdhogynem büntetni kell, mint ahogy azt ma érzik a vállalatok.
A termékszerkezet és a technológia megújulásának üteme
A termékek megújulásának lassúságát jelzi, hogy a bevezetett új termékek mindössze 8,8%-a volt világviszonylatban új, 39,7%-a Magyarországon számít új terméknek, s 51,5% csupán a vállalat számára volt új. Az értékesítési árbevétel túlnyomó része az utóbbi években lényegében változtatás nélküli termékekből származik, az export árbevételben magasabb a jelentősen megújított termékek aránya, mint az import árbevételben.
A termelési technológia átlagos életkora lényegében nem változott. Lassú a technológiai/technikai megújulás; nem mondhatjuk, hogy végbement a technológiai szerkezetváltás. Vállalataink egy jelentős részénél (33%) még nem került sor új technológia bevezetésére. Figyelembe véve azt, hogy mint láttuk a technológia átlagos életkora nem változott, a technológiai fejlesztést végrehajtó vállalatok valószínűleg az új termékekhez igazították hozzá a termelési technológiát. A vállalatok technológiai helyzetének alakulását kis részben a tulajdonosi helyzet befolyásolja, a külföldi vállalatok előnye azonban kisebb a vártnál. Előnyük elsősorban a technológiai jellegű kutatás-fejlesztésre fordított magasabb összegeket tükrözi, amely elsősorban a finanszírozási lehetőségeik kedvezőbb voltával magyarázható. Különösen a magyar állami vállalatok lemaradása súlyos mind a kutatás-fejlesztési ráfordítások, mind az eredmények terén. Az új technológia bevezetésére vonatkozó döntést legnagyobb mértékben a követett stratégia, az exportintenzitás és a vállalat finanszírozási lehetőségei befolyásolják. 
A kutatóintézeti, egyetemi kooperációk szerepe
Kutatásaink megerősítik azt az évek óta regisztrált tendenciát, hogy jelentősen visszaesett a vállalatok K+F kapcsolata az egyetemekkel, kutatóintézetekkel. Az innovációk információs forrásaiként kevés vállalat nevezi meg őket, az innovációk sikerét elősegítő tényezők között alig említik szerepüket. A válaszadó vállalatok alig több, mint 16%-ának voltak 1992-95 között egyetemekkel, 8%-nak pedig állami kutatóintézetekkel K+F együttműködési megállapodásai. Ezzel szemben az innováció orientált vállalatokról készült esettanulmányok szerint e cégek nagy jelentőséget tulajdonítanak az ilyen kapcsolatoknak, és versenyképességük növelésének fontos elemének tartják. 
Az új technológiához jutás külföldi forrásai
A versenyképesség javításának nagyon fontos tényezője a fejlett külföldi technológiák átvétele. Ebből a szempontból örvendetes, hogy az új technológiához jutás leggyakoribb formája az európai és Európán kívüli országokból való berendezés-vásárlás, s a válaszadók 1/5-ének vannak európai vállalatokkal a technológia terén kapcsolatai. A hazánkban megjelenő külföldi tőkének a technológiai megújításban játszott egyre fontosabb szerepét jelzi, hogy az európai és Európán kívüli anyavállalattól való átvételt (9,9%) valamivel többen említették, mint a mások találmányának használati jogát (9,1%), beleértve ebbe a licence-vásárlást is.
A transznacionális vállalatok szerepe
A rendszerváltással a magyar gazdaság visszavonhatatlanul részévé vált a világgazdaságnak, amelyben meghatározó szerepet játszanak a transznacionális vállalatok. A technológia transzfer jó része az ilyen vállalatkomplexumokon belüli mozgást jelent. Ezek a vállalatok hazánkba is fejlett technológiát hoznak, s ezzel együtt korszerű menedzsment és szervezési módszereket. Emelik az ország technológiai fejlettségének szintjét, új szakismereteket és munkakultúrát honosítanak meg. A legtöbb iparágban a kutatás-fejlesztési tevékenység is ezekben a vállalatokban koncentrálódik, óriási összegeket költenek erre, nem egy vállalat árbevételének akár 15-20%-át is. Az esettanulmányok bemutattak néhány olyan példát, amikor magyarországi leányvállalataikon keresztül a K+F tevékenységük egy részét ide telepítették (GE-Tungsram, Sanoffi-Chinoin, Ericsson), megőrizve ezzel hazai kutatóhelyeket, és lehetővé téve, hogy magyar szakemberek nemzetközi színvonalú kutatási projektekben vegyenek részt. Másrészről viszont az jellemzi őket, hogy a stratégiai jellegű kutatásokat központosítják, a hazai szakembereknek legtöbbször fejlesztési részfeladatok, a multik által kifejlesztett technológiák adaptációja marad. Ahol nem látják megfelelőnek a K+F infrastruktúrát, illetve innovációs stratégiájukba nem illik bele a magyarországi fejlesztés, ott e kapacitásokat leépítik. Az is igaz, hogy számukra esetenként sokkal olcsóbb néhány jól képzett magyar szakembert külföldön foglalkoztatni, mint a magyar kutatóintézetet privatizálni, illetve a privatizált vállalatok K+F részlegeit fenntartani. Ezzel pedig komoly felhalmozott tudás és tapasztalat veszhet el.
E vállalatok természetesen saját érdekeiket követik, de ha integrálódni akarunk a világgazdaságba, el kell fogadnunk az ottani játékszabályokat, viselni a pozitív és negatív következményeket. Ez persze nem jelenti azt, hogy nem tehetünk semmit a számunkra kedvezőbb kimenetelek érdekében. Az Ericsson többek között azért telepítette ide a stratégiai K+F egy részét, mert a magyar szakemberek tudása, felkészültsége garanciát jelent a munka jó színvonalú elvégzésére. Ez pedig az oktatás, a tudományos kutatás fontosságát emeli ki. Persze egyéb gazdaságpolitikai lépésekre is szükség van a vállalatok itteni kutatásokban való érdekeltté tételében. Azt sem tartjuk lebecsülendőnek, hogy fejlesztési részfeladatokat végeznek a hazai szakemberek, hisz a legtöbb területen nincs is meg sem a szellemi, sem az infrastrukturális háttere, hogy azonnal a legfontosabb kutatásokat kapják a magyarok. Az adaptáció pedig sokkal hatékonyabb, mintha mi akarnánk újra felfedezni a már felfedezett dolgokat, mint a “COCOM időkben”. Úgy érezzük, nem csak az esettanulmányban feldolgozott távközlési iparágra igaz, hanem más, elsősorban K+F intenzív szektorokra is, hogy azok a vállalatok maradhatnak fenn, élhetik túl a technológiaváltás kényszerét, amelyek szoros gyártási, fejlesztési és értékesítési kapcsolatokat tudnak kialakítani az iparág vezető vállalataival. A távközlésben például az újonnan alakult kisvállalatok közül egyértelműen azok lettek sikeresek, amelyek bekapcsolódtak a nemzetközi munkamegosztásba, nemzetközi nagyvállalatok számára végeznek fejlesztéseket. 
A minőség kitüntetett szerepe
A minőség előtérbe kerülését jelzi, hogy a technológia fejlesztés céljait tekintve első, a termékfejlesztést tekintve pedig második a minőség szempontja. Ma a világpiacon nem lehet másodosztályú minőséggel megjelenni, s a belföldi piac is egyre igényesebb. Ez az a kihívás talán, ami legközvetlenebbül érinti a vállalatokat, ezért is bizonyult szignifikánsan fontosabbnak például a termékszerkezet bővítésénél - főként a fő gyártási profilon kívül-, vagy a termelés rugalmasságának növelésénél. A beszállítói viszony is állandó technológiai fejlesztésre kényszerít, ha egy ilyen pozíciót elnyert vállalat folyamatosan meg akar felelni a minőségi kívánalmaknak.
Az alkalmazott technológiák menedzsmentje
A termelési technológiák menedzsmentje terén is több negatívum merült fel. A megelőző és javító karbantartás aránya tekintetében a nagyvállalatok és a külföldi vállalatok gyakorlata csak kissé kedvezőbb. Vállalataink túlnyomó részénél vannak megtakarítási lehetőségek mind a javítási költségek csökkentésében, mind az állásidők redukálásában. Ennek a területnek a jelentőségét vállalataink többsége még nem ismerte fel, pedig itt egy kézzelfogható költségcsökkentési lehetőséget hagynak kiaknázatlanul, amikor a költségek csökkentése a vállalatok gondolkodásának középpontjában áll ( minőség javításával karöltve). 
Információtechnológia és számítógépesítettség terén a legnagyobb a különbség a különböző vállalatcsoportok között. A mérleg nyelve egyértelműen a külföldi és nagyvállalatok felé mutat. Az információtechnológia területén egyértelműen érezhető lemaradás a fejlett országokhoz képest. Gyakran még a jól algoritmizálható feladatok gépesítettségi foka is alacsony, a számítógépes rendszerek átlagos integráltsági szintje sem kielégítő.
Az információtechnológia fejlődése lehetővé tette a tömeges testre szabás, a rugalmas specializáció előretörését a fejlett országok vállalati gyakorlatában. A rugalmasság minden területen a figyelem középpontjába került. Ugyanakkor kutatásunk eredményei szerint a technológiai rugalmasság Magyarországon még nem játszik fontos szerepet a vállalati döntésekben. Bár a technológiával kapcsolatos vállalati teljesítmény-mutatók közül a termékrugalmasság (a legyártható termékek száma) terén következett be a legnagyobb javulás, ennek a javulásnak nem a technológiai szerkezetváltás, illetve a rugalmas technológiák bevezetése áll a hátterében. Ha lépést akarunk tartani a világgal, akkor ezen a területen mindenképpen előbbre kell lépni.
Marketing orientáció a termékfejlesztésben
A nyugati országokban végzett felmérések már évtizedekkel ezelőtt kimutatták, hogy az innovációk sikerének egyik legfontosabb tényezője a vevő orientáció. Kutatásaink szerint a piaci orientáció jelen van a hazai vállalatok innovációs gyakorlatában. Az innováció sikertényezői között előkelő helyen szerepel a vevőkkel való kapcsolat, a forrásait tekintve 3. helyen a vevők állnak (a felső vezetés és a kiállítások, vásárok előzik meg), s a fejlesztésekben résztvevő osztályok között a termelés és műszaki fejlesztés mögött a marketing (42,4%) a harmadik és az értékesítés (40,5%) a negyedik. Az innováció orientáltnak jellemzett vállalatok körében a marketing említettsége 80% körüli. 
A felső vezetés szerepe
A sikeres vállalatokról készült esettanulmányok egyértelműen azt mutatják, hogy a felső vezetésnek döntő szerepe van egy vállalat innovativitásában. Tulajdonképpen, ha arra keressük a választ, hogy az általánosnak tekinthető kedvezőtlen feltételek mellett miért vannak vállalatok, amelyek mégis vállalják az innovációt, és sikereket is érnek el, az esettanulmányok és az alprojekt rendezvényeinken elhangzottak alapján azt a választ adhatjuk, hogy e sikerek mögött mindig egy ambiciózus, jól felkészült, stratégiákban gondolkodó vezető személye áll. Az ilyen vezető hamar szembesül azzal, hogyha hosszú távon eredményes akar lenni, akkor többek között új termékekre, a technológiai színvonal állandó növelésére van szükség, s hasonló értékeket valló, jól felkészült munkatársakra. A kérdőív eredményei is a felsővezetők kiemelkedő szerepét támasztják alá. Például az innovációkat segítő tényező közül 1-től 5-ig terjedő skálán messze a felső vezetés támogatása kapta a legjobb osztályzatot, közel 4-est, 0,5 ponttal megelőzve az utána következő tényezőket. Ugyanakkor néhány kapott adat alapján megkérdőjelezhető, hogy e közreműködés mennyire hatékony, hisz azt találtuk, hogy a versenyképtelenebb cégekre jellemző a felső vezetés nagyobb részvétele a fejlesztésekben.
Az innovációban sikeres vállalatok jellemzői
A sikeres vállalatok közös innovációs jellemzői az alábbiak: K+F szervezet jelenléte, folyamatos fejlesztési tevékenység külső kutatási-fejlesztési szervezetek igénybevétele gyors termékcserélődés kreatív légkör, a menedzsment innováció elkötelezettsége korszerű menedzsment (ezen belül minőségmenedzsment) módszerek alkalmazása oktatás, képzés kiemelt kezelése. A kérdőív alapján nem sikerült a vállalatok versenyképessége és innovativitásuk között szoros kapcsolatot találni. A néhány sikeres, eredményes vállalatról készült esettanulmány viszont ennek ellenkezőjét mutatta.
A K+F és a technológia, mint versenyképességi tényező
A versenyképességnek az innováció melletti egyéb tényezőit kutató projektek is kitértek az adott területnek a technológiai aspektusaira. A következőkben ezek főbb megállapításait ismertetjük.
Versenyképesség - nemzetközi összehasonlításban
A nemzetközi versenyképességi jelentések (World Competitiveness Report) elemzése alapján ellentmondásos kép rajzolódik ki Magyarországnak a nemzetközi mezőnyben elfoglalt helyéről. A 46 országra kiterjedő adatgyűjtés alapján képzett rangsorok szerint hazánk technológiai lemaradása (36. hely) jelentős. Ennek javításához azonban tőkére (43. hely) és megfelelő vezetésre (38. hely) van szükség, vagyis három fontos input tényezőt tekintve kifejezetten gyengén állunk. A szintén input faktornak tekinthető emberi tényező és infrastruktúra területén jobb helyezést értünk el, de itt sem vagyunk kiemelkedőek, s a kormányzati politika versenyképessége, segítőkészsége alacsony. 
A mutatócsoportok mögötti részeredmények azt mutatják, hogy az emberi erőforrások és a K+F terén korábban meglévő előnyünk csökkent. Oktatási szakembereink színvonalát romlónak ítélték meg. Az oktatási ráfordításokban a fejlődő országokkal vagyunk egy szinten, s lényegesen elmaradunk a fejlett európai kis országoktól. Nem elégséges a K+F támogatása, alacsonyak a mérnökök, ill. a tanárok fizetései, felgyorsult a képzett munkaerő kiáramlása az országból. Ezek a tényezők azonban azt valószínűsítik, hogy elmaradásunkat nem leszünk képesek behozni, sőt előrevetítik további leszakadásunk lehetőségét.
Állami szerepvállalás az innovációban
Az állami szerepvállalással kapcsolatos felfogás és gyakorlat még nem tisztult le. Az állam egyszerre túlsúlyos, ami a szerepvállalást illeti, és gyenge a nyújtott szolgáltatások színvonalát tekintve. Makrogazdasági szinten a pénzügyi folyamatok kezelése aktívabbnak, eredményesebbnek mutatkozik, mint a reálgazdaság - az előbbitől persze el nem választható-piackonform befolyásolása. Sokszor olyan gazdaságpolitikai arzenál bevetésétől is tartózkodik az állam, amit még normál működés esetén is alkalmaznak fejlett gazdaságokban, nem is beszélve a válsághelyzetben alkalmazottakról. Ma a mintának tekintett közgazdasági ideológiák, a nemzetközi pénzügyi szervezetek ajánlásai és más elvi modellek adják a gazdaságpolitika szinte kizárólagos inputját és a gyakorlat, illetve a valóság nem is igen tér el ettől. Éppen ezért vagyunk erősebbek stabilizációban, - amire az egyensúlyőrző növekedés feltételeinek megteremtéséért is kényszerülünk - mint az egészséges növekedés valós menedzselésében. 
Erősen sematizálva kétféle álláspont rajzolódik ki azok körében, akik a gazdasági stabilizáció szükségességét nem kérdőjelezték meg. Az egyik álláspont képviselői szerint a gazdaságban zajló folyamatokat az állam, a kormányzat csak úgy motiválhatja, hogy - a makrogazdasági egyensúlyi szempontok szigorúságából nem engedve - a stabilizáció folytatásával egyidejűleg tisztább, átláthatóbb és ha lehet kisebb terhekkel járó adórendszert működtet, és a stabilizáció eredményeként illetve az adórendszer módosításából fakadó forrásokat benn hagyja a vállalkozói szférában, így a vállalkozások növekedést biztosító forrásokhoz jutnak. Ez a vélemény nem zárja ki, hogy más piackonform lépések is történjenek - különösen az export, kisebb súllyal a beruházások ösztönzése terén - de azoknak szigorúan piackonformoknak és EU-konformoknak kell lenniük. Az állam fejlesztési szerepét ez az állásfoglalás kizárja.
A másik álláspont szerint a reálgazdaság szempontjai indokolatlanul elhanyagoltak. A jelenlegi paramétereket adottságnak véve nincs annyi muníció a vállalkozói szférában, hogy önerőből biztosítsa az érdemi gazdasági növekedést. A gazdaság stagnálása, a beruházások erőteljes visszaesése - a Magyarországon dolgozó külföldi cégek, vagy közös vállalatok esetében is ez a realitás - a kereslet és ezen belül a fogyasztás csökkenése olyan borús jelek, amelyek arra utalnak, hogy a reálszféra a kormányzat segítségét is igényli. Ezen kívül aktív beruházást, importkiváltást, és exportösztönzést indítványoznak ezen álláspont képviselői.
Nem kétséges, hogy az állami szerepvállalás ma már szorongató tisztázatlanságáról van szó, és mindkét álláspontban felfedezhetők bizonyos doktriner vonások. A szociális piacgazdaság központi elve, mint tudjuk az, hogy annyi piacot, amennyit csak lehet és csak annyi államot, amennyit feltétlenül kell. Az állami gazdaságpolitika szerepe - az alapértékek biztosításán túl - a konjunktúraszabályozásban ölt testet, mégpedig az árfolyam-szabályozás, esetleges szűk körű árkontroll, beruházás és exportösztönzés, valamint az adókedvezmények területén. A szabályozás nem egyedi, hanem normatív. Nem szabad azonban elfelejteni, hogy bármelyik eszközt vetjük be, annak szükségszerűen lesznek egyedi kedvezményezettei, illetve kárvallottjai. A fő kérdés tehát a közpénzekkel gazdálkodó állam etikai megkérdőjelezhetetlensége és szakmai hozzáértése. 
A reálgazdaság globális megerősödéséhez gazdasági stratégiára van szükség. A stratégia vezérgondolata az lehet, hogy az 1995-ös stabilizáció szigorúan takarékos gazdálkodását, különös tekintettel a közszolgáltató szférára, folytatni kell és a felszabaduló forrásokat a reálgazdaságban megfogalmazódó célok, projektek részfinanszírozására kellene fordítani gazdag formaválasztékban. Részben szervezetekkel (kockázati tőketámogatások, alapok), részben adókedvezményekkel, garanciákkal lehetne operálni.
Egyértelművé kell tenni a honi és a külföldi szereplők számára, hogy egy etikailag egyértelműen tiszta állam, szigorúan takarékos közszolgáltató szférát működtetve, növekedést akar és azt piackonform eszközökkel, valóban nyílt tenderekkel, további külföldi tőkeforrásokat bevonva, kellő elszántsággal segíti is. Bármennyire idealisztikus, ez tendenciájában az inflációs várakozásokra és a foglalkoztatásra is jótékonyan hatna. Az ellenkező eset tartósan levenné a napirendről a magyar modernizáció ügyét.
Az innováció vizsgálata az iparágak szintjén
A kutatás keretében összesen tíz egységes szerkezetű esettanulmány készült el a turizmus, gépjárműgyártás, gyógyszeripar, műanyag-alapanyag és -feldolgozóipar, textil- és textilruházati ipar, alumíniumipar, vas- és acélipar, baromfiipar, tejipar és a zöldség-gyümölcs szektorról ill. iparágakról.
Kiemelve néhány iparágat, a tejiparban például fennmaradt ugyan az MTKI (Magyar Tejipari Kutatóintézet), megszűnt viszont a szektor kutatóbázisának lenni: alapkutatásokat finanszírozás hiányában nem végeznek, vállalati megkeresésekre kisebb termékfejlesztésekben vesznek részt. A termékfejlesztés egyre inkább a vállalatok saját kezében van, a kutatóintézetek szakértelmét a hazai tulajdonú vállalatok a gyártásfejlesztésben igénylik leginkább: egy adott termék minőségének, eltarthatóságának és jövedelmezőségének javításához kérik ki tanácsukat.
A baromfiszektor technológiai- és termékinnovációit az 1990-es évektől egyre inkább a hazai kereslet ösztönzi. A kutató-fejlesztő tevékenység vállalati keretek között zajlik. A továbbfeldolgozott termékek szegmensében a baromfiipar jóval szélesebb skálát nyújt a hazai piacnak, mint amilyet külföldre szállít. Ebben a szegmensben magasnak tekinthető az évente megjelenő új termékek száma, és cserélődése. 
A hazai gyógyszeripar helyzete alapvetően megváltozott a 90-es évek első felében. A kutatás-fejlesztés területén jelentős változást hozott az eljárás-szabadalmi rendszerről a termék-szabadalmi rendszerre való átállás. Ez az áttérés a kutatás-fejlesztés orientációjának áthelyeződését jelentette, és bizonyos szempontból a kutatás-fejlesztési kapacitások leértékelődését is maga után vonta. A nemzetközi tendenciák egyre inkább arra mutatnak, hogy az új termékek kifejlesztése és piacra vitele olyan kockázatvállalást és tőkebefektetést igényel, amit a magyar gyártók méretei kétségessé tesznek. Ezért a kutatás-fejlesztés szerepének és súlypontjainak újragondolása, és ezzel egyidejűleg az üzleti szempontok érvényesítése stratégiai feladatot jelent a hazai gyártók és tulajdonosaik számára.
A vas- és acéliparban a technológia a szektor egészében elavult ill. elavulóban van. Ugyanakkor a technológiaváltáshoz szükséges tőke forrása igencsak kérdéses, tekintettel arra, hogy a realizálódó nyereség nem teszi lehetővé azt a felhalmozást, ami ezt megalapozhatná. A nemzetközi tendenciák arra utalnak, hogy a válságok kezelése miatt a szektorban hagyományosan jelentős a kormányzat szerepe. A kormányzati részvétel formái azonban lényegesen megváltoztak: napjainkban a kutatás-fejlesztések támogatásában és a régió-fejlesztéssel összefüggésben jelenik meg leginkább.
A műanyag-feldolgozóipar technológiája a 80-as évek világbanki beruházásainak köszönhetően összességében viszonylag modern, és képes a piac által elvárt minőségben gyártani. Az utóbbi tíz évben azonban a technológia megújítása a vállalatok jelentős hányadánál, különösen a kicsiknél elmaradt. Műszaki színvonaluk a kritikus határhoz közeledik, miközben a piac a jelentős beruházásokat igénylő minőségibb termékek felé mozdult el. Az iparágat a követő jellegű K+F tevékenység jellemzi. Az ágazatban jelen vannak a számottevő saját K+F bázissal rendelkező, vezető külföldi gyártók. Fontos kérdés, hogy az adaptáció során milyen mértékben adódik lehetőség az érdemi K+F együttműködésre.
Végül az iparági esettanulmányok alapján az alábbi átfogó megállapítások fogalmazhatók meg:
Az alkalmazott technológiát a 80-as évek fejlesztési programjainak köszönhetően megfelelőnek értékelhetjük legtöbb szektorunk esetében. A rendelkezésre álló technológia azonban nemzetközi viszonylatban a közepes kategóriának felel meg.
A technológia megújítása és fejlesztése elsősorban tőkekorlátokba ütközik. A finanszírozási problémáknál a saját források képzése alapvető probléma, ami úgy tűnik, hogy szorosan összefügg a működés hatékonyságával, és a vállalati működés finanszírozásának terheivel. Ez különösen a fejlesztési projektek finanszírozásának megalapozásánál jelent versenyhátrányt. A tőkéhez jutás a kis- és középméretű vállalatok esetében komoly nehézséget jelent. A kockázati tőke hiányát ezek a szektorok különösen fontosnak tartották. 
Az információhiány, mint versenyhátrány különösen az éles verseny keretei között működő hazai tulajdonban lévő vállalatok esetében jelenik meg. Az információhiány vonatkozik a nemzetközi tendenciákra, a kereslet alakulására, a piaci szereplőkre, az árakra, és a pénzügyi forrásokhoz jutás lehetőségeire. Az információhiány egyik fontos összetevője a szükséges információrendszerek installálásának jelentős anyagi (tőke) vonzata.
Hosszú távú vállalatközi kapcsolatok
A vevőkkel és szállítókkal kötött hosszú távú szerződések - mint a technológia transzfer egy lehetséges formája - indokai között a bizonytalanságot csökkentő, illetve a szállítás konkrét megvalósulásával kapcsolatos tényezők játszanak elsődleges szerepet. A stratégiai együttműködéssel kapcsolatos szempontok csak nagyon halványan jelentkeznek a beszállítók kiválasztásában.
A mintában szereplő vállalatok mintegy 30%-a mondta, hogy stratégiai szövetség tagja, azonban viszonylag alacsony, 6 százalék a kutatás-fejlesztési témájú együttműködések száma. Ez ellentétben áll a nemzetközi tapasztalatokkal, melyek szerint a szövetségek túlnyomó része ilyen jellegű. A K+F tartalmú stratégiai szövetségek jelentőségét abból a szempontból is megvizsgáltuk, hogy azok mennyiben kapcsolódnak a K+F tevékenység szerepének növekedéséhez a vizsgált vállalatokban. Azoknál a cégeknél, ahol a K+F költségvetés jelentősen emelkedett (76 vállalat) mindössze 9 jelentette, hogy kutatási-fejlesztési jellegű szövetségnek a részese. További 17 K+F partner erejéből mindössze a költségvetés szintentartására tellett. Másrészt, 199 olyan cégből, amelyeknek kutatási költségvetése nem csökkent csak 26 volt K+F stratégiai szövetség részese.
Figyelemre méltó, hogy azok a magyar cégek amelyek a múltban jelentős együttműködési kapcsolatokat alakítottak ki nyugati partnerekkel, többnyire sikeresen fenntartották ezeket, sőt alkalmanként stratégiájuk szolgálatába állították. Sokszor a privatizációra és a korábbi együttműködő partner bevonásával került sor, s ezekben az esetekben a technológiai-fejlesztési együttműködés továbbra is fennmaradt.
A hazánkban működő külföldi cégek jelentős része az elmondottak következtében erőteljesen beépül a magyar gazdaság említett erős belső körébe. Ez egyik oldalról nagy mértékben elősegíti az ország globális integrálódását, azt, hogy ez az integrálódás fejlett technikai-technológiai színvonalon menjen végbe. Másrészt, a fejlesztések szervezeti és jogi konstrukcióinak függvényében, bizonyos területeken sebezhetővé teheti a hazai K+F-et.
A vállalatok közötti együttműködésre, illetve külső információik szervezésére irányuló igényt jelzi, hogy a kérdőíves felmérés eredményei szerint valamennyi vállalati tevékenységi funkció közül a műszaki fejlesztés, innováció területén érezték a legfontosabbnak a megkérdezettek az együttműködést (is) segítő szakmai szervezet létét (a megkérdezettek 46,9%-a emelte ki ezt a funkciót, megelőzve az információ menedzsmentet (39,6%) és a marketinget (36,5%), illetve az összes további funkciót).
Az önkormányzatok szerepe az innováció támogatásában
Az önkormányzatok és a vállalatok kapcsolatát elemző kutatások egyebek mellett rámutattak arra, hogy a helyi vezetés gazdaságfejlesztő tervezések sorában kiemelt helyet foglal el a tudományos-innovációs centrumok, ipari, logisztikai parkok létrehozása. Ez az a terület, ahol az önkormányzatok leginkább tudják és akarják segíteni a technikai, technológiai fejlesztést. Ezen túl az új beruházásokat csaknem mindenhol megillető általános (egy vagy két évre szóló) adómentesség segíti a műszaki fejlesztést (közvetve, hiszen ennek a kedvezménynek az önkormányzat szempontjából inkább a tevékenységbővülés, illetve az ebből adódó többlet adóbevétel, valamint a foglalkoztatás szempontjából van jelentősége).
Az innováció vállalati magatartási és kulturális hátteréről
A magatartási jellegű tényezők az innovációs folyamat két fő szakaszában - vagyis az ötletalkotás és az implementáció szempontjából - is jelentős befolyásoló tényezőt jelentenek. 
Az első szakasz az ötletalkotás, a kreativitás szakasza. Ezt jelentős mértékben egyéntől függő tényezők befolyásolják. Ugyanakkor szervezeti szinten fontos kérdés, hogy mennyiben sikerül a kreatív egyéneket, illetve azok csoportjait beilleszteni a szervezetbe. A bürokráciának egyszerre kell támogatnia, illetve keretek közé szorítania a divergens gondolkodással, kockázatvállalással, a megszokott rutinok felrúgásával jellemezhető szervezeti tagokat. A második szakaszban az implementáció, a megvalósítás fázisában már nagyobb szerep jut a szervezeti szintű magatartási tényezőknek, melyeket összefoglalóan a szervezet tanulási képességeinek nevezhetünk. Ezek révén lehetséges ugyanis a szervezet egyes részein kialakított új tudást minden szervezeti tag számára hozzáférhetővé, és az innovatív egyénektől függetlenné tenni. A formális szabályozáson túl mindkét fázisban fontos befolyásoló tényezőt jelent a kockázatvállalást és jövőorientációt támogató értékrendszer.
Kutatásaink sajnos azt mutatják, hogy a magyar vállalatoknál a fenti értékek elfogadottsága és elterjedtsége alacsony színvonalú. 
Például arra a két kérdésre, hogy a hazai vállalatoknál a “jelennek élnek az emberek és nem a jövőnek”, valamint “nagyobb hangsúlyt fektetünk arra, hogy a jelenbeni problémákat oldjuk meg, mintsem a jövőnek készítenénk terveket”, a kapott válaszok átlaga 2,05 és 1,95 volt az 1-7-ig terjedő skálán.
A bizonytalanságkerülés értéke meglepően alacsony (általában 2,7 és 3,1 között az 1-7-es skálán). Hipotéziseink alapján azonban ez nem azt mutatja, hogy a hazai vállalatoknál vállalják a kockázatokat, hanem azt, hogy a jelenlegi átmenetinek tekintett időszakban “sajnos” tűrni, vállalni kell azokat.
Az eredmények tehát azt jelzik, hogy a jelenlegi értékrendszer kevéssé támogatja a jövőorientált és kockázatvállaló gondolkodásmódot, ami pedig az új ötletek, innovációk kialakításának fontos előfeltétele lenne.
A szervezeti tanulás szempontjából kiemelkedő tényező a szervezeti bizalom kialakulása. A hazai - elsősorban esettanulmányokon alapuló - felmérések azt mutatják, hogy nagyon alacsony értékkel jellemezhető általában az egyes szervezeti tagok bizalma. Az alaposabb elemzések azonban arra utalnak, hogy nem elsősorban a bizalom hiánya jellemzi a szervezeteket, hanem az hogy a bizalom leginkább személyközi alapon jön létre. Vagyis míg a nyugati vállalatokban elsősorban az intézmények, a vállalati működési folyamatok és elvek jelentik a bizalom alapját, addig nálunk kiemelkedően a felső vezetés és a beosztottak közötti személyes kapcsolaton múlik az új szervezeti tudás továbbadása, a szervezeti tanulás. Mindez a felső vezetés nagy szerepét mutatja, kérdés, hogy ők mögé állnak-e egy innovációnak, megvédik-e az ezt támogató szervezeti tagokat.
Környezetvédelem és technológia
A magyar vállalatok körében a rendszerváltoztatás óta jelentős mértékű technológiaváltás ment végbe, ami együttjárt a környezeti minőség javulásával.
A mintában szereplő vállalatok 45 százaléka alapvetően technológiai jellegű választ adott a környezeti kihívásra: ezek a nagy környezeti kockázatokkal működő főképpen ipari-építőipari és villamosáram-gáz-víz termelő-szolgáltató vállalatok. Ezek a cégek a környezetvédelmet magas szinten intézményesítik szervezetükben és jelentős mértékű környezetvédelmi tevékenységet (beruházást és szolgáltatás vásárlást) folytatnak. A környezetvédelem terén felfedezett piaci lehetőségeik szempontjából két csoportra oszlanak. Az innovatív környezetvédelmi stratégiát folytatók környezetvédelmi termék- és technológiai fejlesztéseiket versenyelőnnyé igyekeznek kovácsolni, ennek érdekében fokozott mértékben építik be a környezetvédelmi szempontokat innovációs és kommunikációs politikájukba - ez a mintában szereplő vállalatok 20 százalékára jellemző, és közöttük a nagy, állami többségi tulajdonban lévő, exportra is termelő vállalatok felülreprezentáltak. 
A másik csoport vállalatai nem találtak, nem látnak piaci lehetőségeket környezetvédelmi teljesítményük elismertetésére, így ezek további működésük érdekében csak a minimumot igyekeznek teljesíteni. Az innovátorokkal szemben a defenzívek stakeholder környezetükben jórészt csak az állami szabályozás alakulására figyelnek, nem érzékelnek jelentősebb kényszert vagy elvárást a többi érintett részéről - ide a mintában szereplő vállalatok 25 százaléka tartozik, amelyek jellemzően közepes és nagyobb méretű, sok esetben állami többségi tulajdonú vállalatok. Meglepően sok a mező- és erdőgazdaságba tartozó vállalat a defenzív orientációt mutatók között.
Az esettanulmányok is megerősítik, hogy az innovatív környezetvédelmi stratégiát folytató vállalatok a környezetvédelemben versenytényezőt látnak, illetve számítanak arra, hogy a jövőben ez fokozott mértékben így lesz. Számukra a technológiai és a szervezeti modernizáció, a termékskála megújítása és a minőség javítása összekapcsolódik a környezetvédelmi szempontok fokozott érvényesítésével. Az innovatív stratégiát folytató magyar vállalatok között vannak olyanok is, amelyek “piacosítani” tudták környezetvédelmi teljesítményüket, más vállalatoknak kínálva a fejlesztéseik eredményeképpen létrehozott termékeiket, szolgáltatásaikat.
A mintában szereplő vállalatok 20 százaléka felismerte, illetve piaci érintettjei (fogyasztói, üzleti partnerei stb.) felismertették vele a környezetvédelem piaci lehetőségeit, és ezt élénk kommunikációs politikájával igyekszik is kihasználni. E vállalatcsoport válasza - működésük valószínűsíthetően kisebb környezeti kockázatai miatt - a környezetvédelem magas szintű vállalati intézményesítésében és offenzív marketing stratégiában ölt testet, és jóformán teljesen nélkülözi a technológiai orientációt. Az sem zárható azonban ki teljesen, hogy e vállalatcsoportban olyan cégek is találhatók, amelyek - alaposabb vizsgálódás után - nehezen védenék meg magukat a “zöld porhintés” vádjával szemben. Az offenzív stratégiai orientációt mutató, az ipar-építőipar ágazatban felülreprezentált cégek, vagy inkább állami, vagy inkább külföldi többségi tulajdonban vannak, létszám szerint igen “vegyesek”, de értékesítési árbevétel alapján már túlnyomóan a nagyobbak közé sorolódnak.
A mintában szereplő vállalatok legnagyobb része, 36 százaléka szinte semmiféle környezetvédelmi aktivitást nem mutat: nincsenek vállalati környezetvédelmi intézményeik, nemigen valósítanak meg környezetvédelmi célú beruházásokat, ilyen szolgáltatásokat sem vásárolnak, marketing és fejlesztési politikájukban nem jelennek meg e szempontok - ezek a környezetvédelmi szempontból indifferens stratégiát folytató vállalatok. Nagy részük valószínűleg kicsi környezeti kockázatokat okoz működésével, és piaci lehetőségeket sem lát maga előtt a környezetvédelem terén. E vállalatok úgy vélik, érintettjeik sem lépnek föl komoly környezetvédelmi elvárásokkal. Ezeknek a viszonylag kisebb méretű cégeknek a többsége a kereskedelem-szállítás-vendéglátás-postai szolgáltatások szektorába tartozik. Az ilyen stratégiát űző cégek túlnyomórészt Budapesten, Pest megyében és Észak-Magyarországon telepedtek meg. S meglepő módon sok külföldi többségi tulajdonú vállalatra jellemző ez az orientáció.
A várakozásokkal ellentétben a külföldi tulajdonú vagy külföldi tulajdonossal is rendelkező vállalatok nem járnak élen sem az offenzív környezetvédelmi stratégia követésében, sem a környezetvédelmi teljesítményben általában. A magasabb szintű környezetvédelmi teljesítményű és az innovatív vagy offenzív környezetvédelmi stratégiát folytató vállalatok inkább a nagy, túlnyomórészt állami tulajdonban lévő, exportorientált ipari-építőipari és áram-víz-gáz termelő-szolgáltató vállalatok közül kerülnek ki.

KISS JÁNOS:

A KUTATÁS-FEJLESZTÉS SZEREPE 
A VERSENYKÉPESSÉGBEN

Kutatási célkitűzések

A kutatás a következő célokat tűzte ki maga elé:
•	A hazai vállalatok gyártmány és gyártásfejlesztési gyakorlatának feltárása, annak vizsgálata, milyen elmozdulások történtek ezen a területen a rendszerváltás óta eltelt időben. Az innovációs tevékenységeknek a vállalatok életében játszott súlyának az elemzése, és ennek a gazdálkodás eredményességéhez, a (világ)piaci pozíciók erősítéséhez való hozzájárulása.
•	A külső partnerek szerepének vizsgálata a vállalatok innovációs tevékenységében, milyen mértékben élnek a vállalatok a kooperációk adta lehetőségekkel. (Hazai és külföldi K+F intézményekkel, egyetemekkel, versenytársakkal, vevőkkel, szállítókkal történő kapcsolatok.)
•	Az innováció orientált vállalatok működési és piaci jellemzőinek feltárása.
Kutatásunk induló hipotézisei a következők voltak:
1. A privatizáción már átesett, és ily módon konszolidálódott vállalatok nagyobb figyelmet tudnak szentelni az innovációnak, és előbbre tartanak e téren a még nem privatizált cégeknél. 
2. A felső vezetésnek döntő szerepe van abban, hogy mely vállalatoknál erősebb az innováció iránti elkötelezettség, és mely vállalatok eredményesebbek a technológia fejlesztés és új termékek bevezetése terén.
3. Az önálló K+F részleggel rendelkező vállalatok innovációs teljesítménye jobb az ezzel nem rendelkezőkénél.
4. A tudományos és fejlesztő intézetekkel (egyetemek, akadémiai és ipari kutatóintézetek) kapcsolatot tartó, azokkal együttműködő vállalatok eredményei jobbak a termék és technológiafejlesztés területén.
5. A piacorientáltabb vállalatok, amelyek keresik a vevőkkel való kapcsolatokat, igyekeznek megismerni igényeiket, sikeresebbek az innovációban (elsősorban a termékinnovációkban).
A kutatás során a következő elemzési módszereket alkalmaztuk:
•	Kérdőíves megkérdezés (a teljes kutatási program központi szervezésében) és annak statisztikai elemzése, az eredmények értelmezése. A kérdések túlnyomó részét az Inzelt Annamária által hazai viszonyokra adaptált Oslo kézikönyvből vettük át. A feldolgozás során nagy segítséget nyújtottak Demeter Krisztina és Lapid Koty értékes észrevételeikkel, javaslataikkal.
•	Több vállalati és egy ágazati esettanulmány készült. A vállalati esettanulmányokat Pálinkás Jenő koordinálta, az ágazati tanulmányt Havas Attila írta.
Kutatás-fejlesztés és versenyképesség - nemzetközi tendenciák 
A fejlett piacgazdaságokban az innovációs képesség alapvető meghatározója a vállalatok versenyképességének. A piaci sikerhez elengedhetetlen, hogy a vállalat párhuzamosan megfeleljen a költségcsökkentés, a minőségi színvonal növelése, a fejlesztési idő lerövidítése, innovatív és a fogyasztók által méltányolt termékek rendszeres bevezetése követelményének. Az a környezet, amelyben ma a cégeknek tevékenykedniük kell (Wheelwright és Clark alapján) az alábbiakkal jellemezhető:
•	Növekvő hazai és nemzetközi verseny. Az utóbbi évtizedekben iparágról iparágra megnőtt azoknak a vállalatoknak száma, amelyek világszínvonalú termékekkel képesek megjelenni, ráadásul ez igen agresszív marketing stratégiával párosult. 
•	Szerteágazó és gyorsan változó technológiák. Az új és a meglévő technológiák újfajta alkalmazásai egyrészt jelentősen megnövelték a fejlesztő mérnökök és marketingesek lehetőségeit az új termékek kialakításában, másrészt ezzel nem csak a lehetséges választék nő meg, de olyan területek új technológiái, mint új anyagok kifejlesztése, elektronika, biológia, alapvetően átalakíthatják egyes iparágak jellegét és a verseny természetét. 
•	Erősen szegmentált és igényes piacok. A korábban elképzelhetetlen teljesítmény és megbízhatósági színvonal ma mindenkitől elvárt alapkövetelmény. A fogyasztók jóval érzékenyebbek apró különbségekre, és azokat a termékeket keresik, amelyek egyedi problémáikra és igényeikre megoldást nyújtanak, s ráadásul könnyen elsajátítható, egyszerű használat mellett.
Ezentúl megemlíthetjük még az alábbi tényezőket:
•	Magasabb fejlesztési költségek.
•	Növekvő nyomás a K+F-en, hogy érzékenyebb legyen az üzleti igényekre.
•	A társadalmi és környezeti tényezők előtérbe kerülése.
•	A külső szervezeteknek a fejlesztési folyamatba való intenzívebb bevonásának növekvő igénye.
E tényezők elsősorban a fiatal, technológia intenzív iparágakra jellemzőek, de érett iparágakat is érinthetnek (pl. autóipar). Hozzátehetjük ehhez azt is, hogy érett, a műszaki versenynek már kevésbé kitett iparágakat a nemzetközi nagyvállalatok az újraérés periódusába képesek átvezetni. Ennek feltétele, hogy az adott terméknél a kutatás-fejlesztés meghatározó prioritássá váljék.  
A megváltozott üzleti környezet és a piaci siker új kritériumai a K+F menedzsmentben is változásokat idéztek elő. A legfőbb tendenciákat foglaljuk össze a továbbiakban. 
•	Előtérbe került a fejlesztési hálózatok szerepe. Ebbe beleértjük vállalaton belüli funkciók nagyobb integrációját, ami a keresztfunkcionális teamek megnövekedett szerepében jut kifejezésre, valamint külső szervezetekkel való intenzívebb és gyakoribb együttműködést, ami lehet horizontális, amikor versenytársakkal lépnek stratégiai szövetségre, illetve vertikális, amikor vevőkkel és szállítókkal. A K+F tehát egyre nagyobb mértékben von be más funkciókat az új termékek kifejlesztésébe, a kutatás-fejlesztés prioritásainak kialakításába, a szervezet technológiai stratégiájának megtervezésébe. A közös munka lerövidíti a termékfejlesztési időt, csökkenti a párhuzamos erőfeszítéseket és a fölösleges információk felhalmozódását. Az életképes innovációk létrejöttét az adott vállalakozás szervezeti formája, az adott ipar szerkezete, a mögötte álló erőforrások nagysága és a technológiai képessége határozza meg. A szervezet a saját innovációs képességét mindig megnövelheti további K+F kapacitás bevonásával, kooperációval. A horizontális kooperációkban általában azonos nagyságú, többnyire ugyanazon a piacon működő vállalatok társulnak egy időre. Legtöbbször olyan technológiákat alakítanak ki, amelyek még prekompetetív állapotban vannak, de lehetséges olyan technológia vagy termék előállítása, amelyhez sem az anyagi, sem a szellemi háttere nincs meg külön-külön az egyes vállalatoknak. A vertikális kooperációra lehet példa a Boeing 777 kifejlesztése, amelybe bevontak számos nagy légitársaságot, mint a British Airways, All Nippon Airways, Japan Airlines és United Airlines. E légitársaságok képviselői már a repülőgép tervezésének megkezdésekor jelen voltak, és a gyártás befejezéséig ott maradtak. Az általuk ajánlott fejlesztési ötletek segítették a céget a világ egyik legsikeresebb gépének a kifejlesztéséhez. Ma egyre inkább számítástechnikai eszközök segítik a vevőkkel történő hatékonyabb együttműködést, mint például a CAD rendszerek. Az információs technológiák pedig lehetővé teszik, hogy a vállalat naprakész információkat kapjon a vevő ízléséről, a termékkel kapcsolatos problémáiról. 
•	Erősödik a nyomás a vállalatok vezetői részéről, hogy a K+F részlegek közvetlenebb módon járuljanak hozzá az üzleti eredményekhez, és nem csak hosszú távon. Különösen az Egyesült Államokban van jelen ez a törekvés. A jövő dönti el, hogy a rövidülő horizontok milyen káros hatással lesznek - ha lesznek - a vállalatok hosszú távú K+F és üzleti versenyképességére. Ahhoz, hogy a K+F valóban nagyobb mértékben járuljon hozzá az üzleti sikerekhez, szükséges az üzleti és technológiai stratégiai tervezési folyamatok nagyobb integrációja. Változnia kell a kutatási igazgatók szerepének is, amennyiben nemcsak a vállalati stratégiából a részlegére eső feladatokat kell végrehajtania, de részt kell vennie magának a vállalati stratégiának a megalkotásában is.
•	A fejlesztések gyorsasága ma az egyik legfontosabb versenyképességi tényező. Az új termékek fejlesztési átfutási idejének csökkentése elsősorban keresztfunkcionális teamek kialakításával, CAD rendszerek felhasználásával és a párhuzamos fejlesztés (concurrent engineering) módszerével érhető el. Ez utóbbi módszer esetében egyszerre történik a termékfejlesztés, a gyártásfejlesztés és a marketing stratégia kidolgozása. Ez a fejlesztési mód különösen azokban az iparágakban lehet fontos, amelyekben a fejlesztési idő lefaragásának döntő szerepe van a piaci előny megszerzésében. Elsősorban a japán vállalatoknál élvez magas prioritást a gyorsaság. Egyes felmérések szerint a japán menedzserek kétszer annyit hajlandók áldozni a fejlesztések siettetésére, mint amerikai kollégáik. Azoknak a cégeknek, melyek jó minőségű termékeket a versenytársaknál rövidebb idő alatt képesek kifejleszteni, több taktikai lehetőség áll rendelkezésükre. Ha például a konkurensekkel egyszerre indítják a fejlesztést, sokkal korábban bevezethetik a piacra a terméket. De lehetőségük van arra is, hogy késleltessék a projekt indítását azért, hogy jobban megismerjék az adott piac fejlődését, a vevői elvárásokat. Így is egyszerre vezethetik be a terméket a versenytársakkal, de sokkal inkább a fogyasztói igényekhez igazítva. Egy másik előny, hogy nagyobb választékot kínálhatnak, jobban igazodva az egyes szegmensek eltérő igényeihez. 

Kutatás-fejlesztési tevékenység a vállalatoknál
Az innováció döntő meghatározója a vállalati versenyképességnek. A felgyorsult technológiai fejlődésben egyértelművé vált, hogy azok a vállalatok, amelyek nem valósítanak meg folyamatos innovációkat, nem maradhatnak életképesek. Az új termékek, magasabb színvonalú szolgáltatások, a racionálisabb gazdálkodás nélkül a vállalat lemarad az egyre élesebb piaci versenyben. A termékek és a tevékenység rendszeres megújításához pedig az új tudományos-műszaki, szervezési-vezetési és marketing ismeretek befogadására, s a befogadásra képes környezetre van szükség. 
A K+F tevékenységek szerepe és finanszírozásuk
A hazai kutatás-fejlesztési tevékenység visszaszorulása a vállalatoknál, az akadémiai és ipari kutatóintézetek és ezzel együtt a K+F szférában foglalkoztatottak számának drasztikus csökkenése szinte közismert dolgok. E területet sem kerülhették el a nagy átalakulási, és az ezzel együttjáró leépülési folyamatok. Fontos persze, hogy ez a leépülés ne okozzon visszafordíthatatlan károkat, s kialakuljon az új körülményeknek megfelelő K+F struktúra és intézményrendszer.
Kutatásaink megerősítik a vállalati K+F tevékenység visszaszorulását regisztráló közelmúltbeli felmérések eredményeit.  (1. sz. táblázat)
Amint az 1. sz. táblázatból látszik, kutatási tevékenység kevés vállalatnál folyik, a 321-ből 58 (16,2%) végez alkalmazott kutatást, s 6 (1,9%) alapkutatást. Az új termékek, technológiák külső forrásból való beszerzését (licence és know-how vásárlás, alkalmazás) ennél valamivel több vállalat említette (65), bár gazdaságunk jelenlegi fejlettsége mellett - mint azt évek óta hangsúlyozzák a szakértők - jobban kellene támaszkodni a technológiai felzárkózás eme forrásaira.
Jó példái a licencek vásárlása útján való felzárkózásnak a műanyag-alapanyag ipar vállalatai. Itt jelentős részben megmaradt a K+F tevékenység, amely döntően a legkorszerűbb technológia adaptációjára irányul. A nemzetközi élvonalhoz képest követő pozícióban vannak e vállalatok, de a K+F-nek köszönhetően csökkent a lemaradás az új kapacitások kialakítását megalapozó licencek útján.
Legtöbben a technológiafejlesztést említették (175 vállalat, 54,5%), amely az elmúlt három évben szerepelt K+F tevékenységeik között, akár vállalaton belül végezték, akár másnak adták ki megoldásra.

1. sz. táblázat: 1992-1995 között a felsorolt K+F tevékenységek 
végzését említő vállalatok száma és aránya
K+F tevékenység	Vállalatok száma	Százalékos arány	
Alapkutatás	6	1,9	
Alkalmazott kutatás	58	16,2	
Gyártmányfejlesztés	128	39,9	
Technológiai fejlesztés	175	54,5	
Próbaüzem, felszerszámozás	73	22,7	
Licenc, szabadalomvásárlás	42	13,1	
Know-how vásárlás	23	7,2	
A fejlesztéshez kapcsolódó oktatás, képzés	116	36,1	
Egyéb	9	2,8	

Ezután következik a gyártmányfejlesztés (39,9%) és a fejlesztésekhez kapcsolódó oktatás, képzés (36,1%). 
Az OMFB megbízásából a Szonda Ipsos által 1994-ben felvett adatok nagyjából megegyeznek a mi eredményeinkkel: az alapkutatást végzők aránya 1,6%; 10,5 % az alkalmazott kutatás; 41,6% a gyártmányfejlesztés; a licence vásárlás 11,6%; a know-how vásárlást pedig a vállalatok 7%-a említette. A Szonda Ipsos mintájában jóval nagyobb a pár főt foglalkoztató kisvállalatok aránya, ezért magasabb a mi felmérésünkben a kutatás-fejlesztés egyes típusainak említettsége.
Mint a 2. számú táblázatból látható, a vállalatok túlnyomó része évente átlagosan 10 millió forint alatt költött az egyes K+F tevékenységekre. A hat alapkutatást végző vállalat közül három válaszolt e kérdésre is, egy vállalat mondott 50 millió forintot, a másik kettő 5 és 8 milliót. Az alkalmazott kutatást folytató vállalatok átlagosan 28,8 milliót fordítottak e tevékenységre, három költött közülük 100 millió forint feletti összeget.
Technológia fejlesztésre áldoztak átlagosan legtöbbet, 30,8 m Ft-ot, míg licence és know-how vásárlásra közel azonos összeget, 17,4 illetve 17,3 m Ft-ot.
2. sz. táblázat: A felsorolt K+F tevékenységeket folytató vállalatok száma, 
a K+F ráfordítások értékhatárai szerinti bontásban
	K+F ráfordítás	
K+F tevékenység	10 millió Ft alatt	10-100 millió Ft között	100 millió Ft fölött	
Alapkutatás	 2	 1	-	
Alkalmazott kutatás	 29	 9	3	
Gyártmányfejlesztés	 69	 28	6 	
Technológiafejlesztés	 82	 52	9	
Licence	 18	10	1	
Know-how	 8	 3	-	

Ezek az összegek nem tűnnek túl nagynak, főként, ha számba vesszük, hogy a 326-os mintában a vállalatok több mint 56%-ának 1.000 millió forint feletti az árbevétele. Mindenesetre a kérdőívben megfogalmazott állítással, amely úgy szólt, hogy a jelen pénzügyi helyzetben többet kellene költeni K+F-re, 56,9% értett egyet (adott 4-es vagy 5-ös osztályzatot), s csupán 20,6% érezte úgy, hogy ő eleget költ e tevékenységre (1-es vagy 2-es osztályzat). Úgy tűnik, elvileg belátják a vállalatok, hogy csak műszaki fejlesztéssel juthatnának előbbre, azonban, mint egy később elemzésre kerülő kérdés kapcsán kiderült, elsősorban épp a finanszírozási nehézségeket tartják az innováció legnagyobb gátjának.
Amikor a versenyképességet mérendő, arra kértük a vállalatokat, hogy több területen hasonlítsák össze magukat a legerősebb versenytársukkal, a K+F ráfordításokban éreztek leginkább lemaradást, 1-től 5-ig terjedő skálán 2,59-os eredményt kaptunk. (Néhány, az innovációval kapcsolatos területet megemlítve 3,4-re értékelték a termékminőséget, s 3-ra az új termékek piacra vitelét, s a technológiai színvonalat.)
Az egyes szektorok versenyképességét vizsgáló esettanulmányok is egybecsengnek a kérdőív eredményeivel, szinte mindegyik ágazatban a pénzügyi források szűkösségét jelölték meg, mint a fejlesztések legnagyobb akadályát. A rendszerváltást követően a legtöbb vállalat energiáit a túlélésre koncentrálás és a privatizáció kötötte le, háttérbe szorultak a műszaki fejlesztéssel kapcsolatos célok.
Például az alumíniumipar alsó vertikumában (timföldgyártás), ahol hazai vevők privatizálták a vállalatokat, 1990 óta soha nem volt miből finanszírozni a termékváltáshoz szükséges műszaki fejlesztést és beruházásokat. Az ágazat saját forrásai és az ide jutó állami források is az égető likviditási gondok enyhítésére fordítódtak. A felső vertikumban (alumínium gyártás), ahol külföldi befektetők jelentek meg, s ahol ráadásul a beruházási igények sem olyan magasak, sokkal kevésbé jelentkeznek ilyen jellegű problémák. 
A textiliparban nem kis részben a forrásellátottság elégtelensége helyezte előtérbe a bérmunkát. Mint a hivatkozott tanulmány rámutat, kétségtelen előnyei mellett a bérmunkát végző kiszolgáltatottá válik a termékfejlesztést, piacbefolyásolást illetően. 
“Az önálló design, fejlesztő, modellező kapacitásokra nincs szüksége a bérmunkáltatónak, ezek visszafejlődnek, és a későbbi kibontakozást is lehetetlenné teszik.”
A hazai gyógyszeripar nagyobb vállalatai igazán kiemelkednek a magyar vállalatok mezőnyéből a K+F orientációt illetően, mégis az együttesen kb. 50 millió dollárt kitevő K+F ráfordításuk egy közepes nyugat-európai, vagy amerikai cég ilyen irányú kiadásaival egyenlő. Ma nincs esélye egy hazai gyártónak, hogy új termékkel álljon elő, új molekulákat, hatóanyagokat esetleg felfedezhetnek, de az engedélyeztetés, termelés és marketing költségeire már nem lenne fedezet. 
Az esettanulmányok alapján három csoportba sorolhatjuk azokat a vállalatokat, amelyeknek egyelőre úgy tűnik, sikerült a K+F finanszírozását biztosítani. 
•	A legbiztosabb háttérrel a külföldi tőkeerős vállalatok által privatizált cégek rendelkeznek, illetve ebbe a körbe sorolhatjuk az itt megtelepülő cégek leányvállalatait. Az előbb említett gyógyszeripart tekintve például az Alkaloida, vagy a Chinoin többségi külföldi tulajdonba került, működési feltételeiket és ezzel együtt a K+F stratégiájukat az anyavállalat stratégiai elképzelései határozzák meg. Ugyanebbe a körbe tartozik az általunk vizsgált GE-Tungsram és az Ericsson Kft. E szervezetek - több esetben multinacionális vállalati háttérrel - rendelkeznek az innovációs folyamat végigvitelének feltételeivel, beleértve annak pénzügyi feltételeit is. Az a tulajdonos, aki itt kíván kutatás-fejlesztési tevékenységet folytatni, természetesen biztosítja a tárgyi és infrastrukturális feltételeket, amelynek hiánya a megelőző időszakban gátolta a jó K+F munkát, és lecsökkentette hatékonyságát. 
•	Egy másik csoportja a vállalatoknak igyekszik megőrizni önállóságát, s a tőzsdén keresztül, pénzügyi befektetők révén biztosítani a fejlődéshez szükséges tőkét. Sikereik, eredményes gazdálkodásuk és nem kis részben innováció orientált stratégiájuk ad ehhez alapot. (Richter, Graboplast, Rába) A Graboplast vállalatcsoport esetében a sikeres tőzsdei bevezetés tette lehetővé újabb (például textilipari) gyárak, profilok érdekkörükbe vonását, a kesztölci tapétagyárban a többségi tulajdon megszerzését. A Rába most készül a tőzsdei megmérettetésre, eddig lényegében állami vállalat volt. Termék és technológiai innovációs kiadásai az utóbbi években folyamatosan nőttek, elérik az árbevétel 4-6%-át. Ennek mintegy harmadát (1,5-2%) teszi ki a termékinnováció ráfordítás. A szép eredmények ellenére a továbblépés nem képzelhető el külső tőke bevonása nélkül. A Richter olyannyira nem akarja, hogy szakmai partner kivásárolja, hogy a társasági szerződésben komoly óvintézkedéseket fogalmazott meg a kisbefektetők védelmében. Az eredmények eddig a vállalat vezetését igazolják. Ugyanakkor több oldalról megfogalmazódnak a kétségek is: vajon hosszú távon saját K+F és marketing potenciálra építve hasonlóan sikeres lehet- e a vállalat? 
•	Sikeres, az előzőeknél persze jóval kevésbé tőkeigényes kisvállalatokról is készültek esettanulmányok, amelyek nagyon szigorú és következetes pénzügypolitikával, a nyereség fejlesztésbe való állandó visszaforgatásával értek el eredményeket, s őrizték meg önállóságukat. Például a 77 Elektronika (távközlés) és a Fundy Kft (édesipar) képes minden évben termelő berendezéseit újabb és újabb berendezésekkel kiegészíteni, kreatív embereket megszerezni, annak figyelembevételével, hogy miként változnak a piaci lehetőségek, milyen új igények jelennek meg. A jelenlegi feltételek mellett e vállalatok igyekeznek elkerülni a hitelfelvételt, s a tőke gyors forgatásával biztosítani a szükséges erőforrásokat.
A sikeres példák persze nem homályosíthatják el azt a tényt, hogy a tőkeszegénység az egyik legnagyobb gondja a vállalatoknak. A privatizáció útján való tőkebevonásban látták és látják a vállalatok leginkább a kibontakozás lehetőségét. 
Az esettanulmányokba bevont körben több olyan kis szervezet van, amelyek megfelelő felkészültséggel, kvalifikált szakemberekkel, kiváló képzettségű és rátermettségű vezetéssel rendelkeznek, jelenleg működésük zavartalan, ám a jövőben tőkeszegénységük következtében problémáik adódhatnak. A pénzügyi háttér labilissága, a mindennapi megélhetésért való monoton munkálkodás az adott év piaci lehetőségei megszerzését, a feladatok teljesítését teszi lehetővé. A szellemi kapacitás is a jelent szolgálja. A piac telítődése esetén az egylábon állás, a monokultúra, a váltás tőkeigénye kritikus helyzetbe hozhatja ezeket a szervezeteket. Nem jött létre hazánkban olyan pénzügyi konstrukció, amely lehetőséget adna az ilyen vállalatok számára a nem kis kockázatot magában foglaló, profilbővítést, majd profilváltást lehetővé tevő fejlesztésekre.
A fejlett országok vállalatainak K+F tevékenységével foglalkozó irodalmakat áttekintve kiderül, hogy ott sem állnak rendelkezésre korlátlanul az erőforrások, egyre nagyobb a nyomás a kutatási igazgatókon, hogy próbáljanak meg többet kihozni a kevesebből. Például egy pár évvel ezelőtti felmérés szerint, míg 1991-ben az amerikai nagyvállalatok K+F vezetőinek csupán 19%-a várta a kutatás-fejlesztési kiadások jövőbeni csökkenését, 1993-ban már 33%. Természetesen, különösen a kutatás intenzív iparágakban, kiemelt fontosságú az innováció feltételeinek megteremtése, hisz versenyképességüket e terület nagyban meghatározza. A kényszerítő körülmények pozitív hatással is lehetnek a K+F menedzsmentjére: nagyobb hatékonyságra, új utak keresésére ösztönözhetnek. Például a Du Pont elnöke úgy találta, hogy az 1994. évi 8%-os fejlesztési költséglefaragás az ésszerűsítés, fókuszok kialakítása irányába terelte őket, arra, hogy az igazán lényeges területekre koncentráljanak.
Valószínű, hogy sok hazai cégnél is hasonló folyamatok játszódtak le, ami az átalakulási folyamat pozitív oldalát jelenti. A gyógyszeriparban például a 90-es évek elején a korábban szétaprózott K+F tevékenységen belül valamennyi vállalat kijelölte a stratégiai területeket, amelyekre erőforrásait koncentrálja. Ma a megmaradt projektekre a kutatási irányok szűkítése miatt sokkal nagyobb összegek jutnak. Különösen markáns volt az erőforrás-koncentráció a Chinoinban, ahol a 12 kutatási témát kettőre csökkentették. Hasonló folyamat zajlott le az Egisben is. 
A K+F tevékenységek végzését megvizsgáltuk méret, iparág és tulajdon szerinti bontásban is, s a 2 próba szerint (függetlenség vizsgálat) a kapott kereszttáblák nem szignifikánsak. Mindenesetre megemlítjük, hogy a létszám szerinti méretet tekintve a 100-300 és 300-500 fős vállalatok emelkedtek ki, főként a gyártmány- és gyártásfejlesztés említettségét tekintve. (Több mint 10 százalékponttal előzték meg a technológia fejlesztésben, s több mint 5 százalékponttal a termékfejlesztésben az 500-1000 és 1000 fő feletti nagyvállalatokat és az 50-100 fős kisvállalatokat.) Az iparági bontásban a szolgáltatás (lakossági és közületi együttesen) emelkedett ki szinte mindegyik K+F tevékenységet tekintve. A feldolgozó iparral összevetve például elsősorban itt is a gyártás és -gyártmányfejlesztésben nagy a különbség. A gyártásfejlesztés végzését 17 százalékponttal, a gyármányfejlesztést 7 százalékponttal többen említették a szolgáltató ágazatban tevékenykedő vállalatok között. Tulajdon szerint a teljesen hazai és ezen belül is több mint 50%-ban állami tulajdonú (77 darab) vállalatokat vetettük össze a túlnyomórészt külföldi kézben lévő cégekkel (54 darab). A technológia fejlesztést, licence vásárlást és a fejlesztéshez kapcsolódó oktatást-képzést valamivel nagyobb arányban említették a hazai tulajdonú cégek, a többi tevékenységet tekintve a külföldi tulajdonban lévő vállalatok megelőzik a hazaiakat, különösen a gyártmányfejlesztést említik nagyobb arányban (74 vs.44%). 
A K+F tevékenység egyes szervezeti kereteinek jelentőségét tudakoló kérdésünkre az alaptevékenységekhez kapcsolódó egységekben végzett K+F kapta a legmagasabb osztályzatokat, 1-től 5-ig terjedő skálán az átlag 3,05. (3.sz. táblázat)
Bár a K+F részlegek megléte önmagában nem feltétele a vállalatok sikeres innovációs tevékenységének, 500 fő alatti cégekben a fejlett országokban is ritka, utolsó helyezése mégsem túl kedvező jelenség. Szintén adalék lehet a K+F visszaszorulásáról előbb mondottakhoz az, hogy 57 vállalat, a minta 17,7%-a adott 4-es vagy 5-ös osztályzatot, azaz ennyien tartják különösen fontosnak a K+F részlegeket. 
Az esettanulmányok során vizsgált sikeres vállalatok szinte mindegyike rendelkezik önálló fejlesztő laboratóriummal. A Tungsram jogelődje, az Egyesült Izzólámpa és Villamossági Rt hozta létre még a 20-as években az ország első ipari kutatóintézetét. Annak köszönhetően, hogy sikerült megőrizni a kutatások jó színvonalát, a privatizáció után a General Electric K+F szervezetében is fontos szerep jut az itteni fejlesztő kapacitásoknak. 
3. sz. táblázat: Az egyes szervezeti keretek súlya a K+F tevékenységben
Szervezeti keretek	1=jelentéktelen, 5=döntő fontosságú	
Szervezetileg elkülönült részleg(ek)	2,41	
Alaptevékenységhez kapcsolódó egységek	3,05	
K+F feladatra létrehozott belső teamek	2,65	
Külső szakemberek vagy cégek	2,65	

A Graboplast vállalatcsoport sikereiben is nagy szerepet játszik a kiemelkedő K+F munka. Eredményei közvetlenül lemérhetők a termékek műszaki, esztétikai színvonalában és a hazai és külföldi piaci térnyerésben. A vállalatcsoporton belül kutató-fejlesztő intézet működik, a cég forgalmának kb. 3%-át fordítják évente K+F-re. 
Az Ericsson Kft mind fejlesztő, mind kutatóintézettel rendelkezik. Többek között egy nemzetközi méretekben is optimális nagyságú (90 fő) szoftverfejlesztő bázisa van. Jelentőségét az adja meg, hogy a kommunikációs rendszerek értékén belül a szoftverhányad mára már meghaladja a teljes érték 75%-át. A versenyképességet meghatározó rendszerszolgáltatások bővítése tehát nagymértékben a szoftverfejlesztés ütemétől függ ebben az iparágban. A Szoftvertervező központ részben a cég saját ötleteire indított, önállóan tervezett projekteket dolgoz ki, munkáinak nagyobb része azonban az Ericsson központi szoftverfejlesztő szervezete irányításával folyik.
A Fundy Kft az indulástól kezdve törekedett rá, hogy saját fejlesztő kapacitása legyen. Mihelyt sikerült a szükséges tőkét összegyűjteni, azonnal felvásárolták egy csődbe jutott vállalat laboratóriumát. Csak ilyen háttérrel vélték biztosíthatónak az erős versenyben a tartós piaci jelenlétet. 
Az új technológiához jutás külső forrásai és a K+F együttműködések
Az új technológiához jutás leggyakoribb formája a kérdőív eredményei szerint a berendezés vásárlás, ezen belül is az Európából való beszerzés vezet 45%-kal, 31% hazai, még 10,6% Európán kívüli forrásból szerzett be új technológiát. Jelentős forrás még a más vállalatokkal, illetve azok szakmai szolgáltató részlegeivel való kapcsolattartás (32% hazai, 20% európai), kisebb mértékű a tanácsadói szolgáltatások igénybevétele (24% hazai, 17% európai tanácsadókkal állt kapcsolatban). (4.sz. táblázat)
4. sz. táblázat: Az új technológiák beszerzésének külső forrásai 
1992-1995 között a válaszadók százalékos arányában
Új technológiák forrásai	Hazai	Európai	Európán kívüli	
Mások találmányainak használati joga	10,0	7,5	1,6	
Szerződésben kiadott K+F eredménye	8,4	1,9	0,3	
Tanácsadói szolgáltatás igénybevétele	23,7	16,8	4,7	
Berendezés vásárlás	31,2	43,0	10,6	
Kapcsolattartás más vállalatokkal	31,8	19,9	4,0	
Anyavállalattól való átvétel	5,3	7,5	2,2	
Szakemberek bérlése	7,2	3,7	0,6	
Egyéb	1,2	0,6	0,6	

A versenyképesség javításának nagyon fontos tényezője a nálunk alkalmazottnál fejlettebb technológiák átvétele. Ebből a szempontból örvendetes az európai és Európán kívüli berendezésvásárlás magas említettsége. A hazánkban megjelenő külföldi tőkének a technológiai megújításban játszott egyre fontosabb szerepét jelzi, hogy az európai és Európán kívüli anyavállalattól való átvételt (9,9%) nagyjából ugyanannyian említették, mint a mások találmányának használati jogát (9,1%).
Új technológia átadására alig-alig került sor. (5.sz. táblázat) Nagyon alacsony említettségű például a licence átadás, a mások számára végzett K+F és a berendezés eladás mind a hazai, mind a külföldi partnerek számára. Bár a technológia transzfer jellemző irányának megváltozásában a közeljövőben nem bízhatunk, remélhetőleg e téren is erősödni fognak a magyar cégek. 
K+F együttműködési megállapodása a vállalatok 26%-ának volt 1995-ben. Legtöbben a hazai egyetemeket (a válaszadók 16,8%-a), a tanácsadó cégeket (10%), s az állami kutatóintézeteket említették (8,4%). (6. sz. táblázat) A versenyképesség növeléséhez nagyban hozzájárulhatnak e kapcsolatok, többek közt új fejlesztési ötletekkel, korszerű kutatás és kutatás-szervezési módszerek megismertetésével, s a fejlesztési idő lerövidítésével. A külföldi kapcsolatokat tekintve sokkal inkább a vállalati együttműködések dominálnak. 
Az esettanulmányokban vizsgált vállalatok szinte mindegyike nagyon tudatosan törekedett egyetemi és kutatóintézeti kapcsolatokra szert tenni. E téren is a Tungsram jogelődje volt az első, amely 1936-ban a Budapesti Műszaki Egyetemen kezdeményezte az Atomfizikai Tanszék létrehozását. A Rába a Győri Széchenyi István Főiskolával, a Budapesti Műszaki Egyetemmel és a Miskolci Nehézipari Egyetemmel tart fenn fejlesztési kapcsolatot. A Graboplast esetében a BME-vel jött létre tartós, évtizedekre visszanyúló együttműködés.
Amikor az 1990-es évek elején a legnagyobb szükség lett volna a vállalati fejlesztő szervezetre, a vezetés “költségtakarékosságból” elsőként ezt szűntette meg a Kontakta Elektromechanikai Vállalatnál. A nagyvállalat korábbi divizionális szervezete mentén létrejött önálló szervezetek így az 1990-es évek elején fejlesztő bázis nélkül maradtak.
5. sz. táblázat: Új technológiák átadása más vállalatnak 
1992-95 között a válaszadók százalékos arányában 
	 Átvevő illetősége 	
Átadás formája	Hazai	Európai	Európán kívüli	
Saját találmány használati jogának átadása	 3,7	2,2	0,9	
Mások számára végzett K+F 	 3,4	2,2	0,6 	
Technológia transzfer a vállalat egy részének eladásával	 3,4 	0,9	 0,6	
Berendezés eladás	 9,0	3,7	 0,9	
Tanácsadói szolgáltatás más cégeknek	11,5	3,7	 0,9	
Tapasztalatcsere más vállalatokkal	21,5	11,8	4,0	
Szakemberek munkahelyváltoztatása	6,9 	1,6	1,2	
Egyéb	 0,3	0,3	-	

Közülük a vizsgálatba vont Telekodex Kft szakterületének (elektronika) gyors fejlődése miatt profilját és versenyképességét csak úgy tudta megőrizni, ha fejlesztésében alapvetően a Budapesti Műszaki Egyetem (Folyamatszabályozási Tanszék) fejlesztő bázisára támaszkodik. A már több éve tartó kétirányú kapcsolat nem csupán K+F megbízásokat és hallgatók fogadását jelenti az egyetem számára, de ennél lényegesen többet. A kialakult szakmai kapcsolat eredményezte a közös projektek (közöttük export szállítás) megvalósítását, és azok sikeres üzleti kivitelezését. 
Az egyik legtöbb kutatást igénylő iparágban, a gyógyszeriparban viszont lényegében a vállalaton kívüli kutatás háttere megszűnt a kutatóintézeti hálózat szétesésével, az alapkutatások szinte teljesen hiányoznak, a klinikai vizsgálatok bázisa nincs kiépítve. 
A távközlési iparágról készült esettanulmány arra szolgáltatott példát, hogy multinacionális vállalat létesített kapcsolatot hazai egyetemmel, kiaknázandó a rendelkezésre álló szellemi kapacitásokat. Az Ericsson külön laboratóriumot nyitott a BME-n, ahol nemcsak a korábbi Ericsson termékeket adaptálják a magyar viszonyokhoz, hanem új termékek fejlesztésében is részt vesznek. Egy jelentős multi tehát Magyarországra telepítette a stratégiai K+F egy részét, természetesen nem a meghatározó részét, azt minden nagyvállalat maga végzi, és a Translab jelenlegi, mintegy húsz fős létszáma nem is lenne elegendő. Az iparági szakértők egy objektív és egy szubjektív tényezővel magyarázzák az Ericsson laboratórium megnyitását. Egyrészt kiemelik, hogy Svédország túl kicsi ahhoz, hogy egy Ericsson méretű és műszaki színvonalú cég fejlesztéseihez elegendő számú szakembert képezzenek az anyaországban. Másrészt azt hangsúlyozzák, hogy magyar származású mérnökök is dolgoznak az Ericsson felsővezetésében, akik jól ismerik a volt osztály- és évfolyamtársaik felkészültségét, tehát tudják, hogy nem vallanak kudarcot, ha magyar kollégáik megbízását szorgalmazzák. “Mellesleg” az Ericsson ugyanúgy a Wallenberg ipari csoporthoz tartozik, mint a Gripen vadászgépeket gyártó Saab, tehát feltehetően a magyar kormány megdolgozását is szolgálta a Translab megnyitása. Természetesen hiba lenne azt várni egy nemzetközi nagyvállalattól, hogy nem az - esetenként igen összetett - érdekeit követve dönt a befektetéseiről, a gyártási és a fejlesztési tevékenység országok közötti megosztásáról, hanem emberbaráti szempontoktól vezérelve szórja a pénzt. 
A vállalatközi kapcsolatok egyik jellemző formája, amikor a hazai cégek szellemi termékeiket értékesítik külföldiek részére, akik finanszírozzák az ipari alkalmazásba vétel folyamatát, és vállalják a piaci bevezetéssel járó kockázatot. Ilyen kapcsolat jött létre a Hungarocom és a Motorola között, vagy a Villamosipari Kutatóintézetből kivált Epos Rt és amerikai partnere között a környezetvédelmi célú kutatás során kidolgozásra kerülő plazma-égő gyártásra. 
A világgazdaságban ma jellemző a K+F együttműködések és a fejlesztési feladatok megbízásos végeztetésének (outsourcing) növekvő szerepe. A kutatás-fejlesztés egyre magasabb költségei, és egy-egy multinál sem mindig rendelkezésre álló megfelelő K+F szakmai bázis hiánya erősítette fel e folyamatokat a 80-as évtized elejétől. Több hazai példa is mutatta az elmúlt években, hogy ahol a külföldi vállalatok megfelelő fejlesztési kapacitásokat találnak, azt igyekeznek kiaknázni, s ezzel egyben hozzájárulnak a hazai K+F megőrzéséhez is. (Pl. Tungsram, Ericsson) Természetesen olyan területek is lehetnek, ahol a külföldi tőke ebben nem érdekelt, illetve úgy tűnik, egyelőre nem ismerte fel az ebben számára rejlő lehetőségeket. (Ez utóbbira találtunk példát az ágazati esettanulmányokban az autóalkatrész beszállítók esetében.) 
Vannak persze negatív tapasztalatok is, amikor a külföldiek igyekeznek a hazai fejlesztőket nagyon olcsón dolgoztatni. “A Siemens és a Wandel  Golterman is az Elektronikai Átviteltechnikai Szövetkezetet bízta meg a saját, már kifutó műszerei új generációjának kifejlesztésével. Előre tudták, hogy nem éri meg, mert nagyon olcsó bérért dolgoztatják őket, de akkor nem volt más választásuk. Azonban várakozásaikhoz képest is csalódtak, ugyanis több megbízójuk egyáltalán nem fizetett, vagy csak olyan sokára és olyan költséges jogi herce-hurca után, hogy az veszteségessé tette az üzletet. A keserű tapasztalatok hatására most már csak gyártással együtt vállalnak fejlesztést, bérmunkában nem.”  
A magyar vállalatoknak, főként, amelyek fejlett országokba kívánnak exportálni, ettől függetlenül szinte létszükségletük a nemzetközi fejlesztési hálózatokba való bekapcsolódás, amely egyelőre leginkább fejlesztési részfeladatok megoldását jelenti, illetve az általuk beszállított részegységekkel kapcsolatos fejlesztéseket. Az ilyen jellegű kapcsolatokban tapasztalható követelmények, “magukkal húzhatják” vállalatainkat, s a jövőben alkalmassá tehetik egyre nagyobb horderejű fejlesztésekben való részvételre, s az ezekben szert tett szakmai tapasztalat (és pénz) teremtheti meg a feltételeit a későbbi önálló fejlesztéseknek. (6.sz. táblázat)

6. sz. táblázat: A K+F együttműködési megállapodások 
aránya a válaszadók százalékában földrajzi régiók szerint
Együttműködő	Földrajzi illetőség	
partner	Hazai 	Európai	Európán kívüli	
Vevő	5,6	3,1	0,9	
Szállító	8,1	5,3	2,2	
Versenytárs	0,9	0,6	0,3	
Közös vállalat	2,8	1,6	0,3	
Anya/leány/testvér vállalat	5,0	2,8	0,6	
Tanácsadó	10,0	1,9	1,9	
Állami kutatóintézet	8,4	0,3	0,0	
Egyetem, felsőoktatási intézmény	16,8	0,9	0,0	
Más vállalat K+F laboratóriuma	1,6	0,3	0,3	

Nem értékelhető válasz: 17,5%

Termék és technológiai innováció
Új termékek és technológiák bevezetése
Bár, mint láttuk, a K+F tevékenységek szerepét tudakoló kérdésünkre nagyobb arányban említették a vállalatok a technológiafejlesztést a gyártmányfejlesztésnél, mintánkban valamivel több olyan vállalat volt, amely új terméket vezetett be, számszerűen 196, szemben a 180 technológiai innovációt megvalósító vállalattal. Termékinnovációk esetén ez a mintában szereplő vállalatok 61,1%-át, a technológiai innovációkat tekintve 56,1%-át jelenti. 
A termékek megújulásának lassúságát jelzi, hogy a bevezetett új termékek mindössze 9%-a volt világviszonylatban új, 40%-a Magyarországon számít új terméknek, s 51% csupán a vállalat számára volt új. (1.sz. ábra)
1. sz. ábra: Az 1992-95 között bevezetett új termékek 
megoszlása újdonságtartalom szerint

A vállalatok állítása szerint egy innovatív új termék kifejlesztése az ötlet felmerülésétől a piaci bevezetésig 178 napot vett igénybe, a világújdonságként aposztrofált termékeket tekintve pedig 235 napot, holott a nemzetközi felmérések szerint egy igazán innovatív új termék fejlesztési ideje átlagosan közel 3 év. Valószínűleg nem arról van szó, hogy ennyivel gyorsabbak lennénk a világnál, inkább arról, hogy a vállatok nagyobb arányban sorolták e kategóriába a műszaki-technológiai szempontból kevésbé bonyolult, és alacsonyabb újdonságtartalmú termékeket.
A vállalatok innovációs tevékenységének eredményességét mutatja, hogy az értékesítési árbevételben milyen arányt képviselnek a változatlan, az apróbb változtatásokkal módosított, illetve a lényegesen megújított termékek. A belföldi és az export értékesítésre külön-külön vizsgáltuk ezek arányát.
A 7. és 8.sz. táblázat adatai szerint a változatlan termékek teszik ki az árbevétel jelentős részét, mind a belföldi, mind az export értékesítést tekintve. 
7. sz. táblázat A belföldi értékesítés árbevételének termékkategóriák 
szerinti megoszlása, 1995-ben (vállalatok százalékos aránya)
Megnevezés	Változatlan termék	Módosított termék	Új termék	
Vállaltok száma	227	160	136	
A vizsgált vállalatok közül (összes vállalat=100)				
1-25 %-os árbevételt ért el	7,9	60,0	64,7	
25,1-50 %-os árbevételt ért el	14,5	26,9	21,3	
50,1-75 %-os árbevételt ért el	19,4	2,5	4,4	
75,1-100 %-os árbevételt ért el	58,2	10,6	9,6	

Az export értékesítésben 50%-nál magasabb árbevételi arányt elérő vállalatok részaránya (30,4%) több mint kétszerese a belföldi eladásokban az új termékekből hasonló eredményt elért vállalatokénak (14%), azaz az exportárbevételhez nagyobb az új termékek hozzájárulása, mint a belföldi árbevételhez. Ez egyben jól mutatja az export piacok húzó hatását.
8. sz. táblázat: Az export értékesítés árbevételének termékkategóriák 
szerinti megoszlása, 1995-ben (vállalatok százalékos aránya)
Megnevezés	Változatlan termék	Módosított termék	Új termék	
Vállalatok száma	126	97	92	
A vizsgált vállalatok közül 
(összes vállalat=100)				
1-25 %-os árbevételt ért el	17,5	63,9	48,9	
25,1-50 %-os árbevételt ért el	22,2	21,6	20,7	
50,1-75 %-os árbevételt ért el	12,7	5,2	12,0	
75,1-100 %-os árbevételt ért el	47,6	9,3	18,4	

A technológiafejlesztés jellegét tekintve a vállalatok 44%-a a meglévő technológia jelentős továbbfejlesztését jelölte meg, 29% az apróbb módosításokat. Világviszonylatban az új termékeknél is jóval alacsonyabb az ilyen szintű technológiák aránya, mindössze 3%. Korszerű, az országban eddig nem alkalmazott technológiát 24% vezetett be. (2.sz. ábra)
Ezek az adatok tulajdonképpen óvatos derűlátásra adhatnak okot, s mögötte a piac által kikényszerített, a minőség javítására és a költségek leszorítására irányuló törekvések húzódnak meg. Erre következtethetünk abból is, hogy a technológiafejlesztések céljai között első helyen említik a vállalatok a termékminőség javítását 4,26-os értékkel 1-től 5-ig terjedő skálán, míg második a termelési költségek csökkentése (3,98.) (10.sz. táblázat) A termékfejlesztések esetében is a második legfontosabb cél a minőség javítása (4,05). (9.sz. táblázat) A minőség ma minimumkövetelmény (képesítő kritérium) a legtöbb piacon, ami a termelési folyamatok állandó tökéletesítését, fejlesztését követeli meg. 
2. sz. ábra: Az 1992-95 között bevezetett 
új technológiák megoszlása újdonságtartalom szerint

Az innovációk céljait tekintve a minőség és a költségcsökkentés mellett a piaci részesedés megtartása és növelése emelkedik még ki, mindkettőt négyesnél magasabbra értékelték (4,15 és 4,02), ami szintén a piacközpontú gondolkodás előtérbe kerülését támasztja alá. Az új piacok szerzése ezeknél kevésbé fontos cél, s elsősorban országon belüli vevők megnyerésére irányul (3,69), míg új külföldi piacok (ezen belül is a volt KGST országok piacai) szerzése jóval kevésbé motiválja a termékfejlesztéseket (3,08 OECD és 2,49 KGST). 
A vállalatok a termékszerkezet bővítését elsősorban a meglévő gyártási profilon belül szorgalmazták. Ennek értékére 1-től 5-ig terjedő skálán 3,54-es eredményt kaptunk, míg a fő gyártási profilon kívüli bővítést 2,56-ra értékelték. 
A környezetvédelmi szempontok mind a termék, mind a termelés fejlesztésében az utolsó helyeket foglalják el. 
9. sz. táblázat: A termékfejlesztések céljai 
(1 = jelentéktelen, 5 = döntő fontosságú)
Piaci részesedés megtartása	4,15	
Termékminőség javítása	4,05	
Piaci részesedés növelése	4,02	
Új piac szerzése:		
- országon belül	3,69	
- a volt KGST országokban	2,49	
- OECD országokban	3,08	
Termékszerkezet bővítése:		
- fő gyártási profilon belül	3,54	
- fő gyártási profilon kívül	2,56	
ISO szabvány bevezetése	3,0	
Környezetvédelmi szempont	3,01	
Kifutó termék pótlása	2,51	
10. sz. táblázat: A technológiafejlesztés céljai 
(1 = jelentéktelen, 5 = döntő fontosságú)
Termékminőség javítása	4,26	
A termelési költségek csökkentése	3,98	
A termelés rugalmasságának növelése	3,58	
Munkafeltételek javítása	3,15	
Környezeti károk csökkentése	3,09	
ISO szabvány bevezetése	2,81	
Az innovatív gondolatok forrásai
Az innovációs gondolatok elsődleges forrása a felsővezetés. A vállalatok értékelésében messze megelőzik az összes többi forrást. Az esettanulmányok során vizsgált sikeres vállalatokra is egyértelműen jellemző a vezetés kitüntetett szerepe a fejlesztési stratégiák kijelölésében, s a kollektíva számára is egyértelmű innováció iránti elkötelezettségük teremti meg a kivitelezés megfelelő légkörét. (11.sz. táblázat) 
A piaci orientáció erősödésére utalhat, hogy előkelő helyen említik a vevőket (3,38), s a vállalati belső tényezők között is viszonylag erős a marketing szerepe, igaz, a felsővezetés után másodikként a termelés következik.
A fejlett országokban végzett, a termékinnovációk siker tényezőit feltáró kutatások már évtizedekkel ezelőtt is egyértelműen kimutatták a vevő orientáció fontosságát. Az esettanulmányok során vizsgált vállalati kör sikerének is egyik alapvető eleme ez. Például abban, hogy a Fundy a negyedik legnagyobb édesipari céggé nőtte ki magát, nem kis szerepet játszott kitűnő marketing információs rendszere, amely nyomon követi a fogyasztói igények változásait, az édesipari termékek keresletét, beleértve a nemzetközi tendenciákat is, s ez képezi, az alapját a fejlesztési irányok kijelölésének. A Graboplast a nemzeti piacok sajátosságainak maximális figyelembevételével nyert piacokat. Nyugat-Európában például általában a visszafogott, szolid tapétákat keresik, a francia ízlésvilág viszont teljesen különbözik ettől. Ennek a speciális igénynek a kielégítése érdekében a gyártók külön francia katalógusokat bocsátanak ki. A gyári fejlesztések mindenben igyekeznek figyelembe venni e sajátos ízlésvilágot, mindez pedig visszahat a technológia fejlesztésre és nem ritkán az anyagkutatásokra is. 
Kiemelik még a vállalatok a szakfolyóiratokból, kiállításokon, külföldi tanulmányutakon szerezhető új gondolatokat, bár e források általában követő, másoló fejlesztéseket indukálnak. Az oktatási és kutató intézetekre való támaszkodásról eddig mondottakat erősíti meg ez a táblázat is, akárcsak belső K+F visszaszorulásának tendenciáját, hiszen 2,57-es értékével csak a logisztikát előzi meg az itt felsorolt funkciók közül.
11. sz. táblázat: Az innovációk információs forrásai 
(1 = jelentéktelen, 5 = döntő fontosságú)
Felsővezetés	3,95	
Termelés	3,30	
Marketing	3,12	
Vállalati K+F	2,57	
Logisztika	2,07	
Piaci források:		
Vevők	3,38	
Versenytársak	3,24	
Berendezésszállítók	2,35	
Anyag- és alkatrészszállítók	2,26	
Oktatási intézmények, kutatóintézetek:		
Egyetem felsőoktatás	1,94	
Akadémiai kutatóintézetek	1,45	
Állami műszaki intézetek	1,42	
Innovációs parkok	1,21	
Magán műszaki intézetek	1,20	
Alapítványi kutatóintézetek	1,16	
Nyilvános információk:		
Kiállítások, vásárok	3,4	
Külföldi tanulmányutak	3,18	
Szakfolyóiratok	3,14	
Szakmai konferenciák	2,95	
Szakmai szövetségek, kamarák	2,28	
Szabadalmi közlemények	1,78	
Az innovációban résztvevő szervezeti egységek
Termékinnovációk tekintetében azt is vizsgáltuk, milyen arányban vesznek részt a fejlesztési folyamatban az egyes vállalati funkciók. Az innovációs tevékenység nem lehet kizárólag a K+F részleg feladata, szükséges, hogy megjelenjenek a pénzügyi, a gyártási, az üzleti és egyéb szempontok, s a felsővezetés a fontosabb csomópontokban kontrollálja annak menetét. A fejlett országokban végzett hasonló felmérésekkel megegyezően az első három helyen a termelés, a K+F és a marketing áll. Az eltérés a sorrendben és az arányokban van. Egy 1993-as amerikai felmérés szerint például ott a marketing részvétele általában meghaladja a 80%-ot, míg nálunk a vállalatok 42%-a említette a marketing közreműködését a fejlesztési folyamatban. Mindenesetre a marketing harmadik és az értékesítés negyedik helyezése a piaci orientáció jelenlétét jelzi. Különbség még, hogy a 90-es évek kutatásai szerint a termelés ott általában a marketing és a K+F után következik 40% körüli, nálunk viszont első, több mint 50%-os említettséggel. A kutatás-fejlesztési részleg a 90-es évek elején az amerikai vállalatok kb. 60%-ában vett részt a termékfejlesztésekben, nálunk ez az arány 45% körüli.
Viszont ismét megerősítődik az, amit már eddig is láttunk, hogy a minőség kihívását milyen központi kérdésként kezelik vállalataink, hisz amerikai, nyugat-európai felmérésekben a minőségbiztosítás részvétele 10% körüli, a mi kimutatásunkban pedig 35,2%. (12. sz. táblázat)
Persze e kérdés kapcsán keveset tudunk meg arról, hogy mit takar konkrétan az együttműködés: néhány értekezletet és rendszertelen információcserét, vagy szoros kollaborációt. A nemzetközi felmérések szerint a termékfejlesztések sikeréhez sokkal inkább ez utóbbi járul hozzá. A szoros és intenzív kapcsolat leghatékonyabban keresztfunkcionális teamek által biztosítható, amelyekben minden lényeges funkció képviselteti magát, s a kijelölt személyek a fejlesztés ideje alatt munkaidejük túlnyomó részét a teamben való tevékenységnek szentelik. Arra a kérdésre, hogy mennyire tartják intenzívnek az innovációban résztvevő osztályok közötti kommunikációt a vállalatok, 1-től 5-ig terjedő skálán 2,82-t kaptunk eredményül, tehát az együttműködés a résztvevők között korántsem nevezhető kielégítőnek.
12. sz. táblázat: A termékinnovációkban résztvevő 
vállalati szervezeti egységek százalékos aránya
Szervezeti egységek	százalék	
Termelés	54,8	
Műszaki fejlesztés	45,8	
Marketing	42,4	
Értékesítés	40,5	
Minőségbiztosítás	35,2	
Beszerzés	25,2	
Költséggazdálkodás	24,3	
Emberi erőforrások, menedzsment	19,6	
Pénzügy	14,0	
Logisztika	11,8	
Kontrolling	11,2	
Az innovációkat segítő és akadályozó tényezők
Az innovációt segítő tényezők vizsgálata azt mutatja, hogy a felsővezetés támogatását tartják a legfontosabbnak a vállalatok. Ezt támasztja alá az is, hogy egy másik kérdés kapcsán 3,8-re értékelték a felsővezetésnek az innovációs stratégia kialakításához való hozzájárulását. Arra a kérdésünkre pedig, hogy az egyes részlegek milyen intenzíven vesznek részt az új termékek bevezetésében, azt a választ kaptuk, hogy ebben is első a felsővezetés, megosztva a marketinggel (4,5), míg a műszaki fejlesztés csak utánuk következik jelentősen lemaradva (3,7). 
A mai szakirodalom egyébként az innovációk sikerkritériumai között előkelő helyen említi a felsővezetés támogatását, ami leginkább a szükséges erőforrások biztosítását, a kockázatvállalást, kreativitást támogató légkör és a megfelelő ösztönzőrendszer kialakítását, valamint a fejlesztési folyamat menetének figyelemmel kísérését és a főbb csomópontokban a döntésekben való részvételt jelenti. 
A felsővezetés tehát nálunk kétségtelenül meghatározó az innovációban, ugyanakkor néhány kérdésünk kapcsán, amely az innovációs légkör kialakításában játszott szerepét vizsgálja, azt tapasztaltuk, hogy van még javítanivaló. Például arra a kérdésre, hogy a felsővezetés mennyire képes tolerálni a kudarcot, 3,2-es átlagot kaptunk, ami nem igazán győz meg a vezetők kudarccal szembeni megfelelő viszonyulásáról. Már említettük korábban, hogy az innovációban résztvevő osztályok közötti kommunikáció intenzitását 2,8-re értékelték, ennek erősítése elsősorban szintén a vezetők feladata. Lényeges tényező az is, s a célokkal való azonosulást segíti, hogy mennyire világosak, egyértelműen megfogalmazottak a dolgozók számára az innovációs programok célkitűzései. Erre a kérdésre 2,3-et kaptunk, tehát a vállalati köztudatban gyengén van benne az innováció.
Kiemelkedő jelentőséget tulajdonítanak még a magasan képzett alkalmazottaknak, a kérdés csak az, hogy mennyire tudják és mennyire akarják anyagilag is megbecsülni, s megtartani őket. Közismert dolog a jó K+F szakemberek külföldre áramlása a hazai munkafeltételek és gyenge fizetések miatt. A távközlési iparban annak ellenére, hogy mint láttuk, a multinacionális cégek is sok hazai szakembert alkalmaznak, s szép számmal vannak fejlesztés orientált kis- és közepes vállalatok, még így sincs kihasználva az itt felhalmozódott tudás. Sokan azért vállalnak munkát külföldön, hogy érdekes, izgalmas feladatot kaphassanak. Kiváló vállalatokhoz kerülnek ki (pl. Alcatel, Nokia), ami azt jelzi, hogy nem a jóval nagyobb jövedelem csábította a távozókat, hanem az iparág vezető vállalatainál végezhető színvonalas munka, a szakmai kihívások vonzották őket. 
Ugyanakkor azoknak a vállalatoknak a gyakorlata, amelyekről esettanulmányok készültek, alátámasztja, hogy e tényező fontosságát valóban sokan felismerték. Például a Fundy tulajdonos alapítója tudatosan gyűjtötte maga köré a szakma legjobb marketing és műszaki szakembereit, s igyekezett tisztességesen megfizetni őket. 
Itt említhetjük meg az oktatás és képzés szerepét is. A Tungsram esetében a General Electric két milliárd forintot fordított a vállalati kollektíva hiányzó felkészültségének megteremtésére, ami magában foglalta a tanfolyamok, tréningek mellett az ezt elősegítő infrastruktúra megteremtését is. Hasonló folyamat - bár mértékében töredéke - zajlott le az Ericsson esetében is. A Rába az éves forgalom 1%-át különíti el minden évben oktatási-képzési célra. A többi vizsgált vállalatnál hasonló méretű oktatási erőfeszítésekkel nem találkoztunk, bár mint korábban említettük, a nagyobb vállalatoknál (pl. Graboplast), az egyetemi kapcsolatokban súlyt kap a saját munkatársak képzése is. A kisebb szervezetekben azonban gondot jelent a rendszeres képzés, továbbképzés.
Tovább vizsgálva az innovációt segítő tényezőket, magasra értékelték még a vevőkkel való együttműködést, ami újabb adalék lehet a piaci orientáció erősödésére. 
A rangsor végén találhatók viszont a más vállalatokkal, egyetemekkel, kutatóintézetekkel, külső tanácsadókkal megvalósuló kooperációk, ami további bizonyítéka e szféra szétesésének. Az igazán jelentős innovációk létrejöttéhez és ezzel a vállalatok versenyképességének javításához szükség lenne az ilyen típusú együttműködésekre is. 
Ami az innováció akadályozó tényezőit illeti, a finanszírozási források hiányában látják a vállalatok az innováció legnagyobb gátját. Majdnem egy egész ponttal lemaradva, a második helyen szintén, egy a vállalat hatáskörén kívül álló tényező, az adóztatás áll. Ezek az eredmények szemléletesen mutatják, hogy a vállalatok nincsenek megelégedve az állam K+F-hez való hozzáállásával, de általában is nagyon negatívan nyilatkoznak az állam gazdasági szerepéről. Például egy másik kérdés kapcsán a vállalat eredményes működése szempontjából a kormányzat általános működését 2,5-re, a gazdaságpolitikát 2,3-re értékelték, s ezeknél is rosszabbnak tartják az általános gazdasági helyzetet (2,1).
A harmadik helyen szerepel, messze elmaradva a finanszírozási források szűkösségétől, a vállalat innovációs potenciálja. Ismervén a vállalati K+F elmúlt évekbeli leépülését, valószínűleg ez a tényező országos szinten legalább olyan jelentős akadálya az innovációnak, mint az első kettő.
A külső gazdasági tényezőknél szintén jóval kisebb hátráltató szerepet játszottak a vállalatok megítélése szerint a rendszerváltással együttjáró privatizációs és szervezeti átalakulások. A további belső feltételeket is, mint az innovációs menedzsment gyengesége, szakképzett munkaerő hiánya, a vállalat szervezeti felépítése, illetve a változásokkal szembeni szervezeti ellenállás, az elhanyagolható tényezők közé sorolják.
A kockázatot sem tartják lényeges akadálynak, ami az innovációk követő jellegére és a belföldi piacra orientáltságára vezethető vissza. (3.sz. és 4.sz. ábra)
3. sz. ábra: Az innovációkat segítő tényezők
(1=jelentéktelen, 5=döntő fontosságú)

4. sz. ábra: Az innovációt akadályozó tényezők
(1=jelentéktelen, 5=döntő fontosságú)

1.   Kooperációs lehetőségek hiánya	9.   A vevők új termékek iránti igényének hiánya	
2.   Műszaki információk hiánya	10.  Innovációs menedzsment gyengesége vagy hiánya	
3.   Külső technikai szolgáltatások beszerzési nehézségei	11.  Magas innovációs költségek	
4.  Változásokkal szembeni szervezeti ellenállás	12.  Piaci információk hiánya	
5.   Vállalat szervezeti felépítése	13.  Szervezeti átalakulásból, privatizációból adódó	
6.   Túlságosan nagy kockázat	14.  Vállalat innovációs potenciálja túl kicsi	
7.   Törvények előírások	15.  Adóztatás	
8.  Szakképzett munkaerő hiánya	16.  Finanszírozási források hiánya	
Felhasznált irodalom
A kutatás-fejlesztés helyzete. Az IKM megbízásából a Szinda Ipsos által végzett felmérés. Budapest, 1994.
Antalóczy Katalin: A magyar gyógyszeripar versenyképessége - adatok, hipotézisek. töprengések. Versenyben a világgal, Műhelytanulmányok 1996. 17. kötet
Cseh József: A textil- és textilruházati ipar helyzete, versenyképességét meghatározó tényezők, Versenyben a Világgal. Műhelytanulmányok 1996. 13. kötet
Dévai Katalin - Petruska Ildikó: Műanyagalapanyag gyártás és feldolgozás versenyképességét befolyásoló tényezők. Versenyben a Világgal, Műhelytanulmányok 1996.7. kötet
Gál Péter- Simai Mihály: A műszaki fejlődés világgazdasági rendszere. Aula 1994.
Gupta, A.K. - Wilemon, D.: Changing Patterns in Industrial RandD Management. Journal of Product Innovation Management 1996. 13.
Havas Attila: A távközlési ipar átalakulása. Versenyben a Világgal, Háttértanulmány 1997.
Innovációs folyamatok a magyar gazdaságban. OMFB 1995.
Inzelt Annamária: Az Osló kézikönyv magyarországi alkalmazhatóságának értékelése az 1994. évi innovációs felvétel alapján. Zárótanulmány. OMFB 1995.
Lapid Koty: Innováció és versenyképesség a közgazdaságtanban Versenyben a világgal, Háttértanulmány 1996.
Legeza Enikő: A gépjármű- és gépjárműalkatrész gyártás versenyképességét befolyásoló tényezők. Versenyben a Világgal, Műhelytanulmányok 1996. 11. kötet
Némethné Pál Katalin - Németh Imre: A magyar alumíniumipar versenyképességét meghatározó tényezők. Versenyben a Világgal, Műhelytanulmányok 1996. 9. kötet
Pálinkás Jenő: Az innovációs erőtérvizsgálatok tapasztalatai. Versenyben a Világgal. Háttértanulmány 1997.
Page, A.L.: Assessing New Product Development Practices and Performance: Establishing Crucial Norms. Journal of Pruduct Innovation Management 1993. 10.
Wheelwright, S.C. - Clark, K.B.: Revolutionizing Product Development. The Free Press 1992. 

Pandurics Anett:

Technológia és versenyképesség

“Ma a globális versenypiacon a siker azt 
jelenti,  hogy gyorsabban kell létrehozni 
és alkalmazni az új technológiát, 
mint a versenytárs. Ez az alaptörvény.”
(Erich Bloch)

Kutatási célkitűzések
A vállalati és nemzeti versenyképességgel foglalkozó kutatások szerint az alkalmazott technológia színvonala és a technológia menedzsmentje fontos szerepet játszik a vállalati versenyképességben. Porter [1990] szerint napjainkban a versenyképesség megőrzésében és megszerzésében az innovációs kapacitás kritikus tényezővé vált. A kiváló minőség és versenyképes ár mellett a siker záloga az, hogy a vállalat versenytársánál/versenytársainál hamarabb szerezze meg az új technológiához, termékekhez szükséges tudást, ismeretet.
Ugyanakkor szinte közhelynek számít az, hogy ma Magyarországon a termelési technológia színvonala siralmas, elavult. Felmerül a kérdés, hogy ez az állítás valóban igaz-e. A Technológia és versenyképesség alprojekt egyik fontos célkitűzése éppen a magyar vállalatok technológiai színvonalának feltérképezése.
A kutatás keretében azt vizsgáljuk, hogy a magyar gazdaságban alkalmazott technológiák milyen szerepet játszanak a magyar vállalatok versenyképességében. Vajon milyen kapcsolat van az alkalmazott technológia színvonala és a vállalati teljesítmény között? 
Az alprojekt céljai között a fentieken kívül szerepel a technológia transzfer egyes kérdéseinek vizsgálata (a vállalatvezetők véleménye az eredményes technológiai transzfer jellemzőiről), valamint a környezet és technológia kapcsolatának elemzése.
Ebben a tanulmányban a 325 vállalat által kitöltött kérdőív adatai alapján próbálunk meg választ adni a fent megfogalmazott kérdésekre. Amennyiben külön nem jelezzük, a csoportképző ismérvekként a továbbiakban a következőket alkalmazzuk. Hazai és külföldi vállalatok esetén a többségi tulajdonos hovatartozása a döntő. Vállalatméret szempontjából azokat a vállalatokat tekintettük nagyvállalatnak, amelynek árbevétele meghaladta az 1.000 millió Ft-ot és/vagy 1995-ben 500 főnél többen dolgoztak a vállalatnál. 
A kérdőíves felmérés elsősorban a magyar vállalatok technológiai színvonalának és a vállalatvezetői attitűd feltérképezésére nyújtanak lehetőséget.
Hipotézisek 
Az alprojekt első hipotézise az, hogy ma Magyarországon a technológia és a technológia menedzsment színvonala nem javult jelentősen, bár a rendszerváltást követően minden bizonnyal végbement technológiai átalakulás. Feltételeztük, hogy a technológia menedzsmentje terén a külföldi és a nagyvállalatok előnyben vannak.
Az információtechnológia rohamos térnyerése és a hatékonyabb vállalati működésben betöltött szerep miatt mindenképpen fontos kérdés az, hogy hol állnak vállalataink a különböző technológiával kapcsolatos információtechnikai újdonságok alkalmazása és az integrált számítástechnikai rendszerek bevezetése terén. Alaphipotézisünk az, hogy ennek a területnek a fontosságát vállalataink már felismerték, a gyakorlati megvalósítás viszont még várat magára.
A versenyképesség javításában a technológia transzfer különböző típusai minden gazdaságban fontos szerepet játszanak. Feltételezhetjük azt, hogy gazdaságunk nyitottabbá válásával, a külföldi tőke magyarországi megjelenésével a külföldről származó technológiák jelentősége nő, és a vállalatközi kapcsolatok ezen a téren is intenzívebbé váltak a hazai és külföldi vállalatok között.
A második fontos kutatási kérdés a technológia fejlettségi szintje és a vállalati teljesítmény, versenyképesség közötti kapcsolat feltérképezése.
A környezeti tudatosság terjedésének egyik fontos, ha nem a legfontosabb jele az, ha egy vállalat már a technológiaválasztás, technológia-fejlesztés kapcsán megpróbálja érvényesíteni a környezetvédelemmel kapcsolatos szempontokat. Kérdés az, hogy a mintában szereplő vállalatok technológia fejlesztéseik során menyiben törekednek ún. “tiszta technológiák” alkalmazására, illetve a különböző káros anyag kibocsátások szintjének csökkentésére technológiai oldalról.
Technológiai színvonal
A magyar vállalatok jelenlegi technológiai színvonalának feltérképezésének első lépéseként bemutatjuk a vállalati mintát az alkalmazott technológiatípusok szerinti bontásban, majd a technológiai színvonal értékelését kíséreljük meg.
Technológiatípus
A kérdőívet kitöltő vállalatokat arra kértük, hogy a vállalatnál alkalmazott három legfontosabb technológiát nevezzék meg, majd jelöljék meg, hogy melyik technológiai csoporthoz tartoznak.
Az első osztályozási szempont a gyártástechnológiák folyamattípusa volt. A folyamatos gyártás alatt az ún. continuous technológiák alkalmazására jellemző folyamatos gyártási technológiát értettük. (Ebben az értelemben jellemzően folyamatiparok az acél, a műanyag, a vegyszerek, a sör és az olaj gyártása.) A mintában szereplő vállalatok legnagyobb része három legfontosabb technológiájának valamelyikét ebbe a csoportba sorolta.
A diszkrét gyártási technológiát alkalmazó vállalatok technológiájukat vagy a műhelyrendszerű, vagy a sorozatgyártás, vagy a futószalagos gyártás alatt szerepeltették. A Táblázat 1 jól mutatja, hogy szerelősor használatát jelölték be a legkevesebben mindhárom technológia esetén.
Az adatok értelmezését nehezíti, hogy az adott kategóriák nem fedik le teljesen a lehetséges technológiák típusait. Ugyanis bár a szakirodalom az egyedi gyártást a műhelyrendszerű gyártás szélsőséges eseteként kezeli, a kérdőív kitöltői valószínűleg ezt a kérdést nem így értelmezték. Az értelmezési problémák és nyilvánvaló besorolási problémák miatt csupán annyit mondhatunk, hogy a mintában szeplő vállalatok túlnyomó része folyamatos gyártási technológiát, vagy műhelyrendszerű gyártási technológiát alkalmaz. (1.sz. táblázat)

1. sz. táblázat: Technológiatípusok
(Vállalatok száma, N=321)
	Technológia-típus	
	A	B	C	
Műhelyrendszerű gyártás	69	50	53	
Sorozatgyártás	42	41	30	
Szerelősor (szalag)	24	28	19	
Folyamatos gyártás	79	66	54	
Összesen	214	186	156	

Az iparági vizsgálatok szerint a kitermelő iparba tartozó vállalatok 30%-a alkalmaz műhelyrendszerű technológiát, a feldolgozóiparba tartozók 25%-a folyamatos, 20%-a műhelyrendszerű technológiát jelölt be. A nagykereskedelmi és közületi szolgáltató vállalatok legnagyobb része (30% illetve 29%) szintén műhelyrendszerű, a kiskereskedelmi, mezőgazdasági és lakossági szolgáltató vállalatok legnagyobb arányban a folyamatos gyártást jelölték be (rendre 36, 23 és 32%). Ez utóbbi megerősíti kétségeinket az értelmezés egyöntetűségével kapcsolatban, hiszen például a lakossági szolgáltatások tipikusan nem a folyamatos gyártási technológia alkalmazói.
A XX. század végén a technológiák gyors változásának korát éljük. Az új területek technológiáinak és a csúcstechnológiáknak az alkalmazási gyakorisága fontos lehet egy-egy vállalat hosszú távú versenyképességének biztosítása érdekében. 
A 321 vállalat közül 14 vállalatnál (4,3%) tartozik a biotechnológia legalább egyszer a legfontosabb három technológia közé. 4 vállalatnál kettő, 3 vállalatnál mind a három megnevezett technológia biotechnológia. 
A legtágabb kategóriába (adat-feldolgozási, információs és kommunikációs technológiák) a vállalatok 6,8%-a (22 vállalat) sorolta be legalább az egyik megnevezett technológiát. 10 vállalat kettő, 24 vállalat mindhárom megnevezett kategóriát ebben a csoportba sorolta. Ezek az arányok bizakodásra adnak okot. 
Ugyanakkor a mintában szereplő vállalatok elenyésző arányban sorolták a lézer, optikai és elektronikát, valamint a robottechnológiákat a három legfontosabb technológia közé. Új anyagtechnológiákat 14 vállalat (4,3%) jelölt be legalább egyszer. (2.sz. táblázat)
2. sz. táblázat: Technológiai csoport
(Vállalatok száma, N=321)
Technológiai csoport	A	B	C	Összesen	
	technológia		
Biotechnológiák (géntechnológiák is)	9	10	5	24	
Adat-feldolgozási, információs és kommunikációs technológiák	17	13	13	43	
Lézer, optikai és elektronika	2	0	0	2	
Új anyagtechnológiák	9	7	6	22	
Robottechnológák	3	4	3	10	
Összesen	40	34	27	101	

A 2.sz. táblázatban szereplő viszonylag alacsony számok a korszerű technológiák alkalmazása terén egyrészt magyarázhatók azzal, hogy a magyar vállalatok tőkehiánnyal küzdenek, ezen technológiák bevezetése pedig rendkívül tőkeigényes. Ugyanakkor mindenképpen igaz az, hogy a felsorolt technológia csoportok alkalmazhatósága jelentősen iparágfüggő, és erősen függ a mintától is, így ezekből a számokból nem érdemes messzemenő következtetéseket levonni a magyar gazdaság technológiai színvonalára vonatkozóan. A képet tovább árnyalhatja az, ha vállalataink esetleg alkalmazzák a felsorolt technológiai csoportokba sorolható technológiákat, azok azonban esetleg nem szerepeltek a három legfontosabbnak tartott technológia között.
Az ágazati elemzés eredményei szerint a feldolgozóiparba tartozó 145 vállalat rendszeresen gyakrabban alkalmazza a felsorolt technológiacsoportokat, mint az egyéb iparágba tartozó vállalatok. A kitermelő vállalatok nem alkalmazzák a felsorolt technológiák egyikét sem. Az alábbi táblázat az “A” technológiára vonatkozóan tartalmazza az egyes technológiacsoportok alkalmazásának gyakoriságát ágazati megoszlásban. A 3.sz. táblázatban jól látszik, hogy a kérdés valóban iparágfüggő.
Összességében úgy tűnik, hogy a mintában szereplő vállalatok túlnyomó része a folyamatos gyártási vagy a műhelyrendszerű gyártási technológiát alkalmazza. A korszerű technológiák alkalmazásában a korszerű adatfeldolgozási, információs és kommunikációs technológiák alkalmazásának gyakorisága emelkedik ki az amúgy kedvezőtlen képből. Az iparági megoszlás szerint pedig a feldolgozóipar van lépéselőnyben.
Jelen és jövő
Az új technológia a versenyképesség egyik, ha nem a legfontosabb tényezője. Napjainkra a technológiai innováció illetve a technológiai menedzsment stratégiai jelentőségű kérdéssé vált. A technológia menedzsmentje ma már nem merülhet ki egy jól felszerelt kutatás-fejlesztési laboratórium fenntartásában és menedzsmentjében. A vállalati K+F-tevékenység ugyanis az új technológiai tudás, információ, új megoldások belső előállítását végzi, míg a technológiai menedzsmentnek ötvöznie kell azokat a megközelítéseket, amelyek segíthetnek az új technológiai tudás megszerzésében, adaptálásában és fenntartásában egyaránt.
3. sz. táblázat: Technológia csoportok ágazati megoszlásban
(a zárójelben lévő számok a vállalatok számát, a 
táblázat adatai ennek százalékos arányát jelzik)
   Technológiák

Ágazat	Bio-
techno-lógiák (géntech-nológiák is)	Adatfeldolgozási, inform. kommuni-kációs technológiák	Lézer, optikai és elektro-nika	Új anyag-techno-nológiák	Robot-techno-lógiák	
Kitermelő ipar (10)	0	0	0	0	0	
Feldolgozó ipar (145)	3	6	1	3	1	
Nagykereskedelem (20)	5	0	0	5	0	
Kiskereskedelem (22)	0	0	5	5	0	
Mezőgazdaság (30)	0	7	0	0	0	
Lakossági szolgáltatás(31)	3	10	0	0	0	
Közületi szolgáltatás 35)	3	9	0	3	3	

Magyarországon a vállalatok nagy része elavult technológiát örökölt minden területen. Ezért különösen fontos kérdés az, hogy milyen a jelenlegi technológiai színvonal (ennek egyik fontos mutatójaként a technológia átlagos élettartamának alakulása), mennyiben történt meg illetve cél az alkalmazkodás az információs társadalom új követelményeihez.
Technológia átlagos élettartama
Szomorú az, hogy a technológia átlagos élettartama lényegében nem változott az elmúlt három évben. Az alábbi ábra mutatja, hogy vállalataink túlnyomó részénél valóban változatlan a technológia élettartama. (1. sz. ábra)
1. sz. ábra: A technológia átlagos életkora a teljes mintára
(100% = változatlan élettartam, <100% = élettartam nőtt, >100% = élettartam csökkent)

Méret szerinti csoportosításban a következő képet kapjuk. A 1.000 millió Ft feletti értékesítési árbevétellel rendelkező nagyvállalatoknál (itt 134 válaszadó) a legnagyobb a probléma a technológia életkora szempontjából. A 98-as átlagérték a technológia kis mértékű elöregedését jelzi. Az eredménymutatókban ez nem tükröződik, valószínű, hogy más területeken elért hatékonyság-növeléssel sikerült a technológiai lemaradást ellensúlyozni. A spektrum másik végpontján a 100 millió Ft alatti árbevétellel rendelkező kisvállalatok (16 a válaszadók száma) állnak, 106,2-es átlaggal, ami javulást tükröz. A minta azonban kicsi, így ebből semmiképpen sem lehet általánosítani. A két középső méretcsoport technológiai életkora lényegében változatlan marad az elmúlt három évben (100-500 millió Ft közötti 61 vállalat: 100,2 és a 500-1000 m Ft közötti 31 vállalat 102,9)
Export értékesítés szerinti csoportosításban a 81-100%-ban exportálók technológiai életkora a legkedvezőbb 108,4 (19 válaszadó), s 21-40%-ban exportálóké a legkedvezőtlenebb: 95,25 (24 vállalat). A többi kategória értékei 100% körül mozognak, vagyis a technológia átlagos életkora nem változott.
Az ágazat szerinti bontásban nem kaptunk jelentős különbségeket. A feldolgozóipar és a nagykereskedelem technológiai életkora kissé javult, az összes többi iparágé kissé romlott.
Tulajdonos szerinti bontásban a várt eredményt kaptuk. A legrosszabb helyzetben az állami vállalatok (94,7) illetve a belföldi állami vállalatok vállalatai (97,0) vannak, a legkedvezőbb helyzetben pedig a külföldi többségi tulajdonossal rendelkező vállalatok (102 és 105 közötti átlagértékekkel).
Összefoglalásképpen azt mondhatjuk, hogy a technológia átlagos életkora lényegében változatlan az elmúlt két-három évben.
A technológiai szerkezetváltás
Alapvető kérdés gazdaságunk jelenlegi állapotával kapcsolatban az, hogy megtörtént-e a technológiai szerkezetváltás a magyar vállalati szférában. Ebben az alfejezetben elsősorban erre a kérdésre keressük a választ.
A vállalatokat a kérdőívben arra kértük, hogy értékeljék technológiai színvonalukat a legfőbb versenytárshoz képest. A válaszok átlaga 3,00 volt, és a válaszadók 24,5%-a kiemelten kívánja fejleszteni ezt a területet. A “legtöbben a költségeiket kívánják csökkenteni, ezt az ár-minőség kettős fejlesztése követi, ezt szeretnék a fejlett technológiai színvonallal alátámasztani és magas piaci részesedéssé fejleszteni” (Chikán [1997]).
A válaszadó (ebben az esetben 267) vállalatok 67%-a válaszolt a igennel arra a kérdésre, hogy bevezettek-e új gyártási technológiát 1992 óta. Vagyis 87 vállalat (33%) a mintából egyáltalán nem vezetett be új technológiát. Teljes körű technológiaváltásról tehát még nem beszélhetünk. Különösen meglepő eredmény az, hogy a technológia várható élettartama és az új technológia bevezetése között nincs szignifikáns kapcsolat. Ez azzal magyarázható, hogy vállalataink jelentős részénél csak a vállalati működés egyes területein ment végbe technológiaváltás, új technológia bevezetése. Így a termelési technológia átlagos életkora nem feltétlenül javult jelentős mértékben.
A 4. sz. táblázatból jól látszik, hogy azok között, akik nem vezettek be új technológiát, egyaránt vannak elavult, a versenytársénál gyengébb technológiai színvonallal rendelkező vállalatok (33,4%), és olyanok, akiknél a technológiai színvonal jobb a versenytársakénál (26,3%). Vagyis az első vállalatcsoportnál a technológiaváltás még várat magára, a második csoportnál pedig egyelőre talán nem szükséges. Az új technológia bevezetésének elmaradása mögötti okokat vizsgálva - a versenytársnál jobb technológiai színvonallal rendelkező 26%-ot kivéve - elsősorban forráshiány állhat, ugyanis az új gyártási technológiát be nem vezető vállalatok jövedelmezőség és likviditás tekintetében gyengébbek voltak az új technológiát bevezető vállalatoknál. Az új technológia bevezetését nem befolyásolja sem a vállalati méret, sem az ágazati illetve tulajdonosi hovatartozás.
Ugyanakkor az új technológia bevezetésén már túljutott vállalatok 27%-ánál a technológiai színvonala még alacsonyabb a versenytársak technológiai színvonalánál. Valószínű, hogy ezeknél a vállalatoknál csak részleges technológia-váltásra került sor, illetve a váltás nem a legkorszerűbb technológia bevezetésével történt meg.
4. sz. táblázat: A technológia fejlettsége 
és az új technológia bevezetése közötti összefüggés
	Új technológiát nem vezettek be	Új technológiát bevezettek	
Technológia fejlettsége	Vállalatok száma	Összes vállalat százalékában	Vállalatok száma	Összes vállalat százalékában	
sokkal gyengébb	5	2,1	8	3,4	
gyengébb	20	8,5	35	14,9	
azonos	30	12,8	68	29,0	
jobb	13	5,5	42	17,9	
sokkal jobb	7	2,9	6	2,5	
Összesen	75	32,0	159	67,9	
	
Vagyis úgy tűnik, hogy az új gyártási technológia bevezetésével kapcsolatos döntés nem a vállalat alapvető jellemzőitől függ. A technológiai jelenlegi színvonala (a versenytárshoz képest) sem bizonyult döntő tényezőnek. Az egyetlen - a kérdőíves felmérés alapján megragadható - egyértelmű szempont a finanszírozás kérdése volt az új technológiai bevezetésével kapcsolatban. A vállalat által követett stratégia és az új technológia bevezetésére vonatkozó döntés között szintén felfedezhető némi összefüggés. A védekező stratégiát követő vállalatok kisebb arányban vezettek be új gyártási technológiát, a stabilitási és növekedési stratégiát követő vállalatok pedig nagyobb arányban.
Milyen tényezők befolyásolják a technológiai színvonal megítélését?
A technológia színvonal megítélése az export-orientáció növekedésével javul. (5. sz. táblázat)
5. sz. táblázat: Technológiai színvonal és exportorientáció
(1- sokkal gyengébb, 3- lényegében azonos, 5- sokkal jobb)
Exportrészarány az árbevétel 
%-ában	Fejlett technológia 
Átlag	Elemszám	
0-20%	2,93	118	
21-40%	2,79	28	
41-60%	2,78	23	
61-80%	3,00	20	
81-100%	3,16	19	
Összesen	3,00	285	

Tulajdonos szerinti megoszlásban a külföldi vállalatok (itt: 50%-nál magasabb külföldi tulajdonosi részarány) kedvezőbben ítélik meg technológiai színvonalukat a versenytársakhoz képest, mint a magyar vállalatok.
Ágazat szerinti csoportosításban a nagykereskedelmi vállalatok kullognak a sor végén (2,44), és a feldolgozóipar jár az élen (3,15).
A vállalati méret növekedése (az értékesítési árbevétellel jellemezve) szintén a technológiai színvonal megítélésének javulásával jár együtt. (6. sz. táblázat)
A vállalati stratégia szerinti megoszlásban vizsgálva a technológiai színvonal megítélését, a követett stratégia jellege szerint szignifikáns eltérés tapasztalható. A növekedési és támadó stratégiát folytató vállalatok versenytársaikhoz képest kedvezően ítélték meg technológiai színvonalukat.
6. sz. táblázat: Technológiai színvonal és vállalatméret
(1- sokkal gyengébb, 3- lényegében azonos, 5- sokkal jobb)
Vállalatméret
(árbevétel szerint)	Fejlett technológia 
Átlag	Elemszám	
100 millió Ft alatt	2,33	13	
100-500 millió Ft	2,71	70	
500-1000 millió Ft	3,11	37	
1000 millió Ft felett	3,15	163	
Összesen	3,00	285	

A 7. sz. táblázatból jól látszik, hogy a legkedvezőtlenebb helyzetben azok a vállalatok vannak, amelyek semmilyen következetes stratégiát nem folytattak. Ez a tény egyrészt felhívja a figyelmet a vállalati stratégia jelentőségére, másrészt arra a tényre, hogy a stratégia nélküli vállalatok alacsony technológiai színvonallal valószínűleg kényszerpályán mozognak.
A technológiai szerkezetváltás témakörét ebben a tanulmányban még többször érintjük. Egyet azonban már most leszögezhetünk: a technológiai szerkezetváltás az egész magyar gazdaságban még nem történt meg. Az új technológia bevezetésére vonatkozó döntést legnagyobb mértékben a követett stratégia, az exportintenzitás és a vállalat finanszírozási lehetőségei befolyásolják.
7. sz. táblázat: A technológiai színvonal megítélése 
és a követett stratégia közötti kapcsolat
(1- sokkal gyengébb, 3- lényegében azonos, 5- sokkal jobb)
Megnevezés	Technológiai színvonal	
Visszahúzódó stratégia	2,73	
Védekező stratégia	2,8	
Stabilitási stratégia	2,98	
Növekedési stratégia	3,15	
Támadó stratégia	3,3	
Nem követett következetes stratégiát	2,5	

Rugalmas specializáció
Technológiai korszakhatáron állunk, alapvető változásoknak vagyunk nap mint nap tanúi. “A tömegtermelés feszültségeinek több irányú kiéleződése az utóbbi egy-két évtizedben paradox módon nem a tömegtermelés feladásával, hanem új alapokra helyezésével látszik feloldódni. Az új alapot az információs technológiák fejlődése és termelésben való tömeges alkalmazása jelenti. ... A számítógépesítésen alapuló mass customization egyesíti magában a tömegtermelést történelmileg megelőző kisipar személyre szóló voltát, változatosságát a tömegtermelési gyorsaságával és tökéletességével” (Kocsis-Szabó [1996]). A szakirodalom tömeges testre szabás (mass customization), rugalmas specializáció, elágazó termelési rendszerek, egyedi fogyasztói igények tömeges kielégítése, és a változékonysági hozadék (economies of scope) kiaknázása címszavak alatt tárgyalja azt a változást, amelynek lényege technológiai szempontból egy új típusú tömegtermelés megjelenése rugalmassággal, alacsony átállítási és fejlesztési időkkel lehetővé téve a gyorsan változó és differenciált fogyasztói igények kielégítését. A rugalmasság a vállalati működés minden területén a figyelem középpontjába került: sorozatrugalmasság, szállítás rugalmassága, munkaerő és gépek, technológiák rugalmassága, stb. Ebben az alfejezetben célunk az, hogy a vállalatok által használt és a rugalmasságot valamilyen módon elősegítő programok, eszközök használati gyakoriságáról, kifizetődéséről illetve a kettő kapcsolatáról adjunk képet.
A mintában szerepelő vállalatok technológiai színvonalát jellemzi az, hogy milyen technológiával kapcsolatos programokat, eszközöket használnak, azokat mennyire tartják fontosnak az eredményesség szempontjából a jelenben illetve a jövőben.
A technológiai jellegű programok esetében a használat és a kifizetődés, valamint a jövőbeni szerep között összhang van, a kapcsolat szoros mind a programok jelenlegi használata és kifizetődésének megítélése, mind a jelenbeli használat és a jövőbeni használat között. Ez utóbbi a technológiai jellegű programoknál nem is meglepő, hiszen a technológiát érintő programok mindenképpen hosszabb távra szólnak, és általában nagyobb tőkelekötéssel járnak. Igaz az is, hogy a technológiához szorosan kapcsolódó programok éppen ebből a kötöttségből fakadón rugalmatlanabbak. Az alábbi technológiával kapcsolatos programokra többé-kevésbé jellemző az, hogy használati gyakoriságuk és hasznosságuk megítélése az iparban szignifikánsan magasabb, a kereskedelemben pedig szignifikánsan alacsonyabb.
A számítógéppel támogatott tervezést (CAD) a mintában szereplő vállalatok 37%-a használja, s a jövőben 31%-uk tartja fontosnak. Használatuk tekintetében szignifikáns különbség csak a kisvállalatok és nagyvállalatok között mutatkozott a nagyvállalatok javára. Ágazati csoportosítás szerint a mezőgazdasági és a szolgáltató ipari vállalatok alkalmaznak CAD-ot a leggyakrabban, s a jövőben a szolgáltató ipari vállalatok kívánják a legnagyobb súlyt helyezni a CAD-ra.
A számítógéppel támogatott gyártást (CAM) a vállalatok valamivel kevesebb, 27%-a használja, az eredményesség szempontjából szerepét kedvezőn ítélik meg (3,72), s 23%-uk a CAM-ra a következő 2-3 évben is jelentős súlyt kíván helyezni. A külföldi vállalatok és a nagyvállalatok mindhárom vizsgált kérdésre kedvezőbb választ adtak. A számítógéppel támogatott gyártást nagyobb arányban használják, s használatát kifizetődőbbnek tartják. Az ágazatok közül az ipar emelkedik ki a CAM használata tekintetében, ez azonban ágazati sajátosságaiból fakadóan várható volt.
Az NC/CNC technológia használata a vállalatok 16%-ánál jellemző, azt inkább hasznosnak tartják (3,24), de a mintában szereplő vállalatoknak csak 9 %-a kíván erre a területre nagy súlyt helyezni a jövőben. Ezek a vállalatok túlnyomó többségben ipari vállalatok.
A rugalmas gyártórendszerek (FMS) használata 10% körül mozog. Használata alacsony és nem kifizetődő a kereskedelemben és a szolgáltató iparban. Ugyanakkor az iparban és a mezőgazdaságban gyakrabban használják (rendre 15,3% és 21,4%), és kifizetődőbbnek tartják (rendre 2,9 és 3,2). A tulajdonos és méret szerinti csoportosítás nem hozott jelentős eltéréseket.
A gyártásra tervezést (DFM - Design for Manufacturing) a vállalatok 16%-a használja, átlagosan inkább kifizetődőnek tartja (3,19), a közeljövőben 10%-uk kíván erre a területre nagyobb súlyt helyezni. Az ipar és a mezőgazdaság minden tekintetben kiemelkedik.
Az értékelemzés/termékek újratervezése a vállalatok 31%-ánál játszik ma, 21%-ánál a jövőben fontos szerepet, eredményességének átlagos megítélése kedvező (3,48). Ezen a területen is az ipar és a mezőgazdaság emelkedik ki használat (35% és 43%) és jövőbeli súly tekintetében (25 és 21%).
Szintén a technológiához kapcsolódik a gépek átállítási idejének csökkentésére irányuló programok használata, s ezzel a vállalatok 28%-a él ma, s 13%-uk kíván súlyt helyezni rá a jövőben. Ezen a területen nagyok az ágazati hovatartozás szerinti különbségek. Az iparban a vállalatok 41%-a, a mezőgazdaságban a vállalatok 36%-a használja ma a gépek átállítási idejét, s 22%-uk illetve 11%-uk kíván a jövőben súlyt helyezni erre a területre.
A mintában szereplő vállalatok 47%-a használ integrált információs rendszereket, s szintén 47%-uk szán komoly szerepet ezeknek a rendszereknek a közeljövőben. Az integrált információrendszerek használatában a nagyvállalatok és a külföldi tulajdonosi hányaddal rendelkező vállalatok járnak az élen (58 és 55%). Létszámmal jellemezve a vállalati méretet azt mondhatjuk, hogy az integrált információs rendszerek használata terén a 300-500 főt foglalkoztató vállalatok járnak az élen (58%-uk alkalmaz integrált számítógépes rendszereket). Ágazati hovatartozástól függetlenül igaz az, hogy az integrált információs rendszereket az alkalmazó vállalatok kifizetődőnek tartják, eredményességét egyértelműen kedvezően ítélik meg (4,2-4,4). Az integrált számítógépes rendszerek használatának viszonylag magas aránya, és az a tény, hogy a szolgáltató vállalatok 60%-a, az ipari vállalatok 42%-a és a kereskedelmi vállalatok 50%-a kíván nagy súlyt helyezni erre a területre, biztató. Ezzel a kérdéssel a későbbiekben kiemelten is foglalkozni fogunk.
Integrált termelési/készletezési rendszerek használatáról a vállalatok 17%-a számolt be, ezek átlagos kifizetődése kedvező (3,7). Az integrált termelési/készletezési rendszerek használatának gyakorisága a mezőgazdaságban a legmagasabb, illetve jelentősen magasabb a nagyvállalatoknál mint a kisvállalatoknál. A jövőben pedig az ipari vállalatok tulajdonítják a legnagyobb jelentőséget ennek a területnek. 
Összefoglalásképpen azt mondhatjuk, hogy a nagyvállalatok és a külföldi vállalatok a számítógépesítettség (CAM, CAD, integrált rendszerek) terén lépéselőnyben vannak. A magyar vállalatok a többi területen nincsenek jelentősen lemaradna, s úgy tűnik, hogy felismerték a számítógépesítettség és az integrált rendszerek kialakításában rejlő lehetőségeket, azonban az alkalmazás terén szinte minden említett rendszer terén le vagyunk maradva a fejlett országok gyakorlatához képest. 
Termelési célok és technológia
A technológia technológiával kapcsolatos elképzeléséről alkothatunk képet, ha megvizsgáljuk, hogy a vállalatvezetők a vállalatok termelési céljai között illetve a fejlesztendő tevékenységek a technológiai céloknak milyen szerepet szánnak. A termelési célokra adott válaszok leíró statisztikáit foglalja össze a 8. sz. táblázat.
Azt, hogy a rugalmasság követelményeivel kapcsolatos hiányosságok kiküszöbölésre való törekvés nem kap prioritást, a kérdőív termelési célokra vonatkozó kérdésire adott válaszok is megerősítik. A rugalmassággal kapcsolatos termelési célok 3 és 4 közötti értékeket kaptak átlagosan. A rugalmasságnak nagyobb szerepet szánnak az 500-1.000 millió Ft-os árbevétellel rendelkező vállalatok, illetve a belföldi állami vállalatok vállalatai. 
8. sz. táblázat: Termelési célok 
(1- nem fontos, 5- rendkívül fontos)
Célok	Átlag	Szórás	Elem-szám	
 gyártási minőség javítása	4,48	0,89	284	
 egységköltség csökkentése	4,47	0,76	288	
 gyártási átfutási költségek csökkentése	3,62	1,24	251	
 kapacitás növelése	3,22	1,28	285	
 termékfejlesztési ciklus rövidítése	3,17	1,30	232	
 általános költségek csökkentése	4,40	0,81	297	
 készletek csökkentése	3,83	1,08	296	
 rendelésteljesítés pontosságának növelése	4,24	1,01	284	
 rendelésteljesítési idő csökkentése	3,75	1,14	274	
 termékváltozatási képesség javítása	3,69	1,12	258	
 mennyiségváltoztatási képesség javítása	3,41	1,08	264	
 munkahelyi légkör javítása	3,70	0,95	300	
 kapacitás csökkentése	1,90	1,23	262	
 munkatermelékenység növelése	4,21	0,90	292	
 közvetett munka termelékenységének javítása	3,92	1,00	269	
 termékválaszték bővítése	3,19	1,36	229	
 kommunikáció javítása, funkciók	3,92	1,02	286	
 kommunikáció javítása, külső partnerekkel	4,16	0,80	304	
 átállási idő csökkentése	3,25	1,24	234	

Érdekes módon vállalataink jobbnak tartják magukat a fogyasztói igényekre való rugalmas reagálás tekintetében, mint legnagyobb versenytársuk (3,24). Ennek a pozitív megítélésnek azonban úgy tűnik, hogy nincsenek technológiai alapjai. (9. sz. táblázat)
9. sz. táblázat: A rugalmasság mint termelési cél megjelenése
(1- nem fontos, 5- rendkívül fontos)
	Tulajdonos	Méret	
Termelési cél	álla-mi	kül-földi	belföldi magánszemély	belföldi állami vállalat	önkor-mány-zat	100
millióFt alatt	100-500
millió
Ft	500-1000 millió
Ft	1000
millió
Ft 
felett	
Termék-változtatási képesség	3,65	3,83	3,69	3,95	3,9	3,93	3,6	3,94	3,68	
Mennyiség-változtatási képesség	3,5	3,26	3,54	3,79	3,48	3,5	3,39	3,63	3,41	
Termék-választék bővítése	3,29	3,16	3,31	3,41	3,14	3,5	3,16	3,46	3,19	

A rugalmassággal kapcsolatban meglepő az az eredmény, hogy ugyan a vállalatok 17,5%-a kiemelt szerepet szán a fogyasztói igények változásira való rugalmas reagálásra és a rugalmas vevői igény-kielégítésre (18,7%), a rugalmas termelési rendszerek kiemelt fejlesztése ugyanakkor csak a vállalatok 5,5%-ánál jelent meg. Úgy tűnik, hogy vállalataink nem technológiai oldalról közelítik meg a rugalmasság problémakörét. Bár vállalataink negyede helyezi figyelme középpontjába a technológiai színvonal emelését, ennek iránya egyelőre nem a rugalmasság fokozása. Ez feltétlenül problémák forrása lehet a jövőben, hiszen a “fejlett országokban a fogyasztói igényváltoztatásra való reagálás különböző mérőszámai (így a termékváltoztatási, mennyiségváltoztatási, választékbővítési képesség) kiemelten szerepelnek, addig a hazai vállalatok ezeket (még) nem tartják fontosnak” (Chikán [1997]). A rugalmasság - különösen technológiai vonatkozásait illetően - még nem kap megfelelő szerepet a magyar gazdaságban.
Kedvező az, hogy a kapacitások csökkenésére nem készülnek vállalataink, s bár a kapacitások növelésére való törekvésekről nem számolhatunk be, az bizonyos, hogy a visszaesés megállt.
A technológiával kapcsolatos célokról ad jelzést az, hogy a fejlesztendő tevékenységek között a technológia fejlesztése explicit módon megjelenik a vállalatok 25%-ánál, s ezzel a harmadik legfontosabb fejlesztendő tevékenység. Az integrált vállalati információs rendszerek kialakítását a vállalatok 11%-a, a rugalmas termelési rendszereket csupán a vállalatok 6%-a említette a fejlesztendő tevékenységek között. Elkeserítő, hogy csupán a válaszadók 3%-a tartja fontosnak a K+F ráfordítások növelését. Ez a viszonylag alacsony szám a technológiai jellegű újításokra is nyilvánvalóan negatív hatást gyakorol.
A költségek leszorítása és a termékminőség emelése után tehát a technológia színvonalának növelését tartják vállalataink fontosnak. (10. sz. táblázat)
Tehát a termelési célok között a technológiával kapcsolatos célok nem kapnak kiemelt szerepet, s ez alááshatja vállalataink versenyképességét. Különösen szomorú az, hogy a rugalmasság technológiai vonatkozásai még nem kerültek előtérbe a magyar vállalati gyakorlatban.
Információtechnológia
Társadalmunk az információ korába lépett. A legfontosabb változások az információtechnológia rohamos fejlődéséhez kötődnek, s az információ a legfontosabb erőforrássá vált. Az új kulcsszavak a vállalati teljesítmények kapcsán az integrációhoz, rugalmassághoz, dinamizmushoz, komplexitási fokhoz kapcsolódnak, s ezek középpontjában általában az információtechnológia egy eleme áll. A számítógép a vállalati működés minden területén segítséget nyújthat. Az informatika fejlődése lehetővé teszi, hogy alapvetően megváltoztassuk az üzleti folyamatokat az új kor igényeinek, követelményeinek megfelelően. 
Ebben a fejezetben nem térünk ki a gyártási technológiák informatikai vonatkozásaira (erről már volt szó), csupán a számítástechnika szervezeten belüli szerepére koncentrálunk. 
10. sz. táblázat: A fejlesztendő tevékenységek ...
(1=igen; 0=nem)
Kérdés	Átlag	Szórás	N	
alacsony költségráfordítás	0,38	0,49	326	
magas termékminőség	0,29	0,46	326	
fejlett technológia	0,25	0,43	326	
versenyképes árak	0,25	0,44	326	
magas piaci részesedés	0,21	0,41	326	
rugalmas vevői igény-kielégítés	0,19	0,39	326	
rugalmas reagálás a fogyasztói igények változásaira	0,17	0,38	326	
jó vállalati image	0,17	0,38	326	
jól képzett alkalmazott	0,15	0,35	326	
 jó fizetőképesség	0,15	0,35	326	
 alacsony kintlevőségek	0,14	0,35	326	
 magas színvonalú fogyasztói szolgáltatások	0,13	0,34	326	
 magas jövedelmezőség	0,13	0,34	326	
 stratégiai szövetségek	0,12	0,32	326	
 pontos szállítás	0,12	0,33	326	
 magas kapacitás kihasználás	0,12	0,33	326	
 integrált vállalati információs rendszer	0,11	0,31	326	
 jó hitelképesség	0,11	0,31	326	
 exportpiacokon való megfelelés	0,09	0,29	326	
 színvonalas vezetői információs rendszerek	0,09	0,29	326	
 piaci változások jó előrejelzése	0,08	0,27	326	
 hatékony szervezeti struktúra	0,08	0,27	326	
 közvetlen kapcsolat a fogyasztókkal	0,07	0,25	326	
 innovatív eladásösztönzés	0,07	0,26	326	
 korszerű döntési módszerek	0,07	0,26	326	
 rugalmas termelési rendszerek	0,06	0,23	326	
 új termékek piacra vitele	0,06	0,23	326	
 jól szervezett elosztás	0,06	0,23	326	
 jól felkészült vezetők	0,06	0,23	326	
 magas színvonalú gyártás	0,06	0,24	326	
 széles termékválaszték	0,06	0,25	326	
 etikus magatartás	0,05	0,22	326	
 környezeti tudatosság	0,05	0,22	326	
 rövid szállítási határidő	0,05	0,22	326	
 lobbizás államigazgatási szerveknél	0,04	0,19	326	
 megbízható alapanyag-ellátás	0,04	0,19	326	
 megfelelő készletek	0,04	0,20	326	
 magas K+F ráfordítások	0,03	0,18	326	
 államnak történő értékesítés	0,02	0,13	326	
 gazdálkodási funkciók integrációja	0,02	0,15	326	
 megfelelő minőségű alapanyag	0,02	0,15	326	

Az információtechnika rohamos fejlődésével kialakult rendszerek ma már lehetővé teszik, hogy a vállalatok egyidejűleg élvezhessék a decentralizáció és a centralizáció előnyeit. Például a decentralizált szervezeti egységek közötti integrált információs rendszerek lehetővé teszik, hogy a vállalat továbbra is élvezhesse a centralizált beszerzés előnyeit (pl. mennyiségi kedvezmények terén). Az információ-technológia kreatív alkalmazásával lehetőség nyílik a decentralizáció és az integráció együttes érvényesülésére. A külső és belső integrációnak egyaránt alapfeltétele a jó információ megléte. A korszerű adat-feldolgozási rendszerek (EDI, CAM, CAD, MRP) és az integrált vezetői információs rendszerek elterjedése azt bizonyítja, hogy a vállalatok felismerték ezt. Mindezt alátámasztja egy nemzetközi kutatás 1994-es magyarországi felmérésének eredménye, miszerint a források elosztásánál számítógépes fejlesztés (és a szállítókkal való kapcsolat fejlesztése!) kap prioritást (Demeter [1995]). (2. sz. ábra)
2. sz. ábra: Programokba történő beruházás

Forrás: GMRG-felmérés Magyarország -1994 (Valid N=67)
Az új információs technológia közvetlen, alacsony költségű és gyors eszközt nyújt a fogyasztók reakcióit kifejező információk megosztására (Fawcett-Fawcett [1995]). A folyamatorientált vállalatok szervezeti egységeinek kiváló információ-ellátottságra van szükségük. A szorosabb vállalatközi kapcsolatok fenntartásához szintén megfelelő minőségű, s a korábbinál nagyobb tömegű információnak kell rendelkezésre állnia a lehető leggyorsabban. Az információ szerepe felértékelődik; sőt, önálló értékteremtő szerepe is van.
Számítógépes rendszerek integráltsága
A kutatás kérdőíves felmérésében egy kérdéscsoport arra vonatkozott, hogy milyen mértékű az egyes vállalati tevékenységeket támogató számítógépes rendszerek integráltsága a kitöltő vezető véleménye szerint. A kérdőívben szerepelt az integráltság magyarázata: közvetlen elektronikus, vagyis az adatok újbóli manuális bevitelét nem igénylő kapcsolat, amely megvalósulhat hálózaton vagy számítógépes adathordozók segítségével egyaránt. Az integráltság foka: 1 - egyáltalán nem használnak számítógépet, 2 - a számítógépet résztevékenységekhez használják, 3 - az adott területnek átfogó számítógépes rendszere van, de nincs összekötve a többiekkel, 4 - az adott terület gépi rendszere esetileg illetve részlegesen összekapcsolható más rendszerekkel, 5 - az adott terület teljesen integrálódott a vállalat számítógépes rendszerébe, (11. sz. táblázat).
11. sz. táblázat: A számítógépes rendszerek integráltsága
Funkció	Átlag	Szórás	Elemszám	
Számvitel	3,76	1,06	302	
Pénzügy	3,72	1,08	303	
Bérgazdálkodás	3,45	1,06	300	
Készletgazdálkodás	3,35	1,26	287	
Költséggazdálkodás	3,30	1,25	276	
Értékesítés	3,13	1,37	279	
Termelés	2,91	1,31	263	
Controlling	2,87	1,49	239	
Beszerzés	2,83	1,41	271	
Információmenedzsment	2,52	1,43	228	
Felsővezetés	2,50	1,29	302	
Marketing	2,46	1,27	257	
Logisztika	2,43	1,46	217	
Emberi erőforrás	2,37	1,24	250	
Műszaki fejlesztés	2,19	1,19	239	
Minőségbiztosítás	2,11	1,20	233	
Szervezetfejlesztés	1,81	1,13	218	
Az ismérv mérési szintje ordinális, ezért az átlagok a statisztika mérési szintekre vonatkozó szabályai alapján nem értelmezhetők, s csak tájékoztató jellegűek. (A továbbiakban ettől a megjegyzéstől eltekintek.) Az átlagok a relatív viszonyokat, az általános megítélést tükrözik csupán.
A kérdőíves felmérés adatai szerint tehát a magyar vállalatok elsősorban az adminisztratív és jól algoritmizálható, nagy tömegű anyag mozgatásával és feldolgozásával járó feladatokat ellátó funkciók (számvitel, pénzügy, készletgazdálkodás, bérgazdálkodás, költséggazdálkodás) terén alkalmaznak magasabb fokon integrált rendszereket. A számítógépesítettség terén mindenképpen le vagyunk maradva; elkeserítő, hogy sok esetben még a jól algoritmizálható, strukturálható tevékenységek számítógépes támogatása sem megoldott (pl. a beszerzés, értékesítés és termelés területeken a vállalatok kb. 20%-a egyáltalán nem használ számítógépet, a logisztika terén ugyanez az érték 40%). A minőségbiztosítás utolsó előtti helye szintén lemaradást tükröz a nemzetközi gyakorlathoz képest.
A külföldi tulajdonú vállalatok egy kissé magasabb átlagértékei nem jeleznek szignifikáns különbséget, s az egyes funkciók számítógépes integráltsága a kisvállalatok és a nagyobb vállalatok között sem mutat jelentős eltérést. Vagyis az integrált rendszerek alkalmazása terén a nagyvállalatok és a külföldi tulajdonú vállalatok nincsenek lépéselőnyben.
Integrált információs rendszerek - jelen és jövő
A vállalati információs rendszerek jelenbeli helyzetéről, illetve a magyar vállalatvezetők jövőbeli terveiről sokat elárulnak a következő számadatok. Az alábbi táblázat mutatja, hogy a vállalatok 47%-a használ ma integrált információs rendszereket, s szintén 47%-uk gondolja úgy, hogy erre a területre a következő két-három évben is súlyt kíván helyezni. Fontos és kedvező az, hogy a vállalatok kifejezetten eredményesnek, kifizetődőnek tartják az információrendszerek integrálását. (12. sz. táblázat) 
12. sz. táblázat: Információs rendszerek integrálása
 (Válaszadók száma: 321)
Kérdés	Átlag	Szórás	
Használják-e: információs rendszerek integrálása 
(1-használ, 0-nem használ)	0,47	0,5	
Fontos lesz :információs rendszerek integrálása
(1-igen, 0-nem)	0,47	0,5	
Kifizetődő-e: információs rendszerek integrálása
(1-egyáltalán nem, 5-kitüntetett szerep az 
eredményesség szempontjából)	4,22	0,8	
Ebben a táblázatban (s a továbbiakban is) az átlag szerepel az egyszerűség kedvéért. Annak ellenére használom az átlagot, hogy a nominális (és ordinális) mérési szintű változókkal végzett számtani műveleteknek (így az átlagolásnak) nincs értelme. Az adatok értelmezésekor korrigálom ezt a hibát. Tehát itt például a 0.47-es érték lényegében a gyakorisági megoszlást jelöli, s csupán annyit takar, hogy a válaszadók 47%-a válaszolt igennel erre a kérdésre. 

Az integrált információs rendszerekkel rendelkező vállalatok tapasztalatai valószínűleg kedvezőek, hiszen a használatra igennel válaszoló vállalatok túlnyomó többsége kedvezőnek ítélte meg a rendszer eredményességét. (13. sz. táblázat)
13. sz. táblázat: Integrált információs rendszerek használata és kifizetődő volta 
(Vállalatok száma)
Használata.	Kifizetődő-e: információrendszerek integrálása	
használják-e	egyáltalán nem	kétséges	inkább kedvező	kedvező	nagyon fontos	
nem említi	2	-	1	10	11	
említi	-	2	18	64	54	
összesen	2	2	19	74	65	

Az előző megállapítást megerősíti az a tény, hogy az integrált információrendszerek használata és ennek jövőbeli jelentőségének megítélése közötti függetlenségvizsgálat szerint, a két változó között szignifikáns kapcsolat van (14. sz. táblázat). Vagyis a használók szignifikánsan nagyobb arányban gondolják úgy, hogy az integrált rendszerek szerepe a jövőben fontos lesz, mint az azt nem használók.
14. sz. táblázat: Integrált információs rendszerek használata 
és jövőbeli szerepének megítélése 
(vállalatok száma)
Kérdés	Fontos lesz: Információs rendszerek integrálása	
Használják-e: inforendszerek	nem említi	említi	
nem említi	123	48	
említi	48	102	
összesen	171	150	

Ugyanakkor az integrált információrendszereket nem használó vállalatok körének egy része (191 vállalatból 48, vagyis 25%) is úgy gondolja, hogy a jövőben fontos szerepe lesz ezeknek a rendszereknek vállalatuk működésében.
Az integrált rendszerek alkalmazásának egyik speciális területe a termelési és készletezési funkció gépesítése. A készletezés a viszonylag magas szinten gépesített vállalati tevékenységek körébe tartozik, a termelés pedig még nem integrált a vállalat számítógépes rendszerébe. Így nem meglepő, hogy mindössze a válaszadók 17%-a használ integrált termelési-készletezési rendszert, s 21%-uk érzi úgy, hogy ezeknek a rendszereknek a jövőben fontos szerepe lesz. (15. sz. táblázat)
15. sz. táblázat: Integrált termelési/készletezési rendszer
 (Válaszadók száma:321)
Kérdés	Átlag	Szórás	
Használják-e
 (1-használ, 0-nem használ)	0,17	0,38	
Kifizetődő-e
(1-egyáltalán nem, 5-kitüntetett szerep 
az eredményesség szempontjából)	3,68	1,1	
Fontos lesz-e
(1-igen, 0-nem)	0,21	0,41	

Kicsit kedvezőbb eredményekről számolt be az a 73 magyar vállalatra kiterjedő kutatás, melyet a Veszprémi Egyetem és a Darmstadti Műszaki Egyetem vezetett. Eredményeik szerint a mintában szereplő vállalatok 24%-a számolt be integrált rendszerek alkalmazásáról, 38.5%-uk állította azt, hogy ugyan léteznek egymással kapcsolatban lévő munkahelyek, hálózatok, de sok gép, adatbázis, még függetlenül működik. A vállalatok 37.5%-ánál a különböző rendszerek, gépek függetlenül működnek (Gaál-Szabó-Lukács, [1996]). Vagyis az integráltság foka ebben a felmérésben sem magas. 
Lemaradást sejtet a fejlett országok gyakorlatától az is, hogy az információmenedzsment súlyát közepesre, legjobb esetben is erős közepesre értékelték a megkérdezett vezetők az összvállalati működés sikere szempontjából.
Összefoglalásképpen megállapítható, hogy a vállalati információs rendszerek integrálsági foka viszonylag alacsony, s elsősorban az adminisztratív, jól algoritmizálható (s nem a stratégiai) funkciók integráltsági szintje magas. Ugyanakkor úgy tűnik, hogy az integrált információs rendszereket alkalmazók ezen rendszerek használatát kifizetődőnek tartják, s a magyar vállalatok felismerték az integrált információs rendszerek jelentőségét. 
A technológia menedzsmentje
A technológiai menedzsmentjét ebben az alfejezetben szűken értelmezzük, úgy mint a technológia működtetésével kapcsolatos kérdések kezelését. Ezek közül a vállalatoknak a technológia karbantartására, módosítására és tervezésére való felkészültsége mellett a megelőző és javító karbantartás súlyát vizsgáljuk. Majd figyelembe véve azt a tapasztalati tényt, hogy amit a vállalataink mérnek, arra valószínűleg nagyobb figyelmet fordítanak, két mutató vállalati szerepét nézzük meg közelebbről. 
A technológia karbantartása, módosítása és tervezése
A technológia menedzsment színvonalának fontos jellemzője az, hogy a vállalat mennyiben képes meglévő technológiájának karbantartására, módosítására és tervezésére. Ez ugyanis nagy mértekben befolyásolja azt, hogy a vállalat milyen technológiai korszerűsítésekre képes önállóan, és ezeket mennyi idő alatt tudja végrehajtani. A technológia menedzsment ezen jellemzője a technológia transzfer lehetséges típusai közötti választás szempontjából is fontos.
A kérdőíves felmérés eredményinek elemzése nem hozott meglepő eredményt. A 325 vállalat körülbelül 50%-a a három legfontosabb technológia mindegyikének karbantartására képes önállóan, 80%-uk pedig önállóan vagy minimális külső segítséggel képes ellátni a technológia karbantartásának feladatát. A technológia módosítására esetében már csak 70%-os ez az arány, a technológia tervezésére pedig már csak a mintában szereplő vállalatok 60%-a képes önállóan vagy kis külső segítséggel. (16.sz. táblázat)
A tulajdonosi, ágazati, méret illetve exportrészarány szerinti csoportosítás egyike sem hozott felszínre érdekes különbségeket az egyes vállalatcsoportok között.
Említettem, hogy a megfelelő technológia transzfertípus kiválasztását befolyásolja, illetve befolyásolnia kellene a technológia tervezésére, módosítására való felkészültség szintjének. 
16. sz. táblázat: Felkészültség a technológia karbantartására, 
módosítására és tervezésére
(1-teljesen felkészületlen, 3-külső segítség igénybevételével 
el tudja végezni, 5-teljesen önállóan felkészült)
	Átlag	Szórás	Elem-szám	
Felkészültség technológia karbantartására	4,36	0,80	210	
Felkészültség technológia módosítására	3,98	0,92	207	
Felkészültség technológia tervezésére	3,72	1,21	206	

A technológia tervezésére való felkészültség és a kulcsrakész átadás (gépekkel együtt) igenlése között erős a kapcsolat, ami abban nyilvánul meg, hogy azok a vállalatok, amelyek a technológia tervezésére való felkészültségük szintjét 4-esnél alacsonyabbra értékelték, azok szignifikánsan célravezetőbbnek tartották a kulcsrakész átadást mint technológia transzfer típust, mint azok a vállalatok, amelyek jobban fel vannak készülve a technológia tervezésére.
A fenti összefüggés pont fordított a termék-visszavásárlás és az alkatrészek vagy intermedierek beszállítása, valamint a technológia tervezésére való felkészültség között (a technológia tervezésére jobban felkészült vállalatok az alkatrészek beszállításának célravezetősége átlaga 3,28, a kevésbé felkészülteké 2,83, ugyanez a termék-visszavásárlás esetében 2,57 vs. 2,08). Ehhez hasonlóan a technológia módosítása és a termék-visszavásárlás között is szignifikáns a kapcsolat (2,54 vs. 2,08).
Úgy tűnik tehát, hogy a vállalatok tisztában vannak saját technológiai felkészültségük és a megfelelő technológia transzfer kiválasztása közötti kapcsolattal. Azok a vállalatok, amelyek tisztában vannak saját technológia menedzsmentjük korlátaival, azok a kulcsrakész átadást célravezetőbbnek tartják, míg a felkészültebb vállalatok szívesebben vállalkoznak, vállalkoznának - a technológiamenedzsment szempontjából - aktív közreműködést igénylő transzfertípusokban való részvételre.
Láttuk, hogy vállalataink túlnyomó többsége önállóan képes a technológia karbantartásával kapcsolatos feladatok ellátására. De vajon milyen színvonalon képesek ellátni a karbantartás feladatát? 
A karbantartási költségek megoszlására vonatkozó kérdésre adott válaszok alapján azt mondhatjuk, hogy a technológia menedzsmentje a karbantartás terén nem sokat változott. Bár a megelőző és folyamatos karbantartás teljes költsége kisebb, mint a javításé, a mintában szereplő vállalatok karbantartási költségeinek átlagosan 57,14%-át teszik ki a javító karbantartás költségei, s 44,65%-át a megelőző karbantartással kapcsolatos költségek. (3. sz. ábra)
3. sz. ábra: Karbantartási költségek megoszlásának átlaga %-ban

Ebben a tekintetben a nagyvállalatok és a külföldi tulajdonú vállalatok kedvezőbb képet mutatnak (a karbantartás módja különösen a külföldi tulajdonú vállalatoknál mutat szignifikáns eltérést a megelőző karbantartás javára), míg az ágazati csoportosítás nem mutatott szignifikáns eltérést az egyes vállalatcsoportok között.
A technológiával kapcsolatos teljesítmény mérése 
Ha elfogadjuk azt a nézetet, hogy “What you measure is what you get”, akkor érdemes megvizsgálnunk, hogy milyen technológiával kapcsolatos mutatókat használnak vállalataink. A kérdőíves felmérésben az átállítási időkre és az állásidőre vonatkozóan szerepelt kérdés. A gazdálkodás módszertani elavultsága ezen a területen is szemmel látható. (17. sz. táblázat)
17. sz. táblázat: A technológiával kapcsolatos teljesítmények mérése
(1- nem fontos, 5- rendkívül fontos)
Mérés	Használják-e?	Fontos-e?	
Átállítási idők	18%	3,21	
Állásidő	47%	3,65	

Az átállítási időket kevesen használják, viszont a használat és a mutatónak tulajdonított fontosság között szignifikáns kapcsolat van. Ami egyrészt természetes, hiszen akiknek fontosabb az állásidő mérése, azok használják inkább, másrészt viszont fontos megállapítás abból a szempontból, hogy azok a vállalatok, amelyek használják az állásidőt, azt a későbbiekben is a fontos mutatók közé sorolják. Az állásidő és annak fontossága között még erősebben fennáll ez az összefüggés. 
Az átállítási idők használatának elemzése során azt tapasztaltuk, hogy a nagyvállalatok szignifikánsan nagyobb arányban használják ezt a mutatót mint a kisebb vállalatok (21% vs 11%), és a külföldiek (24%-uk) is gyakrabban használják ezt a mutatót mint a magyar vállalatok. Az iparban és a mezőgazdaságban szintén nagyobb szerepet kap az átállítási idő, szemben a kereskedelemmel és a szolgáltatásokkal. A mutató fontosságának megítélésben csak az ágazati bontás eredményezett jelentős különbségeket az ipar és a mezőgazdaság javára. 
Az állásidők kapcsán hasonló kép tárul a szemünk elé. A nagyvállalatok élen járnak az állásidő használatában (37%-uk használja). Ágazati bontásban az állásidőket legnagyobb arányban az ipari vállalatok (feldolgozóipar és kitermelő ipar) használja (43%-uk), majd a mezőgazdaság következik 39%-kal. Az állásidő fontosságának megítélésében nem mutatkoztak jelentős különbségek. 
Tehát az állásidő és az átállítási idő mérése nem terjedt el a magyar vállalati gyakorlatban. Az átállítási idő alacsony használati aránya megerősíti korábbi megállapításunkat arra vonatkozóan, hogy a rugalmasság nem kap prioritást vállalatainknál. 
Technológia transzfer
“A technológia transzfer az a folyamat, amelynek révén az egyik területen generált ötleteknek és technikáknak az alkalmazására egy másik területen kerül sor” (Kirkland [1996]). Az utóbbi időben a szakirodalom elmozdult a korábbi lineáris és egyirányú technológia-transzfer felfogástól, és egyre inkább kétirányú kommunikációként tekint a technológia transzfer különböző fajtáira. A termékek és szolgáltatások komplexitási fokának növekedésével, a technológia gyors változásai közepette egy-egy ország, vállalat versenyképességét alapvetően befolyásolja, hogy milyen mértékben és milyen gyorsan képes szert tenni új ismeretekre, új tudásra, s hogy milyen gyorsan képes ezt a tudást piacképes termékek, szolgáltatások formájában, azoknak elemeiként kamatoztatni. A tudás, ismeretek, technológiák megszerzésének egyik lehetséges módja a “saját előállítás”, kizárólag ez az út azonban - természetesen - nem járható a technológiai innováció sajátos tulajdonságai miatt (tőkeigényesség, véletlen szerepe, más iparágak hatása, stb.)
Magyarországon a rendszerváltást követően alapvetően átalakultak a technológia transzfer környezeti feltételei. Számos (elsősorban jogi) korlát lebomlott. Ugyanakkor a megváltozott viszonyokhoz való alkalmazkodás nem megy egyik napról a másikra. Hogy egy híres tanácsadót idézzünk: “A technológia transzfer egyetlen akadályát az emberek maguk jelentik, az összes többi akadály könnyen legyőzhető” (Kirkland [1996]). Ez persze egy kis túlzás, de a mondat rávilágít arra, hogy a technológia transzferrel kapcsolatos problémák jelentős rész valóban ember-függő és nem technológia-függő. Természetesen tisztában vagyunk azzal, hogy ma Magyarországon komoly pénzügyi, technológiai és kommunikációs korlátokat kell “átugraniuk” a vállalatoknak, de úgy gondoljuk, hogy a technológia és tudás transzfer számos lehetősége vár kiaknázásra. Az átalakulás eredményeképpen a piaci típusú kapcsolatok és a nyugati kapcsolatok előretörésére számíthatunk. Lássuk, mi a helyzet hazánkban a kérdőíves felmérés eredményeire támaszkodva!
Vállalataink 1992-95 között folyatott K+F tevékenységét technológia transzfer szempontjából a következők jellemezték: a vállalatok 13,1%-a (42) választotta a külső forrásból való technológiai illetve termékinnovációk beszerzését licenc és szabadalom vásárlásának útját, és 7,2%-uk (23 vállalat) vásárolt know-how-t. 
Technológia transzfer
Az egyszeri technológia transzfer felsorolt formái közül a személyzet betanítása kapta a legmagasabb értéket, majd kissé lemaradva ezt a műszaki tanácsadás igénybevétele követte. Ez a sorrend azt mutatja, hogy vállalataink jónak tartják felkészültségi színvonalukat, s úgy gondolják, hogy kis segítséggel képesek a technológia menedzsmenttel kapcsolatos feladatok teljes körű ellátására. (18. sz. táblázat)
18. sz. táblázat: Az egyszeri technológia transzfer formáinak megítélése
(1- egyáltalán nem tartja célravezetőnek, 5- nagyon jó formának tartja)
Egyszeri technológia transzfer	Átlag	Szórás	Elem-szám	
személyzet betanítása	3,83	1,06	210	
műszaki tanácsadás igénybevétele	3,57	1,06	201	
kulcsrakész átadás, gépekkel együtt	3,19	1,50	195	
licencek, know-how-k vásárlása	3,03	1,24	193	
ipari komplexek tervezése és szerződéskötése	2,50	1,34	183	

A folytonos technológia-transzfer felsorolt típusai közül a technológia telepítése kapta a legmagasabb átlagértéket. A vállalatvezetők legkevésbé a termékvisszavásárlást tartják célravezetőnek a technológia-transzfer szempontjából. (19. sz. táblázat)
19. sz. táblázat: A folytonos technológia transzfer formáinak megítélése
(1- egyáltalán nem tartja célravezetőnek, 5- nagyon jó formának tartja)
Folytonos technológia transzfer	Átlag	Szórás	Elem-szám	
technológia telepítése	3,56	1,19	191	
folyamatos műszaki segítségnyújtás	3,46	1,07	191	
alkatrészek beszállítása	3,06	1,23	181	
közös marketing tevékenység	3,03	1,30	181	
joint ventures	2,93	1,33	169	
termék-visszavásárlás	2,38	1,29	173	

A csoportképző ismérvek egyike szerinti csoportosítás sem hozott felszínre szignifikáns különbségeket a technológia-transzfer különböző formáinak megítélésében. A preferált sorrend mérettől, tulajdonostól, ágazattól függetlenül azonos. Érdekes az, hogy a technológia transzfer egyes formáit a gyakorlatban is “művelő” vállalatok véleménye sem különbözik jelentősen. A kép tehát meglehetősen egységes, ami azt jelzi, hogy vállalataink szocializációja ebben a tekintetben hasonló volt. 
Technológia transzfer és együttműködés
Lássuk, hogy a stratégiai szövetség mint együttműködési formán belül milyen szerepet kap a kutatás-fejlesztési együttműködés!
A stratégiai szövetségek több szakirodalomban előforduló definíció közül a következő rendkívül tág definíciót fogadom el, melyet Tari [1994] így fogalmazott meg: “... a stratégiai szövetség többet jelent, mint egyszeri alkalomra szóló, rövid távú szerződéses viszonyt, másfelől azonban nem foglalja magában a vállalati fúziók és felvásárlások révén kialakuló, centralizált szervezeti hierarchiákat. A stratégiai szövetség fogalma involválja a hosszabb távú együttműködés szándékát, és az integrációra való törekvés bizonyos mértékét.” Ezen definíció alapján lényegében majdnem minden, a kontinuumon közbeesőnek számító vállalatközi kapcsolatot stratégiai szövetségnek tekinthetünk. 
A kérdőíves felmérésben nem szerepelt a stratégiai szövetség definíciója, de az eredmények alapján úgy tűnik, hogy bár lehettek értelmezésbeli eltérések, a válaszadóknak alapvetően ehhez a tág definícióhoz közeli kép élt a fejükben. 
	A stratégiai szövetségek területei a termelés és az értékesítés köré csoportosulnak, de vannak természetesen más vállalati területek is, ahol a szövetség megnyilvánul.
•	 kutatás-fejlesztés 	18	
•	 termelés	69	
•	 marketing-értékesítés	91	
•	 beszerzés-logisztika	42	
•	 többi funkcióban	58	

A fenti felsorolás azt mutatja, hogy viszonylag alacsony a kutatás-fejlesztési stratégiai szövetségek száma: mindössze 6%. Reméljük, hogy ez inkább a kutatás-fejlesztés általános háttérbe szorulásának illetve a korábbi keretek szétzilálódásának következménye, s nem az együttműködéstől való vonakodásnak ezen a valóban stratégiai területe. Az egyéb együttműködések kapcsán kapott eredmények alapján bizakodhatunk, hogy valóban ez a helyzet. 
Vállalataink jelentős része vallotta azt, hogy hosszú távú szerződést köt vevőivel illetve szállítóival. Vajon ezek a vállalatközi kapcsolatos alkalmasak-e technológiai transzferre illetve tudás diffúzióra?
Ebben az alfejezetben részletesebben megvizsgáljuk, hogy a vállalatok miért kötnek hosszú távú szerződéseket egyes vevőikkel. Az indokok csoportosítása megegyezik a Chikán-Czakó-Demeter[1997] tanulmányban használt csoportosítással. Eszerint pénzügyi, működésbeli és stratégiai indokokat különböztetünk meg.
I. Vevői oldal
A kérdőívben szereplő indokokat - a vevői oldalon - a fent említett csoportosítási szempontok alapján a következőképpen osztályozhatjuk:
Pénzügyi indokok:
•	stabil bruttó árbevétel
•	kalkulálható szerződések reménye
•	költségcsökkentési lehetőség

Működésbeli indokok:
•	stabil kapacitás kihasználás
•	ismert minőségi követelmények
•	ismert mennyiségi követelmények
•	rugalmasság a szerződésen belül
•	kedvezőbb szállítási és tárolási feltételek

Stratégiai indokok:
•	közös problémamegoldás
•	fejlesztési együttműködés lehetősége
•	jövőbeni további szerződések
•	versenytársak kizárása
•	vevő ragaszkodik hozzá

A 20. sz. táblázat összefoglalja a hosszú távú szerződések kötése mögött álló indokokat. Ebből jól látszik, hogy a legmagasabb értéket a szerződések konkrét megvalósulásához kapcsolódó, a bizonytalanság csökkentésére irányuló indokok kapták. 
20. sz. táblázat: A vevőkkel kötött hosszú távú szerződések indokai 
(1-a szempont jelentéktelen, 5- meghatározó jelentőségű)
Indok	Csoportosítás	Átlag	Szórás	Elem-szám	
Stabil kapacitáskihasználás	működésbeli	3,95	1,18	256	
Stabil bruttó árbevétel	pénzügyi	3,87	1,16	256	
Jövőbeni szerződések	stratégiai	3,52	1,20	248	
Minőségi követelmények	működésbeli	3,47	1,28	248	
Mennyiségi követelmények	működésbeli	3,42	1,24	249	
Kalkulálható szerződési feltételek 	pénzügyi	3,36	1,19	246	
Költségcsökkentés 	pénzügyi	3,22	1,24	245	
Rugalmasság 	működésbeli	3,15	1,20	244	
Versenytársak kizárása	stratégiai	3,12	1,40	251	
Szállítási, tárolási feltételek	működésbeli	3,06	1,32	245	
Vevő ragaszkodik hozzá	stratégiai	2,75	1,24	244	
Közös probléma-elhárítás	stratégiai	2,73	1,24	247	
Fejlesztési együttműködés	stratégiai	2,72	1,34	249	

A 4. sz. grafikon jól mutatja, hogy a működési és pénzügyi indokok magasabb értékeket kaptak, mint a vevőkkel kötött hosszú távú szerződések hátterében álló stratégiai okok. Mindez alátámasztja fenti megállapításunkat, mely szerint a hosszú távú szerződéseket ma Magyarországon nem a stratégiai megfontolások indukálják. A működési jellegű indokok jóval magasabb értékeket kaptak.
Vagyis a stratégiai indokok- így a kutatás-fejlesztési együttműködés is - háttérbe szorul a működési és pénzügyi okok között. A vevőkkel kötött hosszú távú szerződések tehát ma Magyarországon csak korlátozottan támogatják a technológia és tudástranszfert. 
4. sz. ábra: A vevőkkel kötött hosszú távú szerződések indokai kategória szerint
(1-a szempont jelentéktelen, 5- meghatározó jelentőségű)

II. Szállítói oldal
A szállítói oldalon a kérdőívben szerepeltek a vevői oldallal analóg kérdések a hosszú távú szerződésekre vonatkozóan. A “Miért köt hosszú távú szerződést szállítóival” kérdésnél szereplő okokat a következőképpen csoportosíthatjuk:
Pénzügyi indokok:
•	kalkulálható beszerzési költségek
•	kalkulálható szerződések feltételek
•	költségcsökkentési lehetőség

Működésbeli indokok:
•	megbízható minőség
•	megbízható ellátás
•	ismert a szállító
•	rugalmasság a szerződésen belül
•	kedvezőbb szállítási és tárolási feltételek

Stratégiai indokok:
•	ragaszkodás a szállítóhoz
•	a szállító ragaszkodik hozzá
•	közös stratégia lehetősége
•	fejlesztési együttműködés lehetősége
•	ellátásban előny a versenytársakkal szemben.

A fejlesztési együttműködés mint stratégiai együttműködési terület a szállítói oldalon sincs a legfontosabb együttműködési indokok között (21. sz. táblázat). Vagyis a szállítói hosszú távú együttműködésekkel kapcsolatban ugyanazt a következtetést vonhatjuk le, mint a vevői oldalon: az ilyen típusú együttműködési formák a technológia és tudástranszferben nem játszanak jelentős szerepet. Így nem véletlen, hogy a beszállítók értékelésének szempontjai között a termékfejlesztésben való részvétel a legkevésbé fontos szempont. Amint láttuk, vállalatainkra az egyoldalú technológia transzfer jellemző, így ez az eredmény nem is lehet meglepő. (22. sz. táblázat)
A táblázatokból és ábrából láttuk, hogy a vevőkkel és szállítókkal kötött hosszú távú szerződések indokai között a bizonytalanságot csökkentő illetve a szállítás konkrét megvalósulásával kapcsolatos tényezők játszanak elsődleges szerepet, s a technológia transzfert támogató stratégiai szempontok ezen a téren háttérbe szorulnak.
21. sz. táblázat: A szállítókkal kötött hosszú távú szerződések indokai
(1-a szempont jelentéktelen, 5- meghatározó jelentőségű)
Indok	Csoportosítás	Átlag	Szórás	Elem-szám	
Megbízható ellátás	működési	4,25	0,97	252	
Kalkulálható szerz. feltételek	pénzügyi	3,88	1,07	242	
Kalkulálható beszerzési költség	pénzügyi	3,87	1,28	248	
Megbízható minőség	működési	3,87	1,12	254	
Költségcsökkentési lehetőség	pénzügyi	3,57	1,16	238	
Rugalmas keret	működési	3,26	1,32	239	
Kedvező szállítási feltételek	működési	3,22	1,26	241	
Ellátásban előny	működési	3,14	1,33	242	
Korábbi kapcsolat	stratégiai	2,79	1,21	230	
Szállítóhoz ragaszkodás	stratégiai	2,77	1,18	234	
Közös stratégia	stratégiai	2,68	1,25	237	
Fejlesztési együttműködés	stratégiai	2,64	1,24	233	
Szállító ragaszkodik hozzá	stratégiai	2,54	1,17	239	

22. sz. táblázat: A beszállítók értékelésének szempontjai
(1- lényegtelen, 5 - nagyon fontos)
Kérdés	Átlag	Szórás	Elem-szám	
  termékfejlesztésben részt vesz	2,31	1,20	267	
  kapcsolódó szolgáltatás kedvező	2,93	1,17	276	
  ISO minősítés	3,05	1,41	265	
  speciális termékjellemzők	3,21	1,19	273	
  földrajzi közelség	3,44	1,10	281	
  magas technológia	3,80	1,09	286	
  alacsony szállítási költség	3,94	1,07	289	
  ütemezés rugalmassága	4,02	0,92	283	
  rövid szállítási határidő	4,03	0,93	288	
  ellátás stabil	4,15	0,95	284	
  magas termékminőség	4,39	0,77	290	
  kedvező ár	4,60	0,70	293	

Összefoglalásképpen azt mondhatjuk, hogy a stratégiai együttműködéssel kapcsolatos szempontok nem játszanak jelentős szerepet a beszállítók kiválasztásában. Annyit mondhatunk, hogy a kutatás-fejlesztés, innováció és új technológia átadása területén egyenlőre nem jellemző az intenzív vállalatközi együttműködés a mintában szereplő vállalatoknál.
Technológia és versenyképesség
A technológia és versenyképesség kapcsolatának elemzése során először bemutatjuk, hogy miként változtak a technológiával kapcsolatos vállalati teljesítménymutatók az elmúlt három évben, majd két kísérletet teszünk a vállalati versenyképesség és a technológia közötti kapcsolat feltérképezésére. Az első kísérlet során az átlagos technológiai élettartamot állítjuk a középpontba. Majd az innovációs folyamat egy modelljét alkalmazva az innovációs beruházásokból (mint a technológiai fejlődést jellemző változóból) indulunk ki. 
Teljesítménymutatók a teljes mintára
Bevezetésképpen lássuk, hogy miként változtak a technológiával kapcsolatos teljesítménymutatók az elmúlt három évben! A felsoroltak közül eddig csupán a termelési technológia átlagos életkorának változásával foglalkoztunk részletesebben. (23. sz. táblázat)
23. sz. táblázat: A technológiával kapcsolatos termelési teljesítmények változása
(100%=változatlan, <100% romlás, >100% javulás)
Mutatók	Átlag	Szórás	Elem-szám	
géphiba miatti állásidő	98,68	11,32	217	
termelési technológia átlagos életkora	99,79	16,01	245	
gépátállítási idő	102,51	10,16	178	
új termék időigénye	104,90	18,52	182	
gyártható termékek száma	109,21	33,25	209	

Legnagyobb mértékben a legyártható termékek száma, azaz a termékrugalmasság javult vállalatainknál. Egy egyben összecseng azzal, hogy a legfontosabb technológiával kapcsolatos fejlesztési cél éppen a termékváltoztatási képesség javítása volt. Vagyis ezen a téren eredményeket értek el vállalataink. Ugyanakkor láttuk, hogy a rugalmasság technológiai feltételei sem a gyakorlatban, sem a célok szintjén nem érik el a kívánatos szintet. 
Vagyis a legyártható termékek számának növekedésének hátterében valószínűleg nem a technológiai rugalmasság jelentős növekedése áll, hiszen az átállítási idő és a technológia átlagos élettartama lényegében változatlan maradt az elmúlt 2-3 évben. A géphibák miatti állásidő romlása pedig alátámasztja korábbi megállapításunkat a technológia menedzsmentjének elavult voltára vonatkozóan. (5. sz. ábra)

5. sz. ábra: A technológiával kapcsolatos termelési teljesítmények változása
(100%=változatlan, <100% romlás, >100% javulás)

A fenti technológiával kapcsolatos teljesítménymutatók kapcsán nem mutatkozott szignifikáns eltérés az egyes vállalatcsoportok között. Egyedül a szolgáltatások eredménye kiemelkedő a termékfejlesztés terén (113,8%). Ez részben a szolgáltatások dinamikusabb fejlődésével magyarázható. Az új termék fejlesztésének időigénye a mezőgazdaságban alakult a legkedvezőtlenebbül, amelynek a mezőgazdaság nehéz pénzügyi helyzete és a rendszerváltás előtti háttérrendszerének felbomlása lehet a hátterében. A tejiparban és a baromfiiparban elkészített esettanulmányok tükrében ez különösen szomorú, mert azok alapján úgy tűnik, hogy külföldi tulajdonos nélkül rosszak a vállalatok esélyei az új termékek kifejlesztése terén. A külföldi tulajdonos ugyanis képes átadni a szükséges szakértelmet, technológiát és szükség esetén pénzügyi erőforrásokat ahhoz, hogy a vállalat alkalmazkodhasson a piaci igények változásához. 
A termelési technológia életkora és a vállalat eredményessége
A termelési technológia és a vállalati versenyképesség vizsgálatához először azt kell eldöntenünk, hogy a vállalati eredményesség milyen mutatóival próbáljuk meg megragadni a vállalati versenyképességet. 
Három mutató alakulását fogjuk vizsgálni a technológia függvényében, úgymint piaci részesedés, termelékenység és jövedelmezőség. Mindhárom mutató esetében igaz az, hogy a 100-as érték változatlanságot jelez, az ettől való elmozdulás pedig a javulás illetve romlás százalékos arányát tükrözi. A kiválasztott mutatók a következőképpen alakultak a teljes mintára vonatkozóan. (24. sz. táblázat)
24. sz. táblázat: A vállalati eredményesség 
(100%=változatlan, <100% romlás, >100% javulás)
Mutatók	Átlag	Szórás	Elemszám	
piaci részesedés	104,19	19,24	300	
termelékenység	106,72	15,16	287	
 jövedelmezőség	110,92	61,64	292	

A technológiai élettartam változása és a fenti eredményességi mutatók alakulása között nincs szignifikáns kapcsolat. Ugyan általában - amint a 25. sz. táblázat mutatja - van pozitív kapcsolat az eredményesség és a technológia átlagos élettartama között, ez azonban statisztikailag egyik esetben sem szignifikáns. 
25. sz. táblázat: A termelési technológia életkora és a piaci részesedés, 
jövedelmezőség, valamint a termelékenység közötti kapcsolat
(100%=változatlan, <100% romlás, >100% javulás)
Mutató	Minta	Átlag	Szórás	Elem-szám	
	Teljes minta	104,18	19,24	300	
Piaci részesedés	Javuló technológiai élettartam	103,64	20,510	149	
	Romló technológiai élettartam	105,93	16,89	89	
	Teljes minta	110,92	61,64	292	
Jövedelmezőség	Javuló technológiai élettartam	119,60	83,91	145	
	Romló technológiai élettartam	103,60	19,35	89	
	Teljes minta	106,72	15,10	287	
Termelékenység	Javuló technológiai élettartam	105,40	15,20	153	
	Romló technológiai élettartam	107,37	13,30	89	
A magas szórás itt egyetlen kiugró értéknek köszönhető. Ennek kizárásával az értékek jelentősen módosulnak: átlag: 105,41; szórás: 15,2; Elemszám 144.
Az ok-okozati összefüggések feltárása érdekében érdemes megvizsgálni az összefüggést a másik oldalról. Vagyis hogyan alakul a jövedelmezőség a technológiai élettartam függvényében? A pozitív kapcsolat fennáll, de nem szignifikáns. (26. sz. táblázat)
26. sz. táblázat: Jövedelmezőség és a technológia életkora
(100%=változatlan, <100% romlás, >100% javulás)
Mutató	Átlag	Szórás	Elemszám	
Javuló jövedelmezőségű vállalatok technológiai életkora	100,3	13,35	159	
Romló jövedelmezőségű vállalatok technológiai életkora	98,33	33,27	75	
Teljes minta technológiai életkora	99,78	16,01	245	

A piaci részesedés és a technológia átlagos életkora közötti kapcsolat pozitív és nem szignifikáns, míg a technológia átlagos életkora és a termelékenység között még a pozitív kapcsolat sem áll fenn. 
A technológia átlagos élettartama és a különböző vállalati eredményességi mutatók közötti kapcsolat nem meggyőző. 
Technológiaváltás és vállalati eredményesség
Chiesa-Coughlan-Voss [1996] fejlesztett ki egy átfogó modellt a versenyképesség és a technológiai innováció folyamat közötti kapcsolat leírására. A modell lényege a következő: a modell négy kulcsfolyamatot különböztet meg, úgy mint ötletgenerálás, termékfejlesztés, innovációs folyamat és a technológia megszerzése. Ezt a négy kulcsfolyamatot támogatják a segítő/támogató funkciók: emberi és pénzügyi tőke felhasználása, a megfelelő rendszerek és eszközök hatékony felhasználása és vállalati vezetés irányítás és elkötelezettsége. Az eredmény egyfajta teljesítmény: versenyképesség a piacon. (6. sz. ábra)

6. sz. ábra: Az innováció folyamatközpontú modellje

Forrás: Chiesa-Coughlan-Voss (1996)

A fenti modell logikáját követve vizsgáljuk meg a technológia és versenyképesség kapcsolatát más szemszögből! Az innovációs beruházásokat illetve azok újdonságtartalmát figyelembe véve nézzük meg, hogy hogyan alakult a vállalati teljesítmény (versenyképesség)! Az innovációs beruházások alakulása ugyanis mindenképpen jelzi, hogy milyen az ötletgenerálás illetve technológia szerzés az adott vállalatnál. 
Arra a kérdésre, hogy a vállalat bevezetett-e új technológiát, 164 vállalat válaszolt igennel, 83 pedig nemmel. Jövedelmezőségi szempontból szignifikáns különbség van a két vállalatcsoport között (117 vs. 103,2). Világviszonylatban új technológia bevezetéséről csak 8 vállalat számolt be, s jövedelmezőség tekintetében ez a nyolc vállalat kiemelkedő eredményt ért el. 16%-os átlagos növekedést értek el jövedelmezőség terén, míg a többi vállalatnál ez az arány 6,4%-os növekedést tükrözött.
A kérdőív azon kérdésére, hogy “Milyen beruházásokat hajtott végre a vállalat”, a bejelölhető válaszok egyike a technológiaváltás volt. Megvizsgáltuk azt, hogy vajon azoknak a vállalatoknak, akik legalább egy területen technológiaváltást hajtottak végre, hogyan alakultak a különböző eredményességi mutatói. A technológiaváltást végrehajtó vállalatok piaci részesedés tekintetében 95%-os megbízhatósági szint mellett jobb eredményt értek el (független mintás T-próbával). Míg a technológiaváltást végre nem hajtók átlagos piaci részesedése 101,93 volt, addig a technológiába beruházóké 106,31. Jövedelmezőség tekintetében az összefüggés nem volt szignifikáns azonos feltételek mellett: 116,46 és 104,9 átlagértékeket kaptunk. Vagyis a technológiai beruházást eszközlők jövedelmezőség tekintetében is jobbnak mutatkoztak. A termelési technológia átlagos életkorának alakulása és a beruházások között szintén nincs szignifikáns kapcsolat.
Érdekes módon a technológiával legközvetlenebb kapcsolatban álló vállalati teljesítmény-mutató, a termelékenység függetlennek bizonyult a technológiai beruházástól. Ez a tény azt a kijelentésünket igazolja, hogy a technológiai beruházások a gyártási technológiában nem eredményeztek forradalmi változást, inkább a meglévő technológia toldozgatása folyt. 
Összefoglalásképpen azt mondhatjuk, hogy második kísérletünk során erősebb kapcsolatra bukkantunk a versenyképesség és a technológia között. Mégis úgy tűnik, hogy a vállalati eredményesség kiválasztott mutatóit a technológia csak közvetetten befolyásolja. (Egyéb vizsgálódásaink során nem kaptunk szignifikáns eredményeket erre a kapcsolatra.)
Környezet és technológia
A technológia fejlődése mindig nagy mértékben befolyásolta az életszínvonal és az eltartható populáció nagyságát. A múltban a technológia minden elképzelést felülmúlva járult hozzá az emberi faj fennmaradásához. Azonban a technológiai fejlődés negatív következményei, mellékhatásai mára már közismertek (Den Hond-Gronewege [1996]). Gondoljuk csak a felmerült környezeti problémák sokaságára! Megjelent fenntartható fejlődés gondolata, és egyre erőteljesebben jelenik meg az igény arra, hogy a gazdálkodó szervezetek magukévá tegyék a környezeti tudatosság gondolatát, s valóban “felelős vállalatként” viselkedjenek.
Annak, hogy egy-egy vállalt milyen mértékben van tekintettel környezetére, vesz figyelembe környezeti szempontokat, egyik legfontosabb mutatója éppen az alkalmazott technológia környezetbarát volta. A környezetvédelem a megelőzés szintjén ugyanis éppen a környezetbarát technológiai megoldásokban jelenik meg. 
A technológia-menedzsment és annak negatív környezeti hatása közötti ok-okozati összefüggést meg lehet törni azzal, hogy csökkentjük az érintkezések gyakoriságát a termelési folyamat és az ökoszisztéma között (Den Hond-Gronewege [1996]). Hogyan?
•	gazdasági optimalizáció (a hatékonyabb termelési folyamat kevesebb energiát, alapanyagot használ és kevesebb hulladékot és káros szennyezőanyagot bocsát ki),
•	a tisztítást végző technológiák és végtechnológiák (“csővégi” technológiák) kifejlesztése, továbbfejlesztése,
•	tiszta termelési folyamatok és termékek kifejlesztése a jelenlegi, több szennyezéssel járók helyettesítésére.
Tehát a környezetvédelmi szempontból tisztább technológia fejlesztése, illetve a meglévő hatékonyságának növelése az a két terület, ahol a környezetvédelem és a technológia menedzsment találkozik. Ebben a találkozásban fontos az a felismerés, hogy a környezetvédelmi innováció nem feltétlenül és nem csupán kellemetlen költségtényező. Bár Porter[1990] felvetését, mely szerint a környezetvédelmi előírások szigorodása akár javíthatja is a vállalati versenyképességet, a gyakorlati szakemberek nagy rész még ma is kétkedve fogadja, az nyilvánvaló, hogy a környezeti tudatosság növekedésével win-win jellegű szituációk is kialakulnak/kialakulhatnak a környezetvédelem és a versenyképesség kapcsolatában. 
Magyarországon különösen aktuális a kérdés, hiszen vállalatainknak egyre szigorúbb szabályoknak kell megfelelniük, s ezt a múltban felhalmozódott környezeti problémák tovább nehezítik. 
A mintában szereplő vállalatok 42%-a végzett elsődlegesen környezetvédelmi célú beruházást az elmúlt három évben. Elsősorban a nagyvállalatok illetve a ipari és lakossági szolgáltató vállalatok végeztek ilyen beruházásokat. Ezek nagy része a levegő- és a víztisztasággal volt kapcsolatban. Kedvező az, hogy a beruházások 43%-a valamilyen területen költségcsökkentést is eredményezett (valószínűleg éppen az említett hatékonysági szerep következtében).
Pozitív az a tény, hogy a nem környezetvédelmi beruházások 48 százalékának volt jelentősebb pozitív környezeti hatása, s ezen beruházások között a vállalatok 52%-ánál technológiaváltás zajlott le a beruházás keretében. Úgy tűnik tehát, hogyha - mint azt korábban láttuk - nem is beszélhetünk a technológiai színvonal megújulásáról, ha a vállalatok technológiai jellegű beruházásba kezdtek, annak vagy kedvező hatása volt a környezetre a korábbi technológiához képest, vagy kialakításánál figyelembe vettek környezetvédelmi szempontokat is. (Hogy ezt mi kényszerítette ki, az más kérdés. Eredményeink azt mutatják, hogy elsősorban az állam mint szabályozó hatása a meghatározó.) (27. sz. táblázat)
27. sz. táblázat: Környezetvédelmi beruházás
(a válaszadók százalékában)
Kérdés	Százalék	Szórás	Elem-szám	
Volt-e elsődlegesen környezetvédelmi beruházás?	42	0,49	321	
Azon belül: levegőtisztaság	21	0,41	321	
víztisztaság	23	0,42	321	
zajcsökkentés	15	0,36	321	
hulladék-kibocsátás	14	0,35	321	
talajvédelem	13	0,34	321	

A következő két-három évben a vállalatok 31%-a tervez a környezetvédelmi előírásokat teljesítő technológiaváltást. Ez a szám egyrészt azt sugallja, hogy vállalataink tisztában vannak az előírásokkal, és ha eddig nem tették meg, akkor a szükséges technológiaváltást tervbe vették. Másrészt azonban vállalataink harmada rákényszerül egy ilyen lépésre, ami nem állít ki valami jó bizonyítványt a jelenleg alkalmazott technológia környezetbarátságáról (még akkor sem, ha az előírások esetleges szigorodását figyelembe vesszük). 
A jövő szempontjából kis bizakodásra adhat okot, hogy a válaszadók 28%-a végez kifejezetten környezetvédelmi termékfejlesztést. S úgy tűnik, hogy ezeket a termékeket piacosítani lehet.
A környezetvédelmi innováció részletes elemzése során Boda-Pataki [1997] arra a következtetésre jutottak, hogy a “környezetvédelmi innovációt folytató, illetve a környezetvédelmi szempontokat fokozottan figyelembe vevő vállalatok tehát inkább a többségi állami vagy többségi külföldi tulajdonban levő közepes vagy nagy ipar-építőipari és villany-gáz-víz termelő-szolgáltató vállalatok közül kerülnek ki, és a várható mértéknél valamivel nagyobb exportorientáltságot mutatnak, és különösen magas szintű környezetvédelmi tevékenység (környezetvédelmi beruházás és szolgáltatás vásárlás) jellemzi őket.”
Összefoglalásképpen azt mondhatjuk, hogy vállalataink jelentős része technológia oldalról is lépett a környezetvédelem ügye érdekében, s az utóbbi évek technológiai változásai mindenképpen pozitív hatással voltak a természeti környezetre. 

Irodalomjegyzék
Boda Zs.-Pataki Gy.: Versenyképesség és környezetügy, “Versenyben a világgal” kutatás, Versenyképesség és természeti környezet alprojekt - Zárótanulmány, 1997., BKE, Vállalatgazdaságtan Tanszék
Borland, J.-Garvey, G.: Recent Development in the Theory of the Firm Australian Economic Review, 1st Quarter 1994., pp.60-82.
Brouthers, K.D.-Brouthers, L.E.-Wilkinson T.J.(1995): Strategic Alliences: Choose Your Partner, Long Range Planning, Vol. 28. No. 3. pp.18-25., 1995.
Chiesa-Coughlan-Voss (1996): Development of a Technical Audit, Journal of Production and Innovation Management, 1996/13. p. 105-136.	
Chikán Attila: A vállalatközi kapcsolatok szervezésének új formái és néhány elméleti megfontolás Budapest, BKE, Vállalatgazdaságtan Tanszék, 1995, in.: MáriásKönyv, Szerk.: Bakacsi Gyula és Tari Ernő
Chikán Attila: Az anyagi folyamatok menedzsmentje a magyar gazdaságban a nemzetközi tendenciák tükrében, Doktori értekezés, Budapest, 1997., BKE, Vállalatgazdaságtan Tanszék
Chikán-Czakó-Demeter:Vállalataink erőltetett (át)menetben - Gyorsjelentés a “Versenyben a világgal” kutatási program kérdőíves felméréséről, BKE, Vállalatgazdaságtan Tanszék, 1996. október
Demeter K.: Termelési stratégia és termelési gyakorlat a magyar vállalatoknál, Az 1994. évi felmérés eredményei, 1995. május, BKE, Vállalatgazdaságtan Tanszék
Demeter Krisztina: A termelésmenedzsment helyzete és szerepe a versenyképességben ma Magyarországon, “Versenyben a világgal” kutatás, Termelés alprojekt - Zárótanulmány, 1997., BKE, Vállalatgazdaságtan Tanszék
Den Hind, F.-Groenewegen,P.: Environmental Technology Forsight: New Horizons for Technology Management, Technology Analysis  Strategic Management, Vol. 8. No.1, 1996. p.33-46.
Coase, Ronald H.: The nature of the firm, Economica, Vol. IV. No. 13. pp.386-405. 
Dierdonck-Bruggeman: Integration Problems in Materials Management: An Overview,1993 Workshop on Structural Approaches in Production Planning
Dyer, J. H. - Ouchi, G. William: Japanese-Style Partnership: Giving Companies a Competitive Edge, Sloan Management Review, Fall, 1993. p.51-63. 
Fawcett, E. Stanley.-Fawcett A. Stanley: The firm as a value-added system, International Journal of Physical Distribution & Management, Vol. 25. No. 5.,1995. pp.24-42., MCB University Press
Gaál Z.-Szabó L.-Lukács E.: Egy empirikus vizsgálat tapasztalatairól - nyíltan, Ipargazdaság, 1996/3-4. p.19-22.
Hamilton-Morison-Ul-Haq: Strategic Alliences-An Alternative Schema, Loughborough University; Business School Research Series, Paper 1995:03
Hammer, M.-Champy, J.: A vállalati folyamatok újraszervezése (Business Process Reengineering), Panem-McGraw-Hill, Budapest, 1996.
Inzelt A.: Tudomány-, technológia- és innovációpolitika Magyarországon - Az 1991 utáni változások értékelése Vezetéstudomány, 1996/6., p. 19-36.
Kirkland, J. : Introduction: The Problem of Technology Transfer, In: Barriers to International Technology Transfer, Kluwer Academic Publisher, 1996.
Kiss J.: A kutatás-fejlesztés szerepe a versenyképességben, “Versenyben a világgal” kutatás, Innováció alprojekt zárótanulmánya, 1997. 
Kocsis Éva-Szabó Katalin: Technológiai korszakhatáron - Rugalmas technológiák - regionális hálózatok, OMFB, Budapest, 1996
Lapid Koty: A technológia és a versenyképesség, “Versenyben a világgal” kutatás, 1997.
Lorange, Peter - Roos, Johan: Strategic Alliences - Formation, Implementation, and Evolution, Blackwell Publisher, USA, 1992 
Porter, M.E. (1985): Competitive Advantage, The Free Press, New York, pp.33-61.
Price, M. Robert: Technology and Strategic Advantage, California Management Review, Spring 1996, Vol.38. No.3.p.38-55.
Rayport, J.F.-Sviokla, J. J: Exploiting the Virtual Value Chain, Harvard Business Review, November-December 1995. 
Richardson, Helen L.: Make Time an Ally, Transportation & Distribution, Vol.36. July 1995. p.46-50.
Tari Ernő (1994): A versenyképesség megőrzésének és fokozásának korszerű fegyvere: a stratégiai szövetség, Ipar-Gazdaság, 1994. január p.14-23.
Versenyben a világgal kutatás kérdőíves felmérése, 1996, Budapesti Közgazdaságtudományi Egyetem, Vállalatgazdaságtan Tanszék
Williamson, Oliver: Markets and Hierarchies, Free Press, New York, 1975

Lapid Koty:

A magyar vállalatok innovációs 
jellemzői és a globális verseny 
új követelményei

Bevezetés
E tanulmány megpróbálja feltárni a versenyképesség és a technológia globális kapcsolódását a magyar vállalatok metszetében.
A magyar vállalatok technológiai versenyképességének elemzésére a “Versenyben a Világgal” című program kérdőíves felmérésének egyszerű statisztikáira támaszkodva, valamint a program keretében készült esettanulmányokat felhasználva teszünk kísérletet.
Ezen eredményeket, összevetjük az e tanulmányban kidolgozott globális technológiai versenyképesség jellemzőivel, és ezzel a lépéssel remélünk választ kapni a magyar vállalatok globális technológiai versenyképességére.
Posztindusztriális gazdaság paradigmái
Globalizálódás
A globális gazdaság termelési és innovációs folyamatai térben és időben (időzónákban) integrálódnak.
A nemzetgazdasági versenytér kitágult globális versenytérré. A globális versenytérben megjelent a mega-média. A mega-média hatásaként a gazdasági egységek összekapcsolhatókká váltak. Az informatikával összekapcsolt gazdasági egységekben az érték-előállító folyamatok újradefiniálódtak. A globális térben újradefiniált érték-előállító folyamatok összekapcsolódtak, kialakították az összefüggő posztindusztriális informatikai gazdasági teret. Az informatikai posztindusztriális gazdasági térben a gazdasági tevékenységek a tér, a munkatartalom és a valóságos idő dimenzióiban feladat-orientált gazdasági cselekvésekké válnak. A feladat-orientált gazdasági cselekvéseket folyamat-irányítási koncepcióval irányítják.
A gazdaság globálisan szerveződik. A megjelenő globális szervezeti formák újfajta küldetési tartalommal működnek. A globálisan versenyképes kulcsvállalatok átformálódtak, hálózatosan szerveződtek és ezzel kialakítottak egy globális versenyerőt (Harrison, 1993). 
A Kulcsvállalat végzi a létfontosságú tevékenységeket: a pénzügyeket, a marketinget, a vállalat alapvető képességét meghatározó tevékenységeket, látja el a tulajdonosi funkciókat, vállal felelősséget a működési funkciókért. 
A nem létfontosságú funkciókat - amelyek a kulcsvállalatok alapkompetenciájának megőrzése szempontjából elhanyagolhatóak, beleértve a termelés jelentős részét is - viszonylag kis (közép) cégekből álló hálózatok végzik a Háttéripari Vállalatokban. 
A nem létfontosságú tevékenységeket szolgáltatások, nagy biztosítótársaságok és bankok háttérirodáiban végzik el a Háttéripar szolgáltatási ágazatában. 
A Kulcsvállalat versenyelőnyt biztosító tevékenysége az Összekötő vállalatok által kapcsolódik a Háttéripari Vállalatok működési folyamataiba, melyek a Kulcsvállalat versenyképességét csak másodlagosan biztosító tevékenységeket végeznek. 
Meghatározott fontosságú együttműködést tartanak fent a Kulcsvállalatok egymással addig, amíg egy termék fejlesztése folyik (Mowery, 1992). A piacok és a kifejlesztett technológia monopóliumának megtartása érdekében feltételezhetjük, hogy együttműködésük kisebb intenzitású mint a termékfejlesztések esetében, viszont még mindig jelentősnek számít. A Háttéripari Vállalatok nagy hányada szerződő félként működik, és egymással folytatott erős versenyre kényszerül azért, hogy továbbra is részt vehessen a Kulcsvállalatok üzleteiben. Ennek elérésére ezek a vállalatok túlnyomórészt költségcsökkentő és kis mértékben diverzifikációs stratégiát alkalmaznak.
A termelés globalizációjára utal, hogy a nemzetközi kereskedelmi forgalom 3,3 billió dolláros összegének megközelítően egyharmadát a multinacionális vállalatokon belüli forgalom képezte (UNCTC, 1993). Ezt jelzi, hogy a nemzetközi szabadalmi díjak 80 százalékát e vállalati körnek utalják át (Román, 1995).
Lokalizálódás
A második átfogó paradigma a globalizálódással párhuzamosan futó, azzal ellentétes irányú lokalizálódás (Annalee Saxenian, 1994). A globális vállalati szerveződéssel párhuzamosan az innováció és a termelés helyileg lokalizálódik. A globális információs hálók helyileg elérhetővé válnak, amely szintén elősegíti a technológia lokalizációját. A feladat-orientált gazdasági cselekvések döntéshozatali gócpontjai, és alanyai is újradefiniálódtak. A 'döntéshozatali gócok' helye globálisan szüntelenül változik. A menedzsmentnek lokális döntéshozatali ereje gyengül, ezzel egyidőben az alkalmazottak döntéshozatali ereje nő. Az újfajta vállalati szervezetek, a globális információs hálók és az újradefiniált döntéshozatali erők megjelenése egyre jobban kihangsúlyozza a regionális tevékenységek szerepét. A versenyben felértékelődik a regionális igények kielégítése is. A regionális igények kielégítését az Összekötő Vállalatok vállalják magukra, ellentétben a Kulcsvállalatokkal, akik a globalizálódásban játszanak kulcsszerepet. Az Összekötő Vállalatoknál regionális fejlesztési formák, mint a 'csoportos fejlesztési technikák', és regionális termelési formák, mint az 'elágazásos termelési formák' lépnek előtérbe.
Az ipari és a posztindusztriális gazdaság legfontosabb jellemzőinek összefoglalását lásd az 1. sz. táblázatban. 
1. sz. táblázat: Az ipari és a posztindusztriális gazdaság legfontosabb jellemzői
	Ipari	Posztindusztriális	
vállalati formációk	Háttéripari
	Kulcsvállalatok
Összekötő Vállalatok	
piac	Nagy homogén piac	Vállalati formációk által meghatározott piacok, 
“globális piac”, - heterogén, globálisan megtalálható piaci rések 
“regionális piac” - heterogén, regionálisan megtalálható piaci rések	
versenytér - jellemzők (tér és termék)	főleg országos - standardizált termékek	Kulcsvállalat - globális (tudás piac), 
regionális (termék-, szolgáltatás- ötlet), 
individuális (termék-, szolgáltatás- ötlet),
Összekötő - regionális (késztermék/szolgáltatás)	
kereslet	stabil kereslet	fregmentált kereslet	
termelési formák	tömegtermelés	Kulcsvállalatok - ötlettermelés
Összekötő vállalat - elágazásos termelés	
fejlesztési formák	egy termék/szol-gáltatás fejlesztése	alaptermék fejlesztése
csoportos fejlesztési technikák	
fejlesztési módok	lineáris	integrált
	
a gazdasági feladat jellemzői	szétdarabolt, standardizált nehezen átlátható	összekapcsolt, átlátható	
vállalati innovációs és termelési stratégia	árverseny stratégia	Kulcsvállalat - diverzifikációs stratégia 
(tudás megkülönböztető), 
Összekötő - diverzifikációs és árverseny stratégia (késztermék/szolgáltatás)	

Kulcsvállalatok, Összekötők, Háttéripari Vállalatok: Vállalatok hálózati kapcsolódásai
Kiindulópontunk az, hogy a kulcsvállalatoknál folyik az “ötletek gyártása”. A kulcsvállalat a globális piacon folyamatosan adja el ötleteit, s az ötlet eladásának pillanatában már megkezdi a következő ötlet kidolgozását. Az “ötletgyártás” folyamatában nagyon fontos szerepet játszik a “a globális fogyasztó“ bevonása. E vállalatok között termék-(ötlet) megkülönböztető verseny folyik, amit ‘tudásmegkülönböztető’ versenynek is nevezhetünk.
Az összekötő vállalat állítja elő a kulcsvállalattól ‘vásárolt’ ötlet alapján a végterméket, melyet a regionális piacon ad el. A regionális piac helye a kulcsvállalat által meghatározott. Az összekötő vállalatok ‘elágazásos' termelést folytatnak, amely tevékenység a tömegtermelő vállalatok által előállított termékösszetevők, standard elemek és alaptermékek összeszerelését jelenti. 
Az összekötő vállalatok között árverseny és termék-megkülönböztető verseny folyik. Azok a vállalatok lesznek az összekötők közötti verseny élvonalában, amelyek nem csak árban, hanem termékválasztékban és termékminőségben is versenyképesek.
A háttéripari vállalat piaci tere nem globálisan végtelen, hanem összeszűkült “pont-piac”, amelynek pontos helye a kulcsvállalat által van kijelölve. A háttéripari vállalatok tömegtermelő tevékenységet folytatnak, amely a termékösszetevők, standard elemek és alaptermékek előállítását fedi le. Ezenkívül maguk is részt vehetnek alvállalkozóként az összekötő vállalat ötletgyártási folyamatában.

Innovációs szigetek és technológiai összekötők Magyarországon
Innovációs Szigetek
A “Versenyben a Világgal” c. program keretében elkészült esettanulmányok egy kicsivel jobb képet mutatnak a kitörési pontok lehetőségéről, mint az ugyanitt készült statisztikai felmérések. Az esettanulmányok olyan vállalati körről számolnak be, amely a piaci kihívásoknak próbál megfelelni. Ezt a vállalati kört Innovációs Szigeteknek nevezném. 
A “testre szabott” termékekkel való versenystratégiára való átállásra, azaz a globális megkülönböztető versenybe való bekapcsolódásra ad példát Mohácsi Kálmán a húsipari ágazat versenyképességéről írt tanulmányában (p. 38). “A hazai és a külpiaci versenyben való helytállás egyik fő eszköze a termékszerkezet átalakítása lett. Ekképp a húsipari kínálat az egyszerűbb termékek (félsertés, bőrös-szalonnás hús) felől a feldolgozottabb cikkek (darabolt húsok, készítmények stb.) felé mozdult el. ... A magasabb jövedelmet hozó készítmények, szárazáruk kibocsátása nőtt. Figyelemre méltó, hogy nemcsak a tulajdonosváltáson átesett cégeknél, hanem más (a teljesen vagy nagyobb részt állami, banki tulajdonban maradt) vállalkozásoknál is új cikkek jelentek meg (például különféle ízesítésű és csomagolású húskészítmények, felvágottak stb.), a meglévők minősége és csomagolása pedig javult.”
Példaként említhetjük a dohány ipart.  “.. A fejlesztési ígéreteket - amint az várható is volt - a külföldi tulajdonosok beváltották, hiszen az alkalmazott gyártási technológia korszerűsítése már csak azért is nélkülözhetetlen, hogy harmonizáljon a multinacionális cégek saját műszaki koncepciójával. A Credit Suisee First Boston becslése szerint a Reemtsma 68 millió dollárt, a B.A.T. 33 millió dollárt, a Reynolds 25 millió dollárt és a PM 30 millió dollárt ruházott be. Nyilvánvaló, hogy a befektetők elsődleges érdeke a piaci részesedés, majd a vállalat megerősítése, stabilizálása, és a profitérdekeltség csak ezután következik. A technológia-fejlesztés a régi technológiák javításában, továbbfejlesztésében testesült meg. Ennek megfelelően a fejlesztések elsődleges célja a logisztikai (tárolás, szállítás, elosztó hálózat) és az energetikai rendszer korszerűsítése volt. A vállalatok korszerűsítési folyamatában a fő modernizálandó funkciók a következők voltak: termelésfejlesztés, technológiai korszerűsítés, a munkakörülmények javítása. A termelés fejlesztésében az egyes gyárak főleg a gyártás előkészítő szakaszára - amely olyan paramétereket tartalmaz, mint a folyamat sebessége, a nedvesség, a hőmérséklet - helyezték a hangsúlyt, automatizálással váltva fel az emberi irányítást. Fontos feladat volt a minőségellenőrzés javítása, a számítógépes technika bővítése, a csomagolás és a gyártás gépsorainak korszerűsítése.”
Összekötők
Az innovációs szigetek mellett fontos felfigyelni az összekötők szerepére. A globális versenyben fontos helyet foglalnak el azok az országok, amelyek rendelkeznek olyan vállalatokkal, amelyek be tudják tölteni az összekötő szerepét.
A “Versenyben a világgal” c. projekt tanulmányai számos példát adnak a multinacionális vállalatok termelési-gazdasági kapcsolatairól, vagyis a multinacionális vállalatok kapcsolatáról a magyar vállalatokkal. Ezekben az esetekben a multinacionális vállalat magyar ága az országon belül kiépít egy beszállítói hálózatot. A beszállítói hálózat technológiai rugalmasságát lehet mérni, s ennek alapján lehet megállapítani a kitörési pontokat. 
A gyógyszeriparban az anyacég és a beszállítók kapcsolatát Antalóczi Katalin tanulmánya alapján vizsgáljuk meg. A nyolcvanas évek végétől megváltoztak a gyógyszeripari vállalatok beszállítói kapcsolatai. A változás egyik fő oka az volt, hogy a kilencvenes évek elejétől a vállalatoknak valamennyi piacukon szembe kellett nézniük az élesedő versennyel (megnövekedett minőségi követelmények, árverseny kiéleződése, gyorsaság - szigorodó szállítási határidők). A globális verseny teremtette új helyzetben a gyógyszeripari vállalatoknak szükségük volt a Háttéripari Vállalatokkal való kapcsolat újra-meghatározására. A makrogazdasági tényezők megváltozása a beszerzési lehetőségek földrajzi helyére, a globális verseny megjelenése a vállalatok beszerzési szerkezetére hatott.
A termékmegkülönböztető verseny következtében, a beszerzési források kiválasztásánál elsőrendű szempont lett a minőség. Az erősödő árverseny a rugalmas szállítási határidőben, és a megfelelő finanszírozási konstrukcióban csapódott le. 
A Háttéripari Vállalatok (beszállítók) kiválasztása versenyeztetéssel történik, ahol egyenlő eséllyel indulnak a külföldi és a hazai cégek. A háttéripari vállalatok között állandó verseny folyik a gyógyszeripari vállalatok által kiírt versenyek megnyerésére, mivel a Háttéripari Vállalatok - csak korábbi megrendelések alapján - nem lehetnek biztosak a további megrendelésekben.
A “Versenyben a világgal” c. projekt másik műhelytanulmánya az autóipari multinacionális vállalati hálózat magyar ágának beszállítói hálózatáról ad képet. 
Az Audi Hungária Motor Kft. (Győr) 100 százalékosan a Volkswagen csoport leányvállalata, s mint ilyen 100% külföldi tulajdonban levő cég. 
Az Audi motor részegységeinek megmunkálása és motor-összeszerelés folyik itt, a nyers öntvények és a részegységek Németországból jönnek. Mivel ez a cég a kulcsvállalat globális tömegtermelési (alaptermék előállítása) hálózatába illeszkedik be, nem tölt be semmiféle összekötői szerepet.
Az Opel Magyarország Járműgyártó Kft. (Szentgotthárd) 1995 óta a General Motors kizárólagos tulajdona. Itt csak összeszerelés folyik, ami már bizonyos fokú elágazásos termelésnek számít.
A Magyar Suzuki Személygépkocsi Gyártó és Értékesítő Rt. esztergomi gyárában a teljes Suzuki Swift család és Subaru Justy gyártása folyik, tág lehetőséget adva az elágazásos termelésre. A vállalatnak egyrészt magángyártású beszállítása van, másrészt EU típusú, harmadrészt magyar háttéripari.
Mindent egybevetve azt mondhatjuk tehát, hogy a magyar autóiparban az összekötők szerepe nem egyértelmű. 
Van persze olyan iparágunk is, ahol a vállalatok a posztindusztriális verseny tömegtermelő folyamatába csak bérmunkán keresztül tudtak bekapcsolódni. Cseh József tanulmányában például a következőket írja: “... A textilruházati ipar - részben az import és a feketekereskedelem miatti belföldi piacvesztés, részben a működéshez szükséges forgóeszközök hiánya miatt - egyre nagyobb mértékben kényszerült bérmunkára, így a hazai textiliparral szembeni igénye egyre jobban csökkent.” 
Kitörési pontok
A vállalatokat a 90-es évek elejéhez képest sokkal bizonytalanabb működési környezetben erőteljesebben jellemzi piac-orientált magatartás. Úgy tűnik, hogy a nemzetközi élvonaltól való elmaradásunk fokozódik, ugyanakkor a másik oldalról egyre inkább elhagyjuk a lemaradó országokat.
Pozitív tendenciák:
•	A piaci részesedés és a jövedelmezőség jelentősen növekedett;
•	A vállalati stratégia bizonyos vállalati körökben egyre jobban a posztindusztriális vállalati stratégiához közeledik;
•	Az új termékek fejlesztési ideje jelentősen csökkent;
•	A legyártott termékek száma jelentősen nőtt;
•	Az innovációk száma a szolgáltatásokban a legmagasabb;
•	A külföldi tőkének a technológia megújításában egyre fontosabb szerepe van;
•	A középnagyságú vállalatok egyre fontosabb szerepet töltenek be a világviszonylatban is új termékek fejlesztésében;
•	A termékrugalmasság szintje, azaz a legyártható termékek száma növekedett;
•	Az innovációs szigetek összefoglalása szerint, a termékmegkülönböztető versenyhez szükséges 'testreszabott' termékek száma növekvő tendenciát mutat;
•	Az összekötők száma növekvő tendenciát mutat. Működésük egyre inkább hasonlatos a világ élvonalában lévőkéhez;
•	A piacorientáltság egyre jobban megmutatkozik a vállalatok működésében - a vállalati innovációs stratégia egyre közelebb kerül a vállalat üzleti stratégiájához;
•	A foglalkoztatottak képzettsége magas színvonalú.
Negatív tendenciák 
•	A termékek megújulásának üteme viszonylag lassú, mértéke alacsony. A választ adó cégek 38%-ánál a termékek 1992 óta változatlanok;
•	A megújuló termékek alig több mint egyharmada tekinthető legalább magyar viszonylatban újnak;
•	A vállalatok csaknem egyharmadánál történt technológiai előrelépés, ezeknek csak 27%-a korszerű, Magyarországon eddig nem alkalmazott, vagy világviszonylatban új technológia;
•	A technológia fejlődése még a termékek megújulási üteménél is lassabb;
•	A termékmegkülönböztető versenyhez szükséges gépátállási idő alig változott;
•	A géphiba miatti leállások ideje növekedett;
•	A vevők reklamációjának száma növekedett.

Nemzetközi tendenciákkal való összehasonlítás
Vállalati célok a válaszadók szemében
E szerint az összehasonlítás szerint a legutóbbi hazai felmérés adatai szignifikánsan eltérnek a három évvel ezelőttitől: az egységköltség csökkentés és a külső partnerekkel való kommunikáció fontossága jelentősen nőtt a magyar válaszadók szemében. A rendelésteljesítési idő fontossága ugyanakkor jelentősen csökkent. Az összehasonlítást elvégző szerzők szerint a legutóbbi felmérés azt mutatta, hogy a megkérdezettek véleménye szerint a valóságban a rendelésteljesítési idő mára nagymértékben lecsökkent, sőt mi több, már elérte a fejlett országok többségének színvonalát. Az elért eredmények birtokában természetes, hogy a válaszadók kisebb jelentőséget tulajdonítanak a további rendelésteljesítési idő csökkentésnek mint korábban. A magyar válaszadók a gyártási minőség javítását, a rendelésteljesítés pontosságának növelését és a termékválaszték bővítését ugyanolyan fontosnak tartották mint korábban.
A 13 külország vállalatvezetőinek összesített véleménye alapján a minőség jelentős előnnyel vezeti a fontossági sorrendet. A szorosabb partneri kapcsolat kialakítása áll a második helyen, amit a felmérés készítői a világgazdaság növekvő integráltságának, globalizálódásának tulajdonítanak. A harmadik helyet az alacsonyabb termelési költségre való törekvés foglalja el. Ezzel a tényezővel csaknem egyenrangú fontosságot tulajdonítanak a megbízható szállításnak. A rendelésteljesítés gyorsasága és (erősen leszakadva) a termékválaszték bővítése áll a sor végén.
Ezt az eredményt maguk az összehasonlítást végzők is nagyon meglepőnek találták. Mivel - állítják az eredmény elemzői - a szaksajtó éppen a time-based competition (időalapú verseny) és az economies of scope, a választékgazdaságosság (változékonysági hozadék) dicsőítésétől hangos.
Nagy a valószínűsége annak, hogy ha a 13 külország vállalatvezetőinek véleményét kulcsvállalat, összekötő vállalat és háttéripari vállalat vezetői vélemények szerint összesítették volna, más kép rajzolódott volna ki. Az időalapú verseny és a választékgazdaságosságon alapuló verseny a kulcsvállalatok között folyik. Az összekötő vállalatok stratégiája szerint a minőség, a szorosabb partneri kapcsolat (mivel ők az összekötők) és az alacsony termelési költség azok a tényezők, amelyek biztosítják versenyképességüket. A háttéripari vállalatoknál több mint valószínű, hogy első helyre kerül az alacsonyabb termelési költségre való törekvés.
Úgy érzem, hogy az előbbi érvelésemet támasztja alá az eredmény, miszerint a magyar válaszadók leginkább a költségcsökkentés hangsúlyozásával jártak elől, és relatíve legkevésbé fontosnak tartották a gyorsabb rendelésteljesítésre való törekvést. 
A termelési teljesítmény változása
Ebben a csoportban egy kétoldalú összehasonlítást végeztek a szerzők. Egyrészt összevetették a hazai vállalati helyzetet két-három éves különbséggel. Másrészt, összehasonlították a nemzetközi és a hazai adatokat a termelési teljesítmény változásának (teljesítmény mutatók változása) szempontjából.
Fő tanulsága ennek az összehasonlításnak az, hogy míg az 1993-1994-es időszakban a vállalatok még több területen visszaesést észleltek, addig ‘96-ban valamennyi teljesítménymutató javulásáról számolnak be a magyar vállalatok. Továbbá, a szerzők nagyon feltűnőnek találták, hogy a termékválaszték és a jövedelmezőségi mutatók esetében a magyar mutatók növekedése gyorsabb mint a fejlett országokból származó mutató. A szerzők véleménye szerint a termékválaszték mutatójának magas volta a hiánygazdaság megszűnésének folyamatában való előrehaladásra mutat.
Nagy a valószínűsége annak a hipotézisnek, hogy e mutató előretörése a magyar vállalatok globalizációjának a tendenciájára mutat, miszerint posztindusztriális gazdaságban a vállalatok árbevétel növekedési stratégiával dolgoznak.
A jövedelmezőség magas értékét a szerzők annak tulajdonítják, hogy a magyar vállalatok valamilyen oknál fogva akkor is tudnak nyereséget produkálni, amikor teljesítményük alacsony. Más szóval, a magyar vállalatok a külhoni vállalatokkal szemben alacsonyabb teljesítménnyel magasabb jövedelmezőséget érnek el. Ezt az okot a szerzők a Magyarországon uralkodó nem teljesen kiforrott versenyhelyzetnek tulajdonítják. Vagyis, a szerzők szerint feltételezhető annak valószínűsége, hogy Magyarországon még mindig megtalálhatók a redisztribúciós mechanizmusok.
Ha igaz az a feltételezés, miszerint a posztindusztriális gazdaságban a vállalatok árbevétel növekedési stratégiával dolgoznak (termékválaszték növekedés), akkor az előbbi eredményt elfogadhatónak lehet venni.
Termelési teljesítmény a versenytársakhoz képest
E terület összehasonlításakor a szerzők azt találták, hogy 1994 és 1996 között néhány területen észrevehetően romlott a magyar vállalatok versenyképessége. Ez a termékminőség, a rendelésteljesítési idő és a mennyiségi rugalmasságnál volt észrevehető. Egyedül a gyártási költség javult, ez sem szignifikánsan.
A nemzetközi felmérésben résztvevő más országokhoz képest Magyarország minden mutató tekintetében a mezőny vége felé helyezkedik el. Viszont Magyarország csak két mutatót tekintve volt utolsó: a mennyiségi rugalmasság és a minőségi mutatók esetében. 
Vagyis a versenyfontossági mutatók tükrében a magyar vállalatok teljesítménye elmarad a nemzetközi felmérésben résztvett többi vállalatoktól. Viszont emlékeztetőül érdemes megjegyezni, hogy jövedelmezőség tekintetében Magyarország a többi országnál gyorsabb növekedést mutatott. A szerzők véleménye szerint, ha a magyar vállalatok esélyét vizsgáljuk a szempontból, hogy van e esélyük résztvenni a posztindusztriális gazdasági versenyben, akkor azt mondhatjuk, hogy a magyar vállalatok fejlődnek ugyan, termelési teljesítmény terén azonban még javuló teljesítménnyel se tudnak fellépni a többi ország vállalataival azonos eséllyel (azokról a vállalatokról van szó, akik részt vettek a hazai és a nemzetközi felmérésben).
A termelési teljesítmény mérések alkalmazásának összehasonlításakor a szerzők azt tapasztalták, hogy ebből a szempontból a kép nem nagyon kedvezőtlen Magyarország számára. Bár még nem érte el a nemzetközi színvonalat a termelési tevékenységet jellemző mutatószámok mérésében (és alkalmazásában), nincs reménytelenül elmaradva.

Versenystratégiák
Árbevételi stratégia
A posztindusztiális gazdasági versenyben a Kulcsvállalatok és az Összekötő Vállalatok árbevételi stratégiát folytatnak. Az árbevételi stratégia alapján a vállalat igyekszik minél több szempontból kielégíteni a fogyasztó igényét. Ez elsősorban a termékválaszték - különösen a ‘testreszabott’ termékek választékának - növelésében mutatkozik meg. Második fő szempont a gyorsaság. E szerint a vállalat igyekszik minél hamarabb kielégíteni a fogyasztót, természetesen úgy, hogy a leszállított áru, szolgáltatás “testreszabott” (minőségében és funkciójában pontosan kielégítse az adott fogyasztót) legyen. E kutatás eredményeinek egyszerű statisztikai eszközökkel való elemzése szerint:
•	A válaszadók céljait nézve az elemzés azt mutatta, hogy a felsővezetőkre a fogyasztó mindenek előtti megközelítése jellemző (technológia menedzsment).
•	A technológiával kapcsolatos célok közül, a vállalatok a termékváltoztatási képességet tartják a harmadik legfontosabb célnak (technológiai fejlettség, technológia menedzsment). A megkérdezett vállalatok e témakörben adott válaszai szerint a termékrugalmassági szintje (a legyártható termékek száma) javult, csaknem 10%-kal haladta meg a két évvel korábbi teljesítményt.
•	A termékfejlesztés időigényében jelentős előrelépés történt (termékfejlesztési képesség).
•	Termékfejlesztés terén a legnagyobb hatékonyság növekedés a szolgáltatóiparban volt.
Költségcsökkentő stratégia
A költség-csökkentő stratégia alapján a vállalat igyekszik minél több szempontból lefaragni erőforrás-ráfordításának költségét. Ez elsősorban a termelési költségek csökkentésében mutatkozik meg. A világ élvonalában lévő tömegtermelő vállalatok nagyon alacsony költséggel tudják standard termékeiket előállítani.
•	Az utóbbi években nem történt semmi érezhető előrelépés a technológia korszerűsítése és menedzselése szempontjából (technológiai fejlettség, technológia menedzsment). A számítógépesítettséget vizsgáló kérdésre érkezett válaszok szerint a jól algoritmizálható készletnyilvántartás a leginkább számítógépesített terület és az aggregált tervezés a legkevésbé az (technológia menedzsment, termékfejlesztési képesség).
•	A mennyiségi rugalmasság, a gyorsaság ennél a stratégiánál nagyon fontos szempont, ha valamely vállalat a világszínvonalon működő tömeggyártó vállalatokkal kíván versenyezni. Különösen fontos a géphibásodás miatti leállások csökkentése.
Összefoglalás
A tradicionális ipari versenyképesség főleg árversenyen alapul. A posztindusztriális gazdaságban a tömegtermelők még mindig az árakkal, viszont a testreszabott termékek előállítói a termékek/szolgáltatások sokrétűségével versenyeznek.
Azok az országok, amelyek részt akarnak venni a globális versenyben, a posztindusztriális termelés lehetőségeibe kapcsolódhatnak be. A bekapcsolódásnak két lehetősége adott. Az egyik lehetőség, hogy egy adott ország, amely csak tömegtermelési technológiai szintet ért el, bekapcsolódik a globális árversenybe. Az az ország, amely már rendelkezik a testreszabott termékek előállítására alkalmas technológiával, a globális megkülönböztető versenybe kapcsolódhat be.
Ami az árbevételi stratégiát illeti, a leszakadó országoktól való távolodást a fogyasztói érdekek előtérbe helyezése, a termékrugalmasság növelése, a vásárlói kör termékfejlesztési igényeinek gyors kielégítése jelzi.
Ha a termék gyors legyártását biztosító átállítási idő oly mértékben csökkent volna (a felmérések szerint az átállítási idő alig csökkent), mint amilyen mértékben a termékrugalmassági szint emelkedett, olyan kitörési pontot kaphattunk volna, amely gazdaságunk a testreszabott termékek gyártóinak termékdifferenciáló, posztindusztriális globális versenyébe való eredményes bekapcsolódását tette volna lehetővé.
A megkülönböztető stratégiával működő vállalatok versenye egyre több szolgáltatást kíván. Így amikor egy adott ország versenyképességét vizsgáljuk, fontos megnézni nem csak azt, hogy egy adott ország milyen fokon rendelkezik testreszabott technológiával, hanem azt is, hogy az ország milyen ipari szerkezeti átalakuláson ment át, vagyis megtalálható e bizonyos tevékenységek növekedése a szolgáltatóiparban. A leszakadó országoktól való távolodás az ország ágazati átstrukturálódási tendenciájával is magyarázható (jelentős hatékonyság növekedés a szolgáltatási termékek fejlesztése terén).
A költségcsökkentési stratégiát vizsgálva az iparilag fejlett országoktól való lemaradást főképpen a mennyiségi rugalmasság gyenge eredményével, a technológia elöregedésével (géphibásodások miatti leállások száma) és az aggregált termelés hiányával lehetne megmagyarázni.

Felhasznált irodalom
Adler, P.S., Goldftas, B. and Levine, D.I. (1996) ‘Flexibility Versus Efficiency? A case Study of Model Changeovers in the Toyota Production System’, Working Paper, May 1996, version 4
Antalóczy Katalin: ‘A magyar gyógyszeripar versenyképessége - adatok, hipotézisek, töprengések’, műhelytanulmány, A versenyben a világgal tanulmánysorozatának 17. kötete. 
Aoki, M. (1984), Aspects of the Japanese firm. In Aoki, M., editor, The economic analysis of the Japanese firm, North Holland: Dordrecht, 3-46
Arunachalam, V.S. & E. Subramanian, (1996), ‘Business Process Analysis - A Letter from America’, ESRC Business Processes Resource Center, Carnegie Mellon University, Pittsburgh PA, USA, ch. 9, 1996
Barnet, R.J. és Canavagh, J., (1994), Global Dreams: Imperial Corporations and the New World Order, Simon and Schuster, New York 
Bridges, W. (1995), Job Shift, ‘Addison-Wesley Publishing Company, New-York
Cseh József, (1996), “A textil- és textilruházati ipar helyzete, a versenyképességét meghatározó tényezők”, Versenyben a Világgal c. kutatáshoz tartozó Tanulmánysorozat, 13. kötete. 
Greenbaum, J.M. (1979) “ In the Name of Efficiency”, Philadelphia, Temple University Press
Grove, A.S. (1996), Only the Paranoid Survive., Bantam Doubleday Dell, 1996
Harrison, B., (1993), Lean and Mean: The Changing Landscape of Corporate Power in the Age of Flexibility., Basic Books, New York, 1993
Hobday, Mike., (1994), ‘Export-Led Technology Development in the Four Dragons: The Case of Electronics, Development and Change. April, 1994, Volume 25, Number 2, pp: 333-361
Központi Statisztikai Hivatal (1996): ‘Magyarország 1995’, 1996, Budapest
Lapid, K. (1996a), ‘Graphisoft és a CAD rendszerek: versenyelőny szerzés’, esettanulmány, kézirat
Lapid, K. (1996b), ‘GE-Lighting-Tungsram csoportos termékfejlesztése’, esettanulmány, kézirat
Lapid, K., (1996c), ‘Graboplast a nemzetközi kutatóhálózatban’, esettanulmány, kézirat
Lapid, K.: (1996d) ‘(A dohányipar a piacgazdaságba való átmenet időszakában’, Ipari Szemle, 96/3., pp. 16-17
Lapid, K. (1997), ‘Reflection on the Evolution of the Research Management Systems in Japan;’ Science Studies; FINLAND. number 2/1997 pp.:27-33
Legeza Enikő, (1996), ‘A gépjármű- és gépjárműalkatrészgyártás versenyképességét befolyásoló tényezők’, a Versenyben a Világgal c. kutatáshoz tartozó Tanulmánysorozat, 11. kötete. Budapest. 
Martin, Chuck (1996), “The Digital Estate”, McGraw Hill, New York 
Miles, Reymond E. & Snow, Charles C. (1984), “Fit, Failure, and the Hall of Fame,” California Management Review, vol. 26, no. 3 (Spring 1984), pp. 10-28
Mohácsi Kálmán, (1996), “ A húságazat versenyképességét meghatározó tényezők”, műhelytanulmány, A versenyben a világgal tanulmánysorozatának 4. kötete 
Peters, Tom., (1987), “Thriving on Chaos : Handbook for a Management Revolution”, New York: Knopf. 
Román, Z. (1995), ‘Beszállítások a feldolgozóiparban’, Közgazdasági szemle, 1995, 12. sz. pp: 1165-1176
Rosenberg, N. Landau, R & Mowery D.C. Ed. (1992) ‘Technology and the Wealth of Nations’, Stanford University Press, 1992
Salamonné Dr. Huszty Anna, (1996), ‘Az innováció és a vállalati stratégia’ A Technomenedzsment, PHARE-TDQM program keretében készült tankönyv, megjelenés alatt, pp 67-79
Saxenian, A., (1994), Regional Advantage: Culture and Competition in Silicon Valley and Route 128, Harvard University Press, Cambridge 
Strassman, P., (1985), ‘Information Payoff: The Transformation of Work in the Electronic Age’, New York, Free Press, p. 1985
Török, Á, (1994), Magyarország vonzereje a külföldi működő tőke számára. (Kézirat), Budapest, 1994. 23. old.
“Vállalataink erőltetett (át)menetben”, Gyorsjelentés a “Versenyben a Világgal” kutatási program kérdőíves felméréséről, Budapesti Közgazdaságtudományi Egyetem Vállalatgazdaságtani Tanszék, 1996, október, p.32. Budapest 
Yoneji Masuda, (1988), ‘Az információs társadalom, mint posztindusztriális társadalom’, OMIKK, 1988
“A mi időnk”, Copyright  Jehoshua & Koty Lapid, SoftBlock, 1988
“A globális gazdaság szervezetei: Kulcsvállalatok, Összekötők és Háttéripari Vállalatok”. Copyright  Jehoshua & Koty Lapid, SoftBlock, 1995
“A fluktuáló középosztály”, Copyright  Jehoshua & Koty Lapid, SoftBlock, 1995
“A Megtalálók, Megoldók és a Közvetítők a globális gazdaságban”, Copyright  Jehoshua & Koty Lapid, SoftBlock, 1995 
“Projekt alapú foglalkoztatási lehetőségek”, Copyright  Jehoshua & Koty Lapid, SoftBlock, 1996 
“A Pályán futók, Parkolópályások és a Pályáról kiszorítottak a globális gazdaságban”, Copyright  Jehoshua & Koty Lapid, SoftBlock, 1996