A DEBRECENI KOSSUTH LAJOS TUDOMÁNYEGYETEM
MAGYAR NYELVTUDOMÁNYI INTÉZETÉNEK
KIADVÁNYAI

74. szám	Szerkeszti: JAKAB LÁSZLÓ	74. szám	

KÁLNÁSI ÁRPÁD

CÍVIS BESZÉLGETÉSEK 
DEBRECENBŐL

DEBRECEN 1999
Kiadja a KLTE Magyar Nyelvtudományi Tanszéke
az OTKA támogatásával (T 030 680)

© Kálnási Árpád, 1999

ISBN 963 472 425 6
ISSN 0209-8156

TARTALOM

Előszó
Beszélgetések
Beszélgetések dr. Balogh Istvánnal
Beszélgetések Bak Gábornéval
Beszélgetés Bak Imrével
Beszélgetés Ménes Andrásnéval
Beszélgetés Erdei Lászlónéval
Beszélgetés Pálóczi Lászlóval
Beszélgetés Lajos Gézánéval
Tárgymutató

Előszó
Amikor 1995-ben megjelent a Népi beszélgetések Szatmárból című kötetem, nem terveztem, hogy néhány év múlva újabb hasonló szöveggyűjteménnyel lépek a nyilvánosság elé. De az utóbbi években munkahelyemen, a Kossuth Lajos Tudományegyetem Magyar Nyelvtudományi Tanszékén egyre konkrétabb formát ölt az a törekvés, hogy Csűry Bálint debreceni szótártervét föl kellene éleszteni tetszhalott állapotából. A magyar szakos egyetemi hallgatók nagyobb méretű bekapcsolásának lehetőségével élve már eddig is záródolgozatok és szakdolgozatok tucatjai készültek el a szótárhoz tartozó témakörökből. Magam önként(elenül) kerültem kapcsolatba a Csűry-iskola legnehezebbnek tekinthető tudományos vállalkozásával (vö. Csűry Bálint, Mit akarunk? MNny. 1: 3-6; MNny. 2: 271; Kálnási Árpád, Fejezetek a Csűry-iskola történetéből. Debrecen 1998. 62-71. Itt a kérdéskör fontosabb szakirodalma is megtalálható.). A hallgatók irányításán kívül kezdettől fogva én is részt veszek ebben a munkában. Így a felmerülő gondokat saját tapasztalataim alapján tudom megbeszélni a gyűjtésre vállalkozókkal. Emellett az összegyűjtött anyag ellenőrzése, kiegészítése is szükségesnek tűnik, legalábbis a legfontosabbnak ítélt témaköröket, például a cívis életforma megannyi területét illetően.
E bevezetőnek nem lehet célja számba venni a Debrecennel foglalkozó tudományos kutatásokat. Ezért csak utalnék rá, hogy míg a néprajztudomány és történettudomány jelentős eredményeket mutathat fel - elég csak a Déri Múzeum kutatóinak munkáira (l. Magyarország kézművesipar-történetének válogatott bibliográfiája. Szerk.: Domonkos Ottó-Nagybákay Péter. Bp. 1992) vagy a nemrég teljessé vált Debrecen története című ötkötetes monográfiára gondolnunk -, addig a nyelvészeti kutatás nem fordított kellő figyelmet városunkra. Az eredmények között a kisebb közleményeken kívül (vö. Lõrincze-Benkõ: Magyar nyelvjárási bibliográfia 1817-1949. Bp. 1951. 77-8) elsősorban a Csűry-iskola néhány tárgykör-monográfiáját (Pető József, A debreceni tímárok céh- és műveltségszavai. Debrecen 1938, N. Bartha Károly, A debreceni gubacsapó céh. Debrecen 1939, Balassa Iván, A debreceni cívis földművelésének munkamenete és műszókincse. Debrecen 1940), valamint Bárczi Géza Debrecennel (is) foglalkozó tanulmányait (A városi népnyelv kérdéséhez. MNny. 3: 70-85; Egy kezdődő magyar hangváltozás. MNny. 6: 111-6), az Új magyar tájszótár és a Magyar Nyelvjárások Atlaszának anyagát említhetjük. (Bár ez utóbbi Debrecen vonatkozásában is javarészt kiaknázatlan.) Közös jellemzőjük, hogy mindegyik több évtizeddel ezelőtti munka, illetve gyűjtés. Mindeddig a szociolingvisztikai alapon megújított élőnyelvi, nyelvjárástani kutatásnak sincsenek figyelemre méltó eredményei a debreceni “városi népnyelv” tanulmányozása terén.
Természetesen, ha megvalósulhatott volna Csűry Bálint cívis szótárának a terve, sokkal kedvezőbb képet rajzolhatnánk a városunkkal kapcsolatos nyelvészeti kutatásokról. Az ismert okok miatt azonban a szótár torzóban maradt (Balassa Iván, A debreceni cívisszótár. MNyj. 32: 37-8). De a tervbe vett gyűjtést és szótárszerkesztést kedvező körülmények között is igen nehéz lett volna sikeresen befejezni. Csűry nem ok nélkül tartotta a debreceni Népnyelvkutató Intézet legnehezebb feladatának a cívis szótár elkészítését. A történeti jellegű szóanyag kicédulázása és az élőbeszéd szókincsének összegyűjtése (a kor technikai színvonalán) ugyancsak idő- és munkaigényes vállalkozás lett volna. Az újrainduló munka megtervezésekor más alapokra kellett tehát helyeznünk a cívis szótár anyaggyűjtését. Lemondva a céhes iratokban, levéltárakban rejtőző történeti szóanyag felkutatásáról, az anyaggyűjtést “csupán” a XX. századra koncentrálva végezzük. Ennek megfelelően a kismesterségek szókészletén kívül az élőbeszéd szókincsének, fordulatainak regisztrálása került az adatgyűjtés középpontjába. Ez utóbbin természetesen nem a modern nagyvárosi nyelv újabb, szlenges kifejezéseit értjük, hanem a még ismert, de sok vonatkozásban egyre inkább visszaszoruló, kihalóban lévő régit. Azt a szókincset, amely kapcsolatba hozható a cívis társadalom életével, műveltségével, hiszen a cívis szótár adatgyűjtéséhez csatlakoznak a jelen kötetben közreadott beszélgetések is.
A Cívis beszélgetések Debrecenből című kötetben (CbDebr.) található szövegek magnetofonfelvételeit 1998 februárja és 1999 októbere között készítettem. Beszélgetőtársaim idős emberek voltak (átlagos életkoruk 83, 6 év), a négy nő és három férfi adatközlőből ketten hetven, öten nyolcvan év fölöttiek, sőt Ménes Andrásné és Bak Gáborné már közel jár a kilencvenhez. Kettő kivételével mindnyájan a cívis társadalmi rétegből származnak. Dr. Balogh István, bár felmenői között ő is számon tart cívis ősöket, “plebejus” származásúnak vallotta magát, míg a legszegényebb népréteget, a cselédséget Lajos Gézáné képviseli. Az iskolázottságot tekintve is ők ketten jelentik a két végletet, hiszen a jeles néprajztudós, helytörténész Balogh István tudománydoktori fokozattal rendelkezik, míg Lajos Gézáné nehéz, küzdelmes élete miatt nem járhatott iskolába, ő ma sem tud írni-olvasni. A többiek a cívis középparaszti, kisiparos réteg iskolázási szokásainak megfelelően az elemi iskolán kívül néhány évig polgáriba is jártak.
A kötet - miként erre a címe is utal - a debreceni cívis életformáról igyekszik képet rajzolni. A remélhetőleg a szélesebb olvasóközönség érdeklődésére is számot tartó beszélgetésekből elsősorban Debrecen XX. század eleji, század közepi képe bontakozik ki előttünk. A több évszázados múltra visszatekintő cívis kultúra jellegzetességei a történelmi sorsfordulók, a társadalmi változások miatt egyre fogyóban vannak. Különösen 1945 után gyorsult fel a változás folyamata, de az utóbbi évek sem kedveznek a régi értékek átmentésének. A beszélgetésekből egy olyan zárt paraszti és kézműves-társadalom képe rajzolódik ki, melynek megőrzésre, továbbvitelre érdemes hagyományai között olyan időtálló értékeket említhetünk, mint a munka szeretete, a becsületesség, a magyarságtudat és a családszeretet. Mindezek szoros összefüggésben vannak a református vallásosság talaján álló puritán életszemlélettel.
A kötet első része a dr. Balogh Istvánnal folytatott két beszélgetést tartalmazza. A helytörténész szakembernek a régi Debrecent bemutató elbeszélései a tudós saját kutatási eredményeire épülnek, míg a század első felének Debrecenéről megrajzolt képe át van szőve a személyes emlékekkel is. Tőle nemcsak a hajdani Debrecenről hallottam sok értékes ismeretet, hanem a cívis fogalmáról is hasznos tudnivalókat közölt. A második beszélgetésünknek elsősorban irodalmi vonatkozása érdemel figyelmet. Balogh István hitelesen számol be Csokonai sírjának a feltárásáról, melynek kapcsán a Rákosi-korszak kultúrpolitikájáról is fogalmat alkothatunk. A Bak Gáborné Jóna Erzsébettel folytatott beszélgetéseknek az elemi iskola, a nagygazdabál, kenyérsütés, disznóölés, karácsonyi ünnepi szokások alkották a fő témáit. Bak Imre a gazdálkodásról, a lótenyésztésről mondott érdekes dolgokat. Ménes Andrásné Nagy Katalin a cívis szótári szógyűjtésem legjobb adatközlője volt. E kötetben vele a családi emlékeiről, a lakodalomról, a földművelésről beszélgettem. Erdei Lászlónét többek között a cívis fiatalok társaséletéről és a tímármesterségről faggattam. A szöveggyűjteményben a cívis kismesterséget Pálóczi László hentes- és mészárosmester képviseli. Szakmájának színes szóanyaga mintegy ízelítő abból a szókincsből, amit a kismesterségek kifejezéseinek összegyűjtésével megmenthetünk a pusztulástól. A kötet végére a Lajos Gézánéval folytatott beszélgetésem került. Az írástudatlan asszony nehéz sorsának története mintegy ellenpontozása annak az életformának, amiben a cívis középréteghez tartozó adatközlőim ifjabb éveikben éltek. Lajos Gézánénak fiatal korában sohasem volt új ruhája, táncolni nem tudott, nem járt bálokba sem. De az ún. felszabadulás az ő társadalmi helyzetén sem javított. A többiekén, és ez is kiderül a beszélgetések egyik-másik részletéből, csak rontott. Tisztes parasztpolgári, kispolgári létüktől fosztotta meg őket a magyar társadalom egészét kiszolgáltatottá tevő szocialista rendszer.
A beszélgetéseket az egyezményes hangjelölési rendszer alapján jegyeztem le. Kerültem a sematizáló átírást, törekedtem úgy visszaadni a adatközlőimtől elmondottakat, ahogyan hallottam őket. Ezért, ha például a törvényszerű zöngétlenülés helyén mégsem azt találja az olvasó, ennek az az oka, hogy ott nagyobb szünetet tartott az elbeszélő. Ezt függőleges vonalkával is jelölöm. Ha megszakadt a beszéd fonala vagy nehezen érthető (esetleg kevésbé érdekes) beszédszakasz következett, anyagomban három ponttal jelzem. A szövegben szögletes zárójelbe tettem saját magyarázó megjegyzésemet, amely nélkül az elhangzottakat nehéz lenne megérteni. Adatközlőim kiejtését nem akartam “kozmetikázni”, a hajdú-bihari nyelvjárásterület szakirodalomban leírt jellegzetességeihez igazítani (Imre Samu, A mai magyar nyelvjárások rendszere. Bp. 1971. 361-2). Ezek az ismérvek, bár eltérő mértékben, egyaránt megtalálhatók mindannyiuknál. (Talán csak Erdei Lászlóné beszéde tekinthető némiképp kivételnek.) A különböző okokkal magyarázható kiejtési “következetlenségeket”, ejtésváltozatokat is igyekeztem hűen lejegyezni. Így például a hajdú-bihari nyelvjárás legfeltűnőbb sajátosságának tartott í-zés ugyanannál a beszélőnél is eltérő módon jelentkezett. Hol a korábban Debrecenben is általánosnak tekintett í-zés (beszíd, szíp, azír stb.) hol pedig - erre is nem egyszer volt példa - feltehetőleg a köznyelvi é hatására a szamosháti ?-hez közelítő nyílásfok jellemezte. Ez utóbbi esetben a hangot À-vel jelöltem: azÀr. Vagy a középső nyelvállású hosszú magánhangzók hol záródó kettőshangzókban realizálódtak (ez volt a gyakoribb), hol pedig monoftongusos ejtésmód jelentkezett ugyanabban a szóban, ugyanazon beszélőnek a kiejtésében: jól, jó²l; csődörös, csőÝdörös stb. Vagy például a volt a tudós Balogh István beszédében a köznyelvi volt, a regionális köznyelvinek tekinthető v$lt, illetve a nyelvjárásias ejtést tükröző vó²t, vót alakban is előfordult. De hasonlót tapasztaltam az l, r, j nyújtó hatását illetően is. Végül megemlíteném még, hogy a Bárczi által fél évszázaddal ezelőtt Debrecenben is megfigyelt kakuminális, posztalveoláris °, 1 hangot (MNny. 6: 111-6) csupán egy-két “gyanús” esetben véltem fölfedezni. De ezek is inkább az idős kori beszélőszervi problémákkal magyarázhatók. Bizonyára igazat adhatunk Jakab Lászlónak, aki a t-nek, d-nek ezt az ejtésmódját a modorosság megnyilvánulásának tekinti.
A beszélgetésekben előforduló szakszók, tájszók, illetve népnyelvi kifejezések jelentését külön szójegyzékben nem közlöm, mivel ez számottevően megnövelte volna a kötet terjedelmét. Nagy részüknek az értelme kiderül a szövegkörnyezetből, másokat rákérdezéssel igyekeztem tisztázni. A kötetet a Tárgymutató zárja, amely a beszélgetésekben szóba kerülő témákat tartalmazza előfordulásuk lapszámával együtt.
Szeretném remélni, hogy a Cívis beszélgetések Debrecenből című szöveggyűjtemény nem csupán a cívis szótárhoz kötődő “adattár” anyagát gyarapítja, hanem a kiveszőben lévő cívis hagyományok értékeinek megismertetéséből és megmentéséből is magára vállalhat valamit. Ugyanakkor a kötet a városi regionális köznyelv szociolingvisztikai szempontrendszerű kutatásához, a változásvizsgálathoz is alkalmas anyagot, viszonyítási alapot jelenthet mind a hangtani és alaktani, mind a mondattani és szövegtani kutatások terén. Bizton hiszem, hogy mindazok, akik a tudományos vizsgálódás céljával vagy csupán múltidéző olvasmányként veszik kezükbe a kötetet, maguk is elfogadják Ménes Andrásné adatközlőmnek közös munkánk során többször emlegetett mondását: De szíb debrecenyi beszíd!
A kötet elkészítéséért elsősorban adatközlőimet illeti köszönet, akik időt és fáradságot nem kímélve vállalták velem a közös munkát.

Debrecen, 1999. november havában
Kálnási Árpád

Beszélgetések

Az adatközlő dr. Balogh István (1912, Debrecen) történész, néprajzkutató, a nyelv- és irodalomtudomány doktora. Lakása: Debrecen, Dobozi utca 6. Debrecen város díszpolgára. Több debreceni tárgyú tanulmány és könyv szerzője. Legismertebb helyi vonatkozású műve A cívisek világa (Debrecen, 1973). Aktív éveiben a debreceni Déri Múzeum munkatársa, illetve igazgatója, majd Nyíregyházán a Megyei Levéltár igazgatója. Nyugdíjasként is tevékeny részese városunk szellemi életének. Önmagát “plebejus” származásúnak tartja. A helyi hagyományok iránti tiszteletének szép bizonyítéka, hogy magas fokú iskolázottsága ellenére a regionális nyelvváltozatot nemcsak passzívan ismeri, hanem maga is jól beszéli.

1.

Milyen volt a régi Debrecen?
Hát indújunk ki a köszpondbó²l! Jó² lessz? A templom. Ez a Natytemplom kiinduló²pont, ez mindig Natytemplom vó²t az én emlékezetem szerint is meg az írások szerint is. ElőÝtte levőÝ tágas hej, ahon most a Kosut-szobor áll, és park, asz Teátrumnak vaty Pijacnak nevesztéÇk. Teátrum v$lt a tizenötödik századba, az $lsőÝ említés. Tizenhatodik század, bocsánat, tizenhatodik, hejezsbítek, tizenhatodik, az elsőÝ említés. Magy$r neve is előÝf$rdul már a tizenhatodik századba, Pijac. Ez a szűkep terület aszt jelentette, hoty körÊlbelül a városházájik t$rt, a maji, nem változott a kcrvonala semmit, azó²ta sem. Hát p$rsze, imitt-amott ety-kéÇt méÇterrel bejjeb vaty kijjep toló²dott, de nem változott. Ez a tágas pijac v$lt a város köszpontya. A r$jta kívül esőÝ réÇsz a körülötte levőÝ az a hat ucca, a végig a beletorkoló² déÇre futó ucca, Várad ucca. KörÊlbelőÝl ott, addik t$rtott, ameddig a mostani PetőÝfi-szobor áll. Kelet felőÝl az elsőÝ ucca, ami beletorkollott, sugarasan futnak az uccák, illetőÝleg #re a Pijac, #re a Várad uccára fűzőÝdnek fel az oldaluccák. Az elsőÝ a Csapó² ucca. LegelsőÝ említésse ezer, ezernétyszáz, ezerháromszáz | kilencven. Tizennegyedik század vége. Nem akarok, nem akarok pontosz számot mondani. Mékpedig akkor csapó²k laktak r$jta. Nem gubacsapó²k, posztó²szövők. Az oklevéÇl szerint fürtös posztó², tehát cs$rgeposztó²t szőÝttek. EttőÝl délre a következőÝ ucca, az | CegléÇd ucca, amit a tizenhetedik század ó²ta már Naty CegléÇd uccának neveznek, m$rt a vége onnéttőÝl kezdve, ahol a mostani ref$rmátus templom áll, az ety temetőÝre vezetőÝ kisajtó²s ucca volt, asz Kisz CegléÇd uccának neveszték. Ez, a tizenhatodik századba már ez a név is elő, tizenhetedik századba ez a név is előÝfordul. EttőÝl déÇlre még mindig a kelet fele vezetőÝ ucca a Szent Anna asszony uccája. Ezen a néven ismerik. KésőÝbb az asszony lekopot ró²la, éÇs Szent Anna kápolna állot r$jta, Szent Anna tiszteletéÇre em$lt kápolna állot r$jta. Itt, ettőÝl kezdve nincs ucca, m$rt nem messze tőÝle déÇlre, naggyábó²l ott, ahol a PetőÝfi-szobor áll, ot v$lt a városnak a déÇli kapuja. Kelet, a nyugati $ldalon nincs, illetőÝleg van, a Natytemplom, a Natytemplom nyugati $ldalátó²l indul a Hatvan ucca. Nem tuggyuk megállapítani, de Z$ltaji Lajos véleménye az irányadó², mert mind a két oldalon h$rminc-h$rminc telek állott. Esz Hatvan telek ucca, de a telek lekopot ró²la. Az utánna, déÇlebre haladva a következőÝ kéÇt ucca, az jó²val későp keletkezett, m$jd elmondom aszt is, hoty hogy. A következőÝ, a Kis, a maji Kistemplomnál, a Kosut uccával szemben, nyugat felé, az volt a NéÇmet ucca. MirőÝl? Nem tuggyuk, nem németek laktak ottan bisztosan, inkább az a gyanúm, hogy valami NéÇmet nevű p$lgártársunknak a háza állott, mint jeles ház, arró²l kapta a nevéÇt. Utánna következőÝ nagy ucca, mert a közbeesőÝ kis ucca, kissebb uccák azok későÝp keletkesztek, asz Szem Mikló²s ucca. Szent Mikló²s káp$lnája állott ott azon a déÇli $ldalon, ahon most eggy elemi iskola, vaty talán, ha áll méÇg, eggy ellemi iskola, ot v$lt Szent Mikló²s kápolnája. Ezzel [megvan] a város hat uccája. De m$jd méÇg másik kéÇt jeles ucca. Az eggyik az a maji Kálvin téÇrtőÝl, a Csokonaji-szob$rtó²l indulva, az ety téÇr, ottan kiindulló² ucca, a Pét$rfija ucca, eredetileg | Pét$rfija Jakab ucca vó²t. Tizenh$rmadik századi tul$jdonos, a ház, a városréÇsz. Ezz$l párhuzamossan fut, ma már nincsen meg, m$rt elsep$rte a városrendezéÇs, az építéÇs, az eredeti nevén Nagy Mester ucca, Betlen uccának nevezik, később a Betlen ucca nevet kapta. Hogy Dó²zsa mágiszter uccája volt ez vaty ki? Nem tuggyuk. Mindig, mijó²ta írásos emlékek vannak az Mester ucca. Rá merőÝlegessen nyugat fele futott a, mekfij$lván a Kis Mester ucca, a maji Mester ucca. Amik most már közbe vannak nyugat feléÇ, ijen keskeny mellékuccák, azok úty keletkesztek, hogy a hosszú, naty t$lkeknek, tehát a Hatvan ucca éÇs a NéÇmet ucca köszti naty t$lket megvág[ták], hosszú, derégba kettéÇvákták, és végig, az eggyiket hífták Kis Új uccának, a másikat meg Nagy Új uccának. Újj ucca. Világos ugye? Nagy Új ucca a maji B$jcsi-Zsilinszki ucca, Kis Új ucca a Simonfi ucca. A Mikló²s ucca, a Mester a, na, NéÇmet ucca és a Mikló²s ucca között az is eggy újabb [?] osztott ucca, a Kádas ucca. Kádas Mátyásnak a t$lke vó²t. Annak a t$lkéÇt vettéÇk $l, hoty kinyissák a Kádas uccát. Kádas ucca ma Arany János ucca. Eddig ezek a főÝ, ezek a főÝ uccák... Ami ez után keletkezett, az mán, a jó² Isten tuggya, mikor, de mindenesetre tizenhatodik, tizQhetedik századba, a külömbözőÝ osztás[kor]. Vannak, amik megmarattak. Az eggyik itt a Csapó² uccán mán nincsen meg, lebontották. Tán az, a Berek köz v$lt, itt a Berek ucca, a Berek köz, úty hífták. Valami Berek nevű tulajdonosnak a sikátora. Asztán ugyanijen sikát$r v$lt, a mostani, ahol a zsidó² templom van, a Hatvan uccából, a Mester, a Betlen uccával szemben nyíllik. Az is eggy ijen néven, külömbözőÝ néven nevezett | köz, sikátor, éÇs több ijen sikátor van a vározsba. Hírtelen mos nem tudnám az uccaneveket f$lsor$lni. TéÇrképen m$jd meg lehet találni. Ha megnéÇzed a téÇrképet, akk$r mindegyiket el tudom mondani. Hírtelen mos már nem tudom...
Váltsunk témát! Most beszélgessünk Debrecen határáról!
A tizennyó²cadik századba keletkesztek, a tizennyócadik század negyvenes éÇveibe az elsőÝ kÊlvárosok. Ezeket uty hífták, hoty Hó²stát, ez vó²t a neve. KÊlvárosnak nem nevesztéÇk sose. Az árkon kívül vó²tak, a város árkán kí[vül]. A városárok az | például az Ötvös uccán futot végig. Itt, a HomvéÇd és az Ötvös uccán, itt a Kígyó² ucca vót a másik menete. Ezek íty keletkesztek, ezek hó²státok, külvárosok. Újsoriak is vót[ak], újsorinak is neveszték őÝket. Ezek szegény embereknek a házaji, lakó²telkeji vó²tak, akik nem vó²tak polgárok. Nem is lehettek cívisek se, nem is lehettek azok, nem is. A városnak a taksássai v$ltak. Taksások, mékpedig napszámot, napszámot, közmunkát voltak kénytelenek t#jesíteni. Ezeg b$rzasztó² kis, száz, szászhuszonöt, százötven négyzetméÇteres kis t$lken, négy, nétyszögöles kis telken [laktak]. Most is megvan, itt is az én uccámba is a másik $ldalon még nyoma, ot van a nyoma. Meg is lehet látni, mozs bontottak le ety házat... Ezen kívül, de jó² messze pusztaság vette körül a várost. Eszt uty hífták, hogy Juszíl, Juszíl.
Így debreceniesen tessék mondani!
Mert a ju, juhászok, akik itt a b$lsőÝ, a város körüli legelőÝn leg$ltettek, azok ide h$jtották este fejísre a juhot, ha nem hajtottág be a városi házagba. Eszt is ezernyó²cszászhetvenkettőÝbe tíltottág be, hogy a juhokad behajcsák a vározsba. Ez libalegelőÝ vó²t, malacok jártak r$jta. Szó²val gyep. Az éÇn gyerekkoromba méÇg ez itt, ez a h$j, ahon ezek a bÀrházak vannak, t$jjesen libalegelőÝ vó²t, ugyanugy, ott, ahol ez az építőÝipari egyetem [van]... TéÇlen, miután a vározsba nem szabad vó²t a disznó²t p$rzs$lni, ezek idehoszták ki p$rzselni, a disztó²t[!] vizeskáddal eggyütt, és mekperzselték, meg is kap$rgatták, és már tisztítottan vittég be, hasítás nélkül vittég be a vározsba. MielőÝt még eszt id beépítették vóna eszt a réÇszt ez itt, ez vó²t a zsibvásár.
Melyik az?
Itt, ahol a szembe levőÝ bérház áll. [Kimutat az ablakon.] Ennek a másik ó²dala. Ott, ot vó²d gyerekkoromba a lektöp könyvet ot szeresztem, szettem öszsze, már gimnázista koromba.
Zsibvásárnak hívták?
Zsibvásár, zsibogó². Ez vó²t a zsibogó².
Meddig volt ez?
Innét elvitték már a h$rmincas évek végén, oda, hol most a Csapó²kerti kató²likus templom, a Kassaji uti kató²likus templom áll, oda vitték. AzelőÝt még | korábban, mielőÝtt a Csokonaji-szobrot felállították vó²na, a Csokonaji-szobor hejin állott, ot vó²t, sokájig. A Csokonaji-szob$r felálításakor szünt meg. Ó²cska pijacnak is monták. Zsibogó². Ez v$lt a város. Ezen kívül mingyán a hat uccának a temetőÝje. A Csapó² uccaji temetőÝ. KezdőÝdött északon, Péterfijai uccaji temetőÝ, itt a Csapó² uccaji temetőÝ, ott, ahol a főiskola épülete áll, ez itt a Cegléd uccaji temetőÝ... A város, már kívül a városon a Várad uccaji temetőÝ, Várad uccaji temetőÝ. Mikor a kató²likusok | betelepettek ide, tehát ezernyó²cszásztizen[!] után külön temetőt kellet jelölni itt a Szent Anna ucca végén, az a kató²likus temetőÝ. Most is a kápolna ott ál benne. TemetőÝ már nincs, mekszünt a kösztemetőÝ felálításával... Mikló²s uccának nem v$lt temetőÝje, ugye. Hatvan uccának annak [volt], Német uccának se vó²t. De Hatvan uccának, ahol ott a kó²rház állott, és a Csokonaji-síremlék.
Melyik kórház?
A Kenézi... Asztán volt még ety temetőÝ, amit a Kolerás-temetőÝnek híjtak, asz pedig a Nyíl ucca, Csapó², na a Nyíl ucca Homok ucca elején állott, illetőleg a Hatház, Hatház ucca elején állott. Ot volt ez a Kolerás-temetőÝ, ezerny$lcszászh$rmincas évegbe. Ennyi. Ezek a temetőÝk... Ezek a temetőÝk azomban nem voltak rendben. Ezernyolcszászhatvanháromba árk$lták körül őÝket. Tehát tejjesen szabadon [voltak]. Itt, ahol az a pirozs bérház áll [kimutat az ablakon], az ez után következő, ott eggy, én gyerekkoromba ety hat$lmazs domb állott, magazs domb. Ott, ojan magas, mint a béÇrház. Debrecembe Hegynek monták... Ot vó²t a Mélijusz sírja. Mélijusz az, asz temették, oda temették, mékhozzá valószínűleg akkor nyitották, akkor nyitották eszt a temetőÝt, mikor mekszünt a Szent András templom körüli [temető], a Natytemplom [körüli]... Mélijusznak a sírja egy magazs dombon vó²t a leírász szerint is, annó². Z$ltaji Lajos azomban már a homok, méjen a homogba süjjedve találta meg a sírt, a koporsó² alakú [sírkövet]... Ez, ez a temetőÝ asztán sokájig megvó²t, t$rjeszkedett, túl, egésszen a vasúton túl is. Még amikor a vasutat ezernyó²cszászhatvanháromba megnyitották, megépítették, akkor egy része mék túl is eset rajta. Még most is megvan ety kis maradványa, a temetőÝnek a maradványa. Az mán odat$rtozik a kÊlsőÝ beépítet részhez... A temetőÝk köszt azomban naty szabat térségek v$ltak, bírkalegelőÝ vagy julegelőÝ, disznó²legelőÝ. A háznál tartott | csűrhéket hajtották, hajtották ki reggelenként. Ez legelőÝ. A temetőÝ övén kívül azomban már nem vó²t elválasztva, a temetőÝk se v$ltak körülkerítve. Esz mondom, ezerny$lcszászhatvanháromba inségmunkába árk$lták el, és fával is ültettég be. A hatvanhármas nagy inség [után].
Tudom, nagy szárazság volt akkor.
Szárasság, igen. A debrecenijek asz monták, hotyha valaki nagyon mekszorút, akkor hatvanháromba van.
Ez mit jelent?
Hatvanháromba van. Halálos inségbe. Nincs se kenyere, semmi.
Ezt még a Pista bácsi fiatal korában is mondták?
P$rsze. Én isz szoktam mondani. Na, ezen kívül, ezen kívül, a temetőÝkön kívül, tehát most megyünk körül az egész [határon]. Ot kezdődött a BelsőÝ-legelő vagy Nyomás, mindenképpen neveszték.
Hogy nevezték?
Hívatalosan BelsőÝ-legelőnek monták, mert a Hortobágy volt a külsőÝ legelőÝ... Messzi van, huszonnéty kiloméÇter. Na, osz tehát, ez vó²t a Nyomás, améÇk körülvette a várost, körülbelőÝl ugy néty kilaméÇteres körzedbe, kivéve az ésszaki [!] réÇszt, mer az ésszaki rész a NagyerdőÝ vó²t, ami til$lmas vó²t már Mátyás, izé Hunyadi János, Hunyadi, a Szilágyi Erzsébet kora ó²ta tilalmas erdőÝ vó²t. A város tűzvész esetén innét vet[te], szereszte az épületfát. Esz tilalom alat vó²t mindig. Se nem leg$ltettek, se nem szabad vó²t tüzifát se vágni belőÝlle. Ez a NagyerdőÝ. Északról tehát asz határ$lta, keletrőÝl, délrőÝl és nyugatró²l körülbelőÝl néty kilaméteres körzedbe vette körül a Nyomás, B$lsőÝ-legelőÝ. Cs$rda járt r$jta, junyáj, junyájak jártak r$jta, s$rtéslegelőÝ vó²t, és a tizennyó²cadik század elsőÝ éftizedén kezdve alk$lmilag a hó²státi lakosoknak attak itten külömböző ijen egy vaty kétéves időt$rtamm$l szántásra, vetésre területet. Eszt neveszték, külömbözőÝ néven neveszték. Neveszték eszt Kis-nyilasnak, Ürge-nyilasnak, Tengeri-nyilasnak, Köles-fődnek, ijeneknek, Dinnye-fődnek... Tengerinek csak a tizenkilencedik század első éftizedétől keszték [nevezni]. De dinnyének osztottak hat [?] s$rba. KÊlvárosi lakosok is, belvárosijak is kaphattak, a kÊlvárosijak is kaphattag belőle. Akinek nem jutott | dinnyefőd, az nagyon szegény vót. Nem jutot neki dinnyefőÝd, el is vót keseredve.
Ez a Nyomáson volt?
Igen. Két vaty három esztendejik szántották, asztán visszaálították legelőÝnek, visszaálot legelőnek, mondván hotyhát akkor jobban javul, jobban javul a fű... Asztán vótak itten a városnak a déÇli részén, ott ahol most a repülőtéÇr van, ott a város lovajinak vót a til$lmas kaszáló²ja. Az jó kaszáló², füves [volt]. A repülőÝtér van ott, a betonpájája. Ez volt a városi til$lmas [kaszáló].
Meddig volt ez?
Háát. Ezernyó²cszászhetvenkettőÝbe osztották fel a BelsőÝ-legelőÝt szántó[nak], ház után fődek[nek], ház után főÝdeknek. B$lvárosi lakosok is kaphattak, kÊlvárosijak is kaphattag belőÝle. Az én nagyapám is úty sz$rzett, ő már kÊlvárosi lakos vót, háza vót neki, íty kapott ő is ott ety kis, ety kis főÝdet. Az megént más, hogy mijen alapon kapták. Esz hozzát$rtozik még a cívis jogokhoz. Na, ez vót a legelőÝ. És it minden uccának vót cs$rdája, csűrhéÇje is, kondássa. Az ucca fogatta. Az uccák vó²tak a lekkissebb igazgatási etység... Saját maguk által választott uccakapitányokkal és tizedesekkel. Tisz ház vót a gongyukra bízva, vagy nem, ez már más kérdés... Ez az állapot fennált ez$rnyócszázötvennyó²cig, ez, ez a közigazgatási beosztás. Na most, tehát cs$rdákat, cs$rdást is t$rtottak a, a[z] uccáknak vót külön csordásháza. Eggyik itt állott, ahon most a Cegléd uccán az a beugró rész van. Lebontották [azokat], iskolákat építettek későÝbb a hejükön. Na és a város körül, az uccák végén bejövet sorompó²k vó²tak vaty kis$jtók. A sorompók, az a vámszedés okából, a kis$jtó pedig azér hotyhát ott, ot nem vó²t táv$lsági forgalom. Ot nem, nem jöhetteg be táv$lró²l jövők, csak a szomszédos [helyekről]. A szomszéd | kertegbe, szőÝlőÝskertegbe minden uccának vó²d bizonyos k$rtye. Hatvan uccának megvan a Hatvan uccaji kert, még ma is megvan a neve.
Tessék már ezeket felsorolni!
Csapókert, it vót a Csapó uccaji kert, Péterfija uccának nem vó²t külön k$rtye, a Mikló²s uccának se vót. A Német uccának azomban vó²t. Az, annak külön neve is vót, de csak az írás[okban]. Később az eltünt, a Szécsényi, a mostani Szécsényi ucca hejin állott. Nos ezek, oszt ezek a k$rtek. Mos hirtelen megint nem tudom f$lsor$lni mindeggyiket. El tudnám mondani [térképről]. Itt a keleti oldalon a Csapó-k$rt v$lt eggyetlen naty kert, órijási. Be van építve mos már tejjes egészében. A Sámsoni út és most a Budaji Ézsajiás, a Temető uccának f$jtatásában, ott, addik tartott. Órijási terület. Na, délre ettőÝl, ettőÝl délre a Homok-k$rt, az ma is mint etyséÇg megvan, azon a réÇszen, mer ot közbe osztán csupa pusztaság v$lt ezek köszt. Nem! Legelő! A Mikló²s ucca végén állott a, ott is állott, ot több is vó²t. Posta-k$rt, egészen az állomás raktárai, ami mellet terül el most is ott. Ezek későÝbbiek. Posta-k$rt. A Szécsényi-kert asz csak későp kapta a nevét. Nem tudom megmondani, hírtelen nem jut minden az eszembe... TéÇrképet kel m$jt keríteni, akkor oszt elmondom mindeggyiknek a histó²rijáját.
Igen, majd kerítek egyet.
A lekszéÇlsőÝ k$rt az, már nem is az, ami a lekszÀlsőÝ, asz Hatvan uccaji k$rt. Tó²cós-k$rt, az is ott. Mer egymással is határosak vó²tak. ‰ra nagy bérházak vagynak ottan, a hejin. Ott is három, három külömböző k$rt is vó²t. Nem mondom, nem jut eszembe a neve. Az északi ó²dalon azomban nem vó²t k$rt, ami újjonnan keletkezett, de mán csak azután, mikor Simonyi óta, Simonyi ó²best$r betelepítette akácfáv$l, beépÊlt, azután keletkezett a sétakert, ez a lekkésőbbi, sétakert. Ez kiment a divadbúl, nem is vót a neve.
Ez a Simonyi út?
KéÇt, a kéÇt oldalon, amig be vannak építve, azok a szép villa, villás kertek, az vót a sétakert. EttőÝl, mos már keletebre, ot nem, nem vót. Nem, nem vótak k$rtek. Tehát ez v$lt a közigazgatás [?], ameddig | telepet, lakot telepet nem kesztek [építeni]. Ezek tudnillik a régi, ezek | beépítetlen területen keletkesztek. Minden telep arró²l vette a nevit, aki p$rcellászta. Itt, például mellettünk, esz tudom pontosan, a TemetőÝ uccának az éÇszaki ó²dalán Bekecs-kert, Bekecs-telep vót. Ez egy Bekecs nevű ember. A, a[z] Árpát téÇri templomtó²l ety kisé [!] keletebre, az Árpát téri templom háta megett, az a Pataji-kert vó²t, Pataji.
Ő parcellázta?
Igen, asz p$rcellászta. Aszt is el tudnám mondani, de hát. Ha látnám, ha látnék ety térképet... Szóval ezek, Nyilas-telep, az a Nyilas Ferencnek a p$rcellázásábúl, őÝ vette meg ezeket, mikor elosztották.
Mikor?
Hetvenes évek, keszték eladogatni. Keszte a város eladogatni... Ezek szereszték meg. Kilencvenes évek keszte, keszték a telepeket | beépíteni. Összesen huszonnyó²c telep v$lt. Már az első vilákháború előÝtt. Esz tudom. De már a nevüket mi, hirtelen nem tudom...
Majd a térképről.
Eggyiknek, eggyiknek a beépítését asz tudom. Pédául a TisztviselőÝtelep, amejik a Szécsényi uccának a jobb ó²d$lt, kifele menet, a Szécsényi uccának a jobb ó²dalán, kÊlsőÝ végin, a jobb ó²dalán van, aszt ez$rkilencszáz |kilendzbe keszték ki, kiosztani. AcéÇl Géza főmérnök uccája is vam benne. Az osztotta, asz p$rcellásztatta ki, város vette meg, ojan tiszviselőÝk vettéÇk meg, akik mek tutták fizetni a tcrlesztést, a bankclcsönnek a törlesztését. Tehát ezek ity keletkesztek. Na, de, mondom, még most ennél mék korábban van[nak]. Mennyünk vissza!... Tehát ez a, tehát megvan a kcrzet, a zó²na a B$llegelőÝ, B$lsőÝ-legelő vagy a Nyomás, améÇken van, szántó²fcldek is vannak. Na, ezen túl kelet, vó²tak kelet felőÝl az erdősÀgek. Eszt uty hifták. Annak mindeggyiknek külön neve van. Ma is meglehet a keleti $ldalon, a belsőÝ, a B$llegelőÝnek, a BelsőÝ-legelőÝnek a határának, annak megvan az árka ma is. Ami elválasztotta az erdőÝségeket. Ezek nem voltak szántóföldek, az ezerny$lcszáz|kilencvenes éÇvekig nem igen v$lt r$jta szántóföld. Szegény, fijatal cívisek, akiknek már nem jutott | dinnyefőÝd, tehát nem, nem vót ház után való főÝggyük. Nem tuttak, azok a fijatal házasok ot kesztek | gazdálkodni előÝször. Az én apám is uty kezdett. Ezek v$ltak az elsőÝ telepesek ottan kint, azelőtt aszt, az erdőÝséget vagy erdőÝnek használták, a város erdejének, avval attak kompetencija fát... Kompetencija fa pedig a város p$lgárajit, t#jes jogú polgárajit, a cíviseket [illette], a cíviseknek járt. A b$lsőÝ, akiknek a b$lsőÝ, a b$lvározsban, a b$lsőÝ vározsba az uccágba, az előÝbb említett uccágba házuk v$lt. Házas t$lkük, házas telkük arányába kapták éÇvente a kompetencija fát.
Tudna ilyen erdőrészeket mondani?
Hogyne... Hát it mingyá kezdőÝdött a keleti $ldalon, a Vámospércsi útnak a két $ldalán a nagy, a Csere, Csere. De egyépként a Csere általánosságban az erdőséget jelentette. De ez itten az, asz Csere. Annak asztán külömböző részeji voltak: Szata, az ety pusztahejiség, majd elmondom a térképen... Ennek külömböző részei, mindeggyik középkori falu vaty település. De a Csere az, annak is asztán külömbözőÝ, annak is külömböző részeji voltak, neve is v$ltak: MedvéÇs-kaszálló², ami egy nagy vizes réÇt, vagy az Ároki-rét, amejik a sámsoni és a, a debreceni határon megy a város kaszálló²ja volt, ugye. Ott az ekkori Ördögárok mentén.
Merre ment az Ördögárok?
Az, annak pontosan megvan a, megvan a vonala, megállapította Pataji Pál. Együtt | bejártuk vele a monostor, a monostorpáji határszÀltül, a hatházi, a Bocskaji-kertig, a hatházi erdőÝjig, a mentit. Az eggyik része most izs be van, a Vámospércsi út jobb ó²dalán ott | hejreállították, hejreállította a múzeum az etykori védőÝsáncot. Sz$rmata kori védőÝsáncot, mer az még látható² vó²t. Gyerekkoromba még jó²l lehetet látni, köszte az erdőség, ahol nem szántottak, vetettek, az eke nem húszta, nem temette be az árok hejit. Méj, elég jó² méj hejenként, másfél méter méjségbe is lehetet látni. Na, szóval ezek a: Csere, asztán túl r$jta, annak a külömbözőÝ részeji vannak. Ezeket mindeggyiket majd össze kel szedni, Z$ltajinak a térképéről, Z$ltaji Lajosnak a térképéről. Asztán Haláp, az a vámospércsi határig, a Vámospércsi út két ó²dalán. EttőÝl délre a Paci [?] út, annak is külömböző részeji vannak, asztán tőÝle délre először a Fancsika, az belől, asztán Bánk kijjebb, Dijószegi út mentén húzó²dik, és lekszélsőÝ része, lekszélsőÝ erdőÝ a Pac. Mindeggyik középkori falu. Hejenként a templomok fel is vannak tárva, mos már fel is vannak tárva. Na de, még azom belül is vó²tak asztán neveik. Nem, nem tulajdonos, nem, ezek inkáp t$rmészeti jelleggel.
Természeti nevek.
Ez a keleti rész. DéÇl felé ezen a réÇszen, a Mikepércsi út kéÇt ódalán, inkább a, a jobb ó²dalán terül a Szepes, középkori [falu], tizenhetedik század végén pusztult el. Még belőÝl, ezen belőÝl, r$jta belől, ott a fű, a repülőtér és a Villanytelep között ott, ott állott a régi Boldokfalva, T$rna. Tizenh$rmadik század végén már említik tizenh$rmadik század végén Torna, de később asztán Boldogasszonyfalva néven. A Boldokkert őÝrzi emlékét... Boldokfalva, Boldokf$lvi-kert eredetileg. Rajta kí[vül], mellette Téglás-kert, ahol a téÇglaégetők voltak. Na tehát ezek, itt ezen a déÇli részen ez: a Szepes, annak is külömböző részeji vannak. Mek tudnám mondani, de hirtelen nem jut eszembe. Mos már nem. Ha #ra megyek, akkor [tudom]. EttőÝl most már megint észak fele f$rdulva a Szepes után jött az Ondó²d, ami megmaratt élő h$jnév. De hát ezeket, élő hejnév, Ondód. Azomban annak is töb része van, több eredeti neve v$lt. A történeti adat, adatogból, iratogból meg lehet álapitani. És ezután megint haladva észak felé, Cuca. A[zon] kívül kezdődik a Köntös, a Kadarcs, a Látóképi csárdán. A Cuca, azon kívül raj[ta], mostan Macs, ezen, ez, ez a belső puszta, amejik, a Macs kezdődik a józsai, Józsánál, és tart egészen a balmazújvárosi határig. Ez a debreceni... Annak is töb része van. Most ezen kívül, mos már ezen az ondódi övön kívül Hegyess, középkori falu..., a tizenhetedik század, a tizenötéves háború alat néptelenedik el. Azon kívül most már r$jta még mindig | Kösüjszeg, Kösüjszeg, Kösiszeg, na. Így, Kösüjszeg, igen... És utánna már csak a H$rtobágyon, a H$rtobágyon, összefoglaló név, mindeggyik faluh$jnek külön neve, réÇsze van. Itt | belőÝl mán most néha elveszett a név is, ugye. Például a Poros-háton, az eggy víz, árvízmentes terület, ugye. Poros-háton, ott állot valamikor valaha B$lmaz, ot már lokalizálhatóan, ugye már utó²lag lokalizálhatóan. Asztán, asztán ezeken túl mán ott a Hortobágynak külömböző részein a Máta, az ó²rijási naty terület, annak is külömböző részei, azon, azon kívül rajta Zám, és mék túl r$jta Ohat. Ezek puszták. Mindeggyik, hamarab némejik kéÇsőp puszt–lt el, néptelenedett el. Máta az még a tizenhatodik század végén népes, inkább a tizenötéves háború alatt | néptelenedik el. Zám azomban mán korábban is [néptelen]. Ohat azomban még a tizenhetedik századig, valamikor ugy az ezerhatszáz | hatvanas évegbe néptelenedik el. Ez a debreceni határ. Ezek legelők, illetőleg nem mind, mer Máta, az Ohaton, ottan, ottan szántófőÝdek is vótak, az egyekijek hasznáták. Mékhozzá akkor keszték szántani, mikor az egri káptalan ezerhétszáznegyvenes évegbe az egyekijeket mint reformátusokat kiűszte EgyekrőÝl, kató²likusokat telepíted be. Most is kató²likus Egyek nagy része. És azok, a kiűzött egyekijek a debreceni területen, egy a, a Mátának az Árkus fojó melletti területen, ló²gerbe húszták meg magukat... Míg a második József türelmi rendelete meg nem jelent, azok ot laktak szegÀnyek. A kitelepültek, a város adot nekik a debreceni, a maga határán szántó²főÝdet, és azok szántották. Így | fokták szántás alá az elpusztult, az elnéptelenedett Ohatnak az alkalmas, #ra alkalmas szántófölgyét. Tehát ezzek[!] a naty határrészek. Asztán vó²tak mások is még, mert $lkalmilag igénybe vett a város, birtoka is vót ugye, a hajdúsámsoni, hatházi határ, közös erdős pusztája vót. Savó²skút. Mirül? Nem tudom. Savó²skut. És mék távolabb asztán, de az már bent a Nyírségen a két | Gút, ugye. Hát az a Gutkeled nemzeccség, az adony, nyíradonyi határba. Ez nem, nem fügött össze a város határával. Ezeket úty hífták, hoty kűsőÝ puszták. Ezek vótak a kűsőÝ puszták, kűsőÝ puszták. A többijek azog belőÝl vótak a[z] ő közigazgatásán. Hát ennyit...
Melyik határrészt ismeri a legjobban?
Hát tulajdonképen csak itt eszt a csereji részt ismerem. Ott | nőÝttem fel, hát.
Akkor beszélgessünk a Cseréről!
Hát mindenesetre az elsőÝ az vót, hogy vót eggy erős, ezernyó²cszászhetvenkettőbe, mikor kiosztották a B$lsőÝ-legelőt, tehát kiosztották a szántóföldeket, mer a legelőt aszt elatták, a város elatta, bizonyos etykori cívis jog maradványaképpen kaptak a belsőÝ városi telkek után is, meg | kaptak a külső, külvárosi telkek, a hóstát telkek után is osztottag belőle. Akkor eszt elkülönítették az erdőséktől és ety hatalmas, széles árokkal, amit akácfával beültettek, eszt híjták Csere-szílnek, Csere-szíl, a Csere széle. Majd akkor, ugyanez, ugyanezen időtájon, hogy eszt, ezeket a vizes, laposas részeket, mer sok rét vót r$jta, vizes lapos rét, eszt le is csap$lták. Az eggyik víszfojás, csatornákat ástak, az elsőÝ, az elsőÝ, az első a belső víszfojást úty hífták, hoty Kondoros. Az [a] tizenhat, tizenötödik századba már megvan a név, hejnév. De nem! Eredetileg nem vót csatornázott. SzéÇles, nagy lapossas víszfojás vót réttel, nádassal, kákával benőÝtt vízállásos rét. Most r$jta kívül asztán csináltak egy másik csatornát... Kádár Ferenc mérnök vót ezernyócszázötven[es], hatvanas évegbe, Debrecen város mérnöke, az jelölte ki az irányát. Hívatalosan Kádár-ároknak monták, de a fene se monta aszt Kádár-ároknak sose senki, Kondoros vót, a Naty-Kondoros. Ez a Kis-Kondoros vót a belsőÝ, a külsőÝ a Naty-Kondoros. Ez a víz, víszfojás. Most ezeknek osztán külömböző része vót. Vót a, mikor mán az erdőséget felosztották, szabájosan erdőgazdálkodás csak a hetvenes évegbe, ezernyócszászhetvenes évegbe kezdődött a rentszeres erdőgazdálkodás. Akkor aszt ugy be, dűlőutakkal izs behálószták. De jelesebb | csak egy vót közzülük, amejiket, az $rdészlakhoz vezetett, ez is eggy, úty híjták, hogy Úriház, az erdészlakot. Úty híjták, hogy Úriház.
Ez hol volt?
Megvan, most is meg[van]. Az azonn, az ahoz vezető utat úty híjták, hogy Raport út. Mert azon, azÀr, mer azon jártak az erdőőrök rap$rtra [nevet], az Úrihászhoz. Az erdész, az, az egész erdőgazdaság erdésze, főerdésze.
Ez Nagycserén van?
Cserén, ez Cserém van, most is megvan, megvan most is. Hát ez, ez vót a jeles út. Asztán ot tanyák vótak, akiket a gazdájukról nevesztek el. Hát az mindig változott, ugyi, a gazda neve. Például a mi szomszédunk, két tanyája is vót. Ety Faragó nevű ember vót, másik nevét nem is tuttam sose, uty tuttuk, hoty Faragó-tanya. Igen ám, de a Faragó-tanyát megvette egy László² nevű ember, és László-tanya [lett a neve]. Ma is uty híjják.
Mikor vette meg?
Hát asz háború után [történt], az első háború után vette meg. De Faragó-tanya asz tovább is megvan. Igen ám, de asztán megvette egy Gombos nevű, Gombos Ferenc nevű hentes, akkor Gombos-tanyának híjták.
A Faragó-tanyát?
A Faragó-tanyát. Tehát ez, ugyanúgy a többijek, ugyanúgy változott azoknak [a neve is]. A szomszédungba vót a Gál-tanya. Az anyám unoka, nagynénnyének a tanyája vó²t. Asz megvette egy Naty Ferenc nevű ember, oszt akkor Naty Ferenc-tanyának monták, Naty Ferenc-tanyának monták. Vagy: az elsőÝ háború alatt, előÝtt, előÝtt | mán egy Márkus nevű, a Gambrinusznak, a most is meglévő Gambrinusz vendéglőnek a bÀrlője, a tulajdonosa tán, nem tudom ki, az vette meg a vasútállomástól délre az ot levő Mó²c-tanyát, Mó²c-tanyát. Utánna Márkus-tanyának híjták.
Ez mikor történt?
Hát az első háboru előtt, a még az első háború előÝtt vót. Ezek így, így vótak, így neveszték őket. Asztán betelepítették szőllőv$l, Márkuzs betelepítette, akkor Márkus tanyája. Igen ám, de eszt is elatta, megvette egy Dudinszki nevű mér[nök], ügyvéd vót, igen it lakott a Cegléd uccán, az, akkor Dudinszki-tanyának [mondták].
Ez mikor volt?
Az a huszas évek elejin vót. Vagy: Bent, magán az erdő köszt, bejjebb itt a Rákóci uccán lakot Sózs Deják István, azÀr Sózs Deják, mert a felesége Sós lejány vót, ezért a Sózs Deják-tanyán, az ott, ot vót a[z] belőÝl, ot már az erdő köszt, aszt Sózs Deják-tanyának monták. Asztán később asztán, mos, mos már nem is tudom, hogy mi vót, mer asztán az államosít[ásig], sokájig megvót nekik, az államosításig. Most az $rdészeté... Mellettük vót egy másik kis tanya, eszt egy ijen jó²zsaji emb$r vette meg, valamikor még a nyó²cvan, kilencvenes évegbe. Mert hiszen ó²csón lehetett ot főÝdet kapni. Ez | keréggyártó vót, és Kis, Kis János-tanyának [nevezték]. Vagy | tovább: Ahon mi laktunk, az D$lmi Kálmán nevű ügyvéd, mér[nök], ügyvéd, ügyvéd vette meg, az D$lmi-tanya vót. De a Natyhát út mentén vót egy másik tanyája, aszt, az izs D$lmi-tanya vót. Pontosan a kettőÝ etyf$rmán vót építve, ez izs D$lmi-tanya vót. Eszt Kovács Imre vette meg, és Kovács-tanya [lett]. Husztijék laktak ott ecs csomó²ba, azok többen is vótak, az akkor Huszti-tanya. Ezek, ezek akkor kapták a nevüket, mik$r már ot kesztek szántóföldi művelést, keszték szántóföldi művelés alá fogni.
Ez hányban volt?
Hát ez már az $lsőÝ háború előÝtti éftizedbe kezdődött | tulajdonképpen. Na és asztán, ez úgy, megmarattak a régi, ezek az én gyerekkoromba mán nemigen vótak meg, ezek a, térképen is felismerhetőÝ régi [tanyák]. Mondom, Z$ltaji Lajos térképén szépen fel van a vizek, a debreceni hegyek, a vizek, fel vannak sor$lva, fel van sor$lva. Mindeggyikre már nem emlékszem...
Tanyákat nem tüntettek fel a térképen?
De. Hát aszt is tudom, hotyhát hon vó²t az Ecsedi-tanya ugye. Az bejjeb vót mán ott #ra, a Rap$rt úton túl, ugye. A Report [!] ut a mostani iskolánál ment. Már as se, Csere-iskola, ezerkilencszázödbe építettek eggy iskolát ott. Ez vót az eggy, az $lsőÝ tanyaji iskola. Mos vendéglőÝ vam benne, asz mongyák. Nem jártam #ra már, igen, a mellett a Report, a Report úton túl vót az Ecsedijék, Ecsedi Istvánék, az Ecsedi István apjának, nagyapjának is a kaszálója. De tanya nem vót.
A híres Ecsedi István?
A, a múzeumigazgató. A kaszálló²ja. Fényképem, fényképem is van rulla, mijen vót a, naty hagyományőrző vót...
Milyen földterületek tartoztak egy tanyához?
Hát attúl függött. Például a Gál-tanyának csak tizennéty hó²lgya vó²t. A, a D$lmi-tanyának, ennek, amékrőÝl beszélek, annak meg negyven hó²lt főÝggye. Hát amennyit hozzá[mértek]. Ezernyó²cszászkilencvenkettőÝbe mÀrtÀk ki az $rdőÝtől a szántóföldé váló kaszálókat, mer ot kaszálók [voltak]. Szó²val, had mongyam el, hotyhát ezek nem vó²tak tizen[?], már mitől kezve elnéptelenettek ezek a f$lvak. Némejik, például a Cserének a falvai, ezek már a középkorban, még az Árpát-kor végén, Anzsu-k$rba elnéptelenettek. A[z] irtások hején, ami nem erdőÝsödöd be újra, azok kaszálló²kká váltak. Ugy is hítták, úgy is hítták, Csere-kaszálló². Ez vót a neve. De nemcsak a Cserén v$ltak kaszálló²k, hanem Bánkon is vó²tak, de az is cserekaszálló² vót.
A bánkit is cserekaszálónak hívták?
Nem Csere, nem Csere miatt, az erdőség miatt.
A cser ugye egy fafajta?
Töltyfás vót, hoty cserének mijér hífták, asz nem tudom. Asz tudom, hotyhát a debreceni tímárok a csert is onnet szereszték... Hát szóval az én időÝmbe nem, de korábban. Hát most már ide figy#j, lelkem! Énnekem összekeveredik a történelem, a részeket nem tudom elválasztani.
Nem baj, nem is kell.
Hát ugye asztán Váci-tanya.
Az is ott volt?
Ott, a környéken, ha ot nem, a környékin. A környék asz jelenti, hogy legalább öt-hat kilométer, négy-öt kilométeres körzedbe szétszórva vótak az erdőségek között, ugyi... Hát jelesebbeket nem, nem tudok. Meg asztán változott a neve, hát ezér mondom... De ijenek vótak, #réÇbb ott az álomás környékén is, a csereji, a csereji állomás környékén, ott ety csomóba vót ot három-néty tanya. De mindeggyiknek nem tudom, mos már nem emlékszem, esetleg eszembe jut a neve majd... S$rpenyőÝ Naty Sánd$r tanyája, ott a nagyállomás, állomásnál. Ojan jelesebb. Asztán kérlek szépen, de már az nem is a hotyhíjjákon, az mán, az mán a Halápon vót a Budaházijaknak a tanyája. Hát elég nacs család vót. Ide figy#j! Errül, asz mán a sógorom, asz többet tudna mondani, mert az is $rdőÝőÝr vót, asz tuggya. Ezek, neked $lmongya, de aszt is kinek ki vót az apja, nagyapja, nagyannya.
Az jó lenne. Össze lehetne ővele jönni?
Budaházi Gyula, kéÇrlek széÇpen. M$jt szó²llok neki, osztán Maró²ti György [helyesen: Pereces] ucca huszonhárom szám alat lakik. Ha a kedvét, ha eltalálod a kedvét, akkor kérlek szépen... M$jt ha megyek ugyis a héten hozzájuk, szólok [neki]... Először ot kezdőÝdik a dolog, hotyhát én elkerültem, mikor egyetemre, egyetemista koromba még | kint laktam, másodéves koromig a tanyárul jártam be. De asztán el, elkerültem és asztán ez, lassanként kiestek a, a[z], érdeklődési körömbőÝl, és asztán emlékezetembőÝl is.
Igen, ez érthető. Ezek a tanyák meddig álltak fent?
Hát nézzed, aszt tudom mondani, hogy ezer, ezernyó²cszászkilencvenkettőÝbe f$lmÀrtÀk a kaszálló²kat. A kaszállóÀk mos már lassanként mekszüntek kaszálló²k lenni. Tehát nem, nemcsak tel$ltetőÝ szállások vó²tak, mint korábban, a debreceni gazdák teleltetőÝ szállásaji, hanem szántóföldi művelés alá fokták, ami a terület $lkalmas vó²t. Nem nagyon volt #ra [alkalmas], de szegény, fijatal házas emberek, akik nem tuttak a fekete főÝdön, az ondódi fekete főÝdön béÇrlethez jutni, it hozzájutottak, mert itt a gazdájuk nem gazdálkodott. Tudod? Apámék is például, mikor összeházasottak kéÇrlek széÇpen, két | dolog volt ijen, apám abbul Àlt, mikor nem v$lt télen munka, akkor ló²gerezett. Az asz jelenti, hogy a favágás nyomát a vágástéÀrrül a fákat a ló²g$rbe szállították, fuvaroszták. Tehát őÝ is így lett ott, ot kint lakott, tehát könnyű szekérrel fuvaroszta a vágástéÇrrül a faraktárba a fát. Ugyanígy | tehát itt, ezek it csupa bÀrlőÝk vó²tak ottan. Ezek lassankint vették, ugy vették meg lassankint a főÝdeket. Vagy megvásár$lták vacs csag bÀrlőÝk marattak továbra is. De, őÝk kesztéÇk művelés alá fogni ezeket a területeket. Addig, azelőtt azok csak teleltetőÝ szállások vó²tak, ot nem vótak, vagy aklok vaty karámok vagy gazó²lak vó²tak. Gazó²l.
Így mondták? Még István bácsiék is használták?
Nem, már az én időmbe nem. Nem ismerték. Eszt már, eszt [!] már történelem, történeti adat. Asz jelentette, hoty trágyábó²l meg ebbőÝl meg abbó²l meg, mek sz$lmábó²l ó²lak, már karámokat kerítettek. Fényképen is [meg]van, csináltattam is az ijen, a teleltetés és a szállás... Fényképek is vannak a Déri Múzeum éfkönyvibe, hát különnyomaton van. Különnyomatot már nem tudok adni... Úty hífták, hogy gazó²l. Tudod? Trágyábó²l meg, meg | széÇna, összeh$rdot széÇna, fene tuggya, mibűl. Meg, meg levágott | gajjagból el, elkerítet karámok vó²tak. Fényképek is vannak ró²lla. Még az én gyerekkoromba még megvó²t. Ahol, ahol a, mer még vót ojan, ahol csak [?] szállás vó²t az éÇn gyerekkoromba is. Nem vót szántó²földi művelés, tanya se vó²t.
Váltsunk témát! A vákáncsosokról meg a teleltetésről beszélgessünk egy kicsit!
Kezgyük először, mos már mejiket? A teleltetéseket. Miután tilalom alatt is vó²t a szántó²földi művelés. Tizennyó²cadik századig mék tilalom alat vót a szántóföldi művelés, teleltetőÝ szállások vótak. ŐÝsz ó²ta, tavaszig a tisztásokon lekaszált széÇnát, ahol gajjagbó²l, tüskégbőÝl ugye karámokat csináltak, és szabad | fedel, fedél néküli teleltető, szabad ég alat teleltettek. A széÇnán, az ot kaszált széÇnán, ugyi. Miután ezernyó²cszászkilencvenkettőÝbe esz felosztották, telekkönyvileg is elválasztották, ettőÝl kezdve kezdőÝdött. De még az én időmbe is vó²tak teleltetőÝ szállások... Hát a, a[z] vaty kerek kunyhó² vó²t, vaty hegyes kunyhó² a pásztorok, a teleltető embereknek, akik ot vótak a jó²szággondozó²k...
Ezek a Hortobágyon voltak?
Neem! Itt. Hegyes kunyhó, ami annyit jelentett, hotyhát a naty hosszú rúddal összeálították, és utána szénát, sz$lmát. Széna! Sz$lma nem v$lt. SzéÇnával befették, és akkor ebbe, ez [volt]. De nemcsak ijen karámok is vótak, de a karám nemcsak aszt jelentette, hogy ott, hanem az is, hogy a favágó vagy akig glédában [?] kőművesek vó²tak a vállalkozók kimentek, azok, kÀrlek szÀpen, ojan nagy, félik főÝdbe ásot vermet ástak, asztán kérem szépen nagy dorongokkal feltámogatták, és felül nyitot maratt a teteje. FőÝdd$l befették, szó²val sz$lmával, g$jjal befettéÇk, körül a főÝtpatka megmaratt, azon aluttak, középen égett a tűz, íccaka. A füst kiment a szabadba, és ez vó²t a karám. De karámnak nevesztéÇk azokat is, akik eggyüt vótak mint, mint | banda. Ety karám. Hat-hét, tíz ember, no, ezek vótak a karámosok. Ezek. Na de mondom ijen mos mán nincs, a pásztorok, illetve a jó²szággondozók is vagy ijen kerek kunyhó²ba vaty kunyhó is vót, améket t$jjesen befettek...
Most a vákáncsosokról beszélgessünk!
A vákáncsosok, a vákáncsosok megint más. Az első vilákháború előÝtti évegbe. Hát először is kétféle. A városé vót az $rdőÝ. A városnak vót ety főÝerdésze, és vótak ott erdészek kinn. Mind, három erdészlak vót ezeken a [helyeken], Halápot izs beleértve, Bánkot, ezeket a, a mondott úriházat, ahol az erdész lakott. CsőÝszök is ot laktak, az erdőÝcsőÝszök is ot laktak. Asztán későb már építettek asztán külön csőszházakat... A vározs gazdálkodott ottan kint, a kinti erdészek vezették a favágást is meg a nyesést. Irányították egyáltalán az erdőÝgazdálkodást. Az $lsőÝ háború előÝtt azomban már nem vót, nem lehetett ojan, nem, a város rátért #ra, eszt különösen, má a vilákháború után következett, akkor t$jjesedet ki, hogy egy írtot területet, betelepítendő, beültetendő területet három vagy nígy éÇvre ojan szegény emb$rnek adott, aki vállalta aszt, hotyhád beÊlteti őÝsszel elveti a makkot, kapája nyáron, és ennek fejébe, míg meg nem nőÝ a fa, két-három esztendejig nem nőÝt meg a fa. Akkor is lehet[ett] babot, krumplit, tengerit aszt nem szabad vó²t, tököt t$rm$lni. Meg a várostúl kaptak fát ahosz, hotyhát főÝtkunyhó²t ípíccsenek, vákáncsos kunyhó²t. Főd, félik fődbe építet kunyhót, azoknak is megvan ott a képe [a könyvben].
Igen, tudom.
És t$rthatott, kecskét nem, de disznó²t t$rthatott. Libát se tarthatott, de tyúkot igen. A liba az | tönkreteszi, a[z] lerákta a h$jtásokat. Kacsát például lehetet t$rtani, és rentszeresen dógozott a, bér mellett a favágáson, írtáson, favágáson, és a feles tucskózás az övéÇ vó²t. Tehát a fatövet kiszethette, és elathatta... Lakást kapott, és eszt a főÝthasználatot. Nem kapott | más fizetést.
Milyen eszközöket használtak?
Sok nincs, sok nincsen. Csak csákánnya vó²t neki, fejszéje. Vó²t írtó²f$jszéje, fejszéje vó²t, fűrész. Nincs más. Mek kapa. Nincs, nincs speciális, nincs speciálisz sz$rszám. Nem kelletett ahoz, mek fűrész ugyi. Egy, egy nyesőÝfűréÇsz ugyi keretes, keretes fűrísz meg rókaf$rk fűrísz... Ró²kaf$rk, ró²kafark fűrísz, aminek nincsen kerete... Az asztalosok pászító fűrísznek mongyák... Pászító²... Mek kereszvágó² fűrísz vó²t a naty fáknak az el [fűrészeléséhez]... A házuk vaty putri vó²t vaty főÝtház.
Mi volt a berendezése?
Nagyon szegényes volt. A fekvőhej, a dikó² meg valami ülőhej, leginkább ety tönkő, tőÝke... És asztán konyhaeszközök, hát az, ami, vasfazik, bogrács, vasfazik, kanál, és hát ezek. Nem, nem, az egy b#rzasztó² szegénység vó²t... Az mán nagygazda vó²t, akinek vót egy rossz szekere és egy lova, amivel ide, ott a kisállomás mellet vót a fapijac, ugye. A fris tucskó²ját | befuvaroszta ide, ot lehetett eladni, ot vették a debreceni, szegény emberek vették aszt is. Tehát ott, ott árulták.
Egy kérdésem lenne. Az én feladatom a cívis szótár megszerkesztése. A cívis világ szakértője szerint mi kerüljön bele egy ilyen szótárba? A huszadik századra kell koncentrálni, mert történeti forrásokat nem akarunk feldolgozni, akkor ugyanis nagyon elhúzódna a munka.
A ház. A ház és a hásztartás, k$rt, ezz$l kezdődik. Az éÇtelek kellenek, ruházat kellene, gazdálkodáshoz való, az is kell. Az, annak ó²rijási szó²anyaga van. Hát mos már asz nem tudnám megmondani, hogy a társas élet. A társas élet az nyílván kell. Mékhozzá iskoláktúl kezdve a halálozás[ig], mongyuk a bclcsőtől a kop$rsó²jig... És a hitvilág ugye, az bisztos kell. És azon kívül az, amit úgy lehetne mondani, hotyhát az írásos kultúrábó²l leszűrőÝdött irodalmi anyag asz tul$jdonképpen. Csak mos mán a[z] belekerült a mindennapi szó²használadba.
A szórakozásból micsoda? Mentek-e a cívisek vendéglőbe?
VendéglőÝbe? Oda nem. Áldomáskor igen, de akkor is csak azÀr, hotyhát megigyák az áldomást... Debreceni cívis vendÀglőÝbe [nem ment]. Azok mán, [akik nem] cívisek vó²tak, a hotyhívjákon, pontosan azok ot kötötték [a vendéglőkben], ott üzleteltek a zsidó²kk$l.
Kik számítottak cíviseknek?
Hát akinek a Basah$lmán belül vákták el a kőÝldökit... Basahalma, ot vót egy | kert, Téglás-kert.
Milyen társadalmi rétegek tartoztak ide?
Hát az nagyon érdekes. H$rmadig generácijó²beli, aki már... Na, a hatvanas évekkel, a hetvenes évekkel, amikor a Bellegelőt, B$lsőÝ-legelőÝt kiosztották, akkor még vótak ojanok, hogy jogosulcságuk legyen nekik a[z] osztázsbú, részesedni, az utó²só², ez vó²t az utó²só² főÝdosztázs Debrecembe... Ezek kiváltották a p$lgárlevelet. Nem kellet már az esküt letenni, de le kellet pengetni Àrte a, mos mán nem tudom, mennyit. Meg vó²t álapítva a statutumba, hotyhát mennyit kelletett.
Mikor volt ez?
HetvQkettőÝbe. Utánna már nem volt érdekes többéÇ. Azok, őÝk kiváltották a p$lgárlevelet, még akkor is, hotyha mos már nem vód bel[városi?], mer a p$lgárjog az a belvárosi hásztelek | b¤rtoklásához vót kötve. Hotyha például a Hó²stádba lakott, külön házba laktak ugyi, akkor is kiváltották a p$lgárlevelet..., Ezek mán csak jöt p$lgárok vótak, mán nem benszülött, benszülöttek. Legnagyub része nem. Lehet, hogy it született, dehát nem, de nem vó²t, mongyuk, tőÝzsgyökeres adófizetőÝ, b$lvárosi polgár, leszármazott. Na de számon t$rtotta mindenki, hogy az apja meg a nagyapja, például jánykérésnél.
Igen?
Hát had mongyam el! A feleségem erdéji, erdéji származású. Erdéjbe született, nem szék$j, de Erdéjbe született, tanító²nőÝ vó²t. És az eggyik utó²só² tőÝzsgyökeres p$lgár, Jó²na István, akinek a háza ot vó²t, ahon most az iskola van... Ot vót a háza, iskola van a hején... Amikor én a múzeumba vótam, mán egyetemista koromba, és onnét ismert, jó baráttya vót Ecsedi Istvánnak, a múzeumigazgató²nak. Vendégeskettek nálluk, oda is jártak, múzeumba is. Ismerte tehát a hotyhívjákot, és tutta is hotyhát. Mekkérdeszte, hogy méÇg Balog? Hát, nem, az én apámnak mán nem vót [földje]. Vót it vaty tizennÀgy Balog, de hát külömböző nevük vót: Nyárfahajú Balog, Hegyeshasú Balog, Dombom Balog, Gcrbe Balog, na, jó. De vót tizennégy név, ezek [megvannak] a múzeum éfkönyvébe, mekcsináltuk... Mekkérdeszte. Nekem már nem vót, mer az én nagyapám, déd, nem, szépapám, az b$lvárosi polgár vó²t, háza vót neki a Csapó² uccán. A hagyomány szerint, kéÇrlek széÇpen váltó²t írt alá, és emiat ment tönkre, mert a váltót akinek atta, nem fizette ki. Nem emiat ment tönkre, a nagy napóleoni háborút követő dev$lváció vitte el neki a [vagyonát]. M$rhakereskedőÝ vó²t. Mán a fija az mán nem tudom, mi vó²t, $rul nem tudok sokat, nagyapámró²l tudom, hotyhát az mán debreceni nagygazdánál vó²t kocsis, $lsőÝ kocsis, ugyi. Az asz jelentette, hotyhát őÝ vó²t a cselédeknek a hász körül, a benkosztos cselédeknek őÝ v$lt a[z] irányító²ja, a gazda hejettese, $lsőÝ kocsis. Nagyanyám meg ot vó²d b$lsőÝ jány, szó²gáló² jány, nagyanyám... ÉÇs a gazdája házasította össze űket adván nekik ety szekeret, meg mit tudom én, na. Családi hagyomány, nem akarom $lmondani... ŐÝ mán csag bérlőÝ lehetett, de sokájig is az vó²t, a debreceni gazdáknak a bérlőji, de nem a, nem az erdőségen, hanem a Szepesen, ugyi, vó²tak már akkor ojan cívizs gazdák, hogy maguk nem gazdálkottak vagy özvegyasszonyok vó²tak vagy ojan gazdák, hoty kéÇt tanyájuk vó²t, oszt az eggyiket kiatták, [a] kisebbet... Ezek vettik árendába. Hát ű is íty keszte, és ez az apaji nagyapámra vonatkozik. Így osztán kéÇrem széÇpen a fijait, azokat mindeggyiket a maga szárnyára bocsátotta. Mik$r mekházasottak, adot nekik, a jányok is hosztak valamit, leginkább ety tehenet, ety fejőÝs tehenet vagy b$rjas tehenet meg eszt meg aszt a házba, hásztartási berendezést, bisztoson. Ez az ugye, ami a hászho kellett. De a gazdálkodásho valót aszt a fijú vitte magáv$l, ugyi. Apám is ugye, kapott ety szekeret, két lovat, ekét, próbájjatok [gazdálkodni]. Uty keszték, na... Na most, had mongyam el! Nem vó²t tehát nevem, merd Balog vót annyi fene [?]. Leginkább uty hífták a hotyhívjákot, az én nagyapámot, hoty szepesi, mer ot vót, od bérelt [földet]. Nem volt külön neve, ojan jeles neve, mint például Pipázs Balognak vót, a Gcrbe Balognak, akik nagygazdák vó²tak, basák.
Ezt így mondták?
P#rsze, basaparaszt, basa, így, nem vót hozzá semmiféle járulék.
Basaparaszt hány hold földtől volt valaki?
Háát, hetven-nyócvan hóld, akinek mán nem kellett a kapát mekfogni, csag dirigált.
Akinek kevesebb volt?
Hát az, az jó² gazda vó²t. Na, igen, nem fejesztem be. Asz kérdezi Jó²na István tűllem, mond, mongya öcsém, hallom, hogy mekházasodott. Igen, mondom. Na oszt, ki jányát vette el? Evv$l keszte. Hát ennél, ennél már klasszikusabban nem tudom [meg]magyarázni, hogy | kik vó²tak. Számontartották legalább | kéÇt | generácijón visszamenően, kinek a jánya, kinek a fija.
Mennyire hat a mai Debrecenben ez a cívis tudat? Mit jelent?
Semmit, semmit se, semmit. Akkik[!] it vannak, azok nosztalgia, akik még eszt, valami, valami előttem mekfokhatatlan nosztalgija van, nem is tuggyák, hogy mit jelent ez. Esz semmi, esz csak szóhasználat... Há, nem is tuggyák, hogy mit jelentett. Esz kérem magat$rtást jelentett.
Mi volt a jellemzője?
Hát először is, hogy nem barátkozunk mindenkivel azért. Hát megnézzük, hoty kivel állunk szóba. Honnét jött [nevet]. De, had mongyam $l megint aszt, hogy, és ez Àrdekes. Ezek a debreceni gazdák, úgy, ety kicsit elég la[zán], lezseren gazdákottak. Cucán és Hegyessen meg a domboknak a szílén hát a bérbe atták a [földet]. Jöttek ezek az újvárosi svábok, de nem svábok vó²tak, m$r, illetőÝleg refor, ref$rmátusok legnagyob része, esz hozzátartozik, hogy reformátusok, jöttek... ÉÇs hát idejöttek mint, előÝször mind béÇrlők, ötvenes, hatvanas évegbe, múlt század ötvenes-hatvanas évejiben. ÉÇs miután hát..., hamarosan mekszették magokat ottan Cucába meg a hotyhívjágba, őÝk, őÝk vásárolták fel ezeknek a cívizs gazdáknak a főggyejit. Hamarosan itt, az ugyancsak a cívis f$rtáj vó²t, Mester ucca, Betlen ucca..., házat vettek magoknak.
Így mondták, hogy cívis fertáj?
Ííígen. Azon a részen házat vettek magoknak, űk még ugy ety kicsit, űket még ety kicsit csak azÀr tiszt$ltÀk, mert főÝggyük vó²t, vagyonuk vót. Be nem vették. Másodig generácijó még nem ide házasodott. H$rmadig generácijó már összeházasodott. És vadap cívisek lettek, hagyományőrzők itt a képviselőÝtestüledbe..., mint a benszülött, a Basah$lmán belől.
Ez mikor volt?
Hát az első vilákháború előtt, két vilákháború között. ÉÇn láttam űket... Ők h$rdoszták, őÝk, őÝk magyarászták meg, hogy mi asz, hogy | cívis hagyomány.
A mesterségek közül melyek számítottak cívis kismesterségeknek?
Háát, a csizmadiják, bisztoson, tímárok, csizmadija, tímárok, bisztoson. Számba is űk vannak a lektöbben, kovácsok, keréggyártók, ezek. Hentesek, mészárosok, ezek, az elsőÝ nagy vagyonos cívisek. Tehát azok a cívis leszármazottak, azok úgy lettek... ötvenes évegbe, mikor mán Nyugat-Európában még nincsen, még élelmiszer hijány van... Rézben gabonáv$l, de nem is evv$l, hanem húss$l, hús és sertéshízlalással [foglalkoztak]. Hát a Homokkert ajján csupa cíviseknek, henteseknek, de vállalkozóknak a sertéshizlaló²ji, disznó²hizlaló²ji vótak.
Meddig?
Az $lsőÝ háborújig. Még it kívül is, r$jta kívűl, itten a vasúton kívül ez izs disznó²hízlaló², tele vót | disznó²hizlaló²kkal itt. Ott, ahon be van építve mos már, ott ezek vótak, őÝk vótak... Azér nem, ez nem irányadó, m$r például igazi, a nagyvállalkozó² Vecseji, aki építette ezeket a szép házakat, szép klasszicista, kora, koraszecessziós, nem is szecesszijó²s, eklektikus házakat, asz például cívis vó²t. ÉÇs kitanúlta a kőműves mesterséget, s asztán bejárta Nyugat-Euró²pát, Berlimbe izs dó²gozott, Brandenburgba izs dó²gozott. Szóval..., [az] elparasztosodás csak a, a század, múlt század második felibe következed be...
Inkább kézművesek voltak?
Igen, attúl kezdve nem, nem..., Valahogy nem is, nem is állott a testükhöz a tőkés vállalkozás. A hagyományos formát asz t$rtották. Megint had mongyam Jó²na Istvánt. Jó²na István, ez a nagygazda, egyedül vó²t vagy nétyszáz, ötszász hó²lt főÝggye, rézben a debreceni határban, rézben a debreceni határon kívül is vót neki. Vót itt egy naty kaszálló²ja a Halápon, Jó²na-kaszálló vót, három tanya is egymás mellett, ott a csárda mellett. Azér mondom, hotyhát eszembe jut asztán sok minden... És a Hegyes | szélen egy naty tanyája... Benkosztos cselédek vótak, meg a napszámosok, hotyhívják, azok izs benkosztosok vótak a napszámosok, ez is hozzátartozott a hásztartás[hoz]..., akik oda, na csak a rÀszes aratók nem, azok nem kaptak hotyhíjákot meg a cséplőmunkások. De, a cséplőmunkások is egy része. Szóval ez, míg nyomtattak, addig azok is kaptak... Még az elsőÝ háború, még az első háború után még nyomtattak. És akkor a nyomtató² emberek, akik ot vótak, azok mék kaptak kosztot.
Hogy nevezték őket?
Hát vótak, villások vótak, ló²h$jtók vótak, rostázók vótak.
Rostázók?
Na kérlek szépen, a követ[kező]: ... Vót neki, itt is vót az Acsádi útfélen egy naty sertés, disznónak hívjuk, tanyája, nagy, ot tartotta a disznóját, ak$lba meg a szabad égen. Ott etették, szítszórták, a tengerinek a disznó megette a felit, ami kellett [neki]. Na, mindenesetre az ősszel elhajtotta vagy valamikor eccer a halápi kaszálló²ra a marháját, és kitelelt ott, már akkor volt sz$lma is, nemcsak széna, de széna vót a legnagyobb, azon... Az vót a fontos, mer az vót a natykaszálló², órijási kaszáló² vót, a rét. ÉÇs, éÇs tavassz$l leginkáb leromlott a marha, mer már kevés vót a takarmány, vinni kellett, sokszor h$jtották ki Szen György nap után, inkáb máj[us], április vígin, Hortobágyra. ÉÇs ojan gyenge vót sokszor, hoty két-három szekér ment utánna, és szekérbe tették, amék már nem tudot menni, leesett a lábárúl, és ugy vitték ki a Hortobágyra, a legelőre. Hát majd ottan [feljavult]. Hát eccer mekkérdesztem tűlle, hogy István bácsi! Hát azér rígiezs gazdálkodás ez, hát ugye lehetet vele tárgyalni. Ety tavaszon vót, ez uty harmincödbe vaty harminc, harmincnígybe vaty harmincödbe vót. Öcsém! Láb az mind! - monta. Ez már a megrögzött utósó stádijum [volt].
A felvétel 1999. május 20-án készült.

2.

Beszélgessünk a Csokonai hagyományokról!
Debrecembe a cívisek, mán a debreceni, még a parasztok körébe is v$lt Csokonaji-hagyomány. Külömböző történeteket t$rjesztettek, és t$rtottak, beszélgettek ró²la. Feleségem izs gyűjtöt néhányat, de ém bizony nem tudom megmondani, előÝ kellene keresni [hol van]. De igazába az egyik[!] lekfőp forás azomban a Kollégium volt maga. Rézben a dijákság, de az éÇn időmben már inkább a kollégiumi könyftár d$lgozó²ja, SzőÝke bácsi, akinek a nevit, a másik nevit nem is tudom. Öreg bútordarab v$lt a könyftárba. Gimnázista koromba már ot v$lt, és méÇg egyetemista koromba is sokájig. SzőÝke bácsi $lvasott, hallott is, a hallottakat mek továbbatta. Eredeti foglalkozása suszt$r v$lt. Szavajárása szerint ketten ism$rjük a könyftárat, éÇn | meg az igazgató² úr, V$rga professzor úr. Hát hogy menyire [!] igaz, menyire nem, az bisztos, hotyhát mindent mektalált, ha nagyon ak$rta. Ha nem nagyon ak$rta, akkor nem bisztos hotyhát mindig mekkaptuk. Hát eggy ijen Csokonaji legenda tőÝlle isz származik, amit asztán Juház GéÇza átvett. Mékpedig asz, hogy | tulajdonképpen hoty fogattág Debrecembe, a Csokonaji-szob$rbizoccság | hoty fogatta a mintát. Két mintája van a Csokonaji-szob$rnak, a könyftárba ma is ki van állítva az üveg alatt. Csak a könyftár akk$r nem v$lt a közönsék számára megnyitva. De ha valaki SzőÝke bácsinak adot néhány forintot, pengőÝt, pengőÝt akkor őÝ megmutatta a szobrokat, éÇs el is monta az ide vonatkozó² legendát. Az egyik ijen legendája, m$r kettőÝ van, az egyik a Vaji Mikló²s műkedvelőÝ szobrász által készített. A másik az Izsó² Mikló²s | szobrász mintája. És hát ugye ehesz fűzőÝdve, SzőÝke bácsi $lvasta valahol, m$r már a szoborleleplezés idején megjelent a Vasárnapi Újságba egy emlékezés, egy debrecenijeket csúfoló² megemlékezés, hogy a szob$rbizoccság | hogy véleményeszte a bemutatot mintákat. Mondván hogy | sovány$lták a költőÝnek az alakját, m$rt ahol ijen jó² töltöt káposztát ézs disznó²torokat | csinálnak ott | nem lehetett ijen sovány pojéta. Esz SzőÝke bácsi asztán mint általánosan elterjett legendát emlegette, s ennek követkesztéÇben asztán, eszt hallotta tőÝlle Juház GéÇza. Juház GéÇza pedig asztán mik$r, megint az éveket már nem, az éÇvet nem tudom... És eszt $lmonta, már korábban $lmonta Juház GéÇzának, Juház GéÇza pedig, valamikor később | Fülep Lajoss$l közclte. Fülep Lajos eszt szó, szó szerint vette, elhitte. ŐÝ nem nézett utánna az eredetinek, és mikor it v$lt a debreceni ünnepség, Debrecembe, a művészettörténészek itt Êltek, eszt mint tcrténeti tényt atta előÝ Fülep Lajos. Mondom neki, hotyhát: Professzor úr! Nem egészen így van. Hát én ismerem az emlék, emlékkerd-bizoccságnak a jeddzőÝkönyvvét. A jeddzőÝkönyvbe az van, igasz, hotyhát nem v$ltak naty szakértőÝk, akik megnészték a[z] Izsó² Mikló²s által készített | mintát. De egyáltalán nem kifogás$ltak semmis se r$jta, lekfejjep csak aszt, hogy a mentének nem elég magyaros, magyaros szabása van. Ez benne van a jeddzőÝkönyvbe. “re asz mongya nekem Fülep Lajos: “Si non e véró², bene továtó².” Ha nem is igaz, de nagyon jó²l el van találva. Hát én nem ragaszkottam asztán a történeti hűsékhez. Ez a, ez a megjeddzés azír elhangzott itten a publikum, széÇles naty publikum előÝtt. Na, szó²v$l csak aszt akarom mondani ezz$l, hotyhát Juház GéÇza valószínűleg ugyancsak SzőÝke bácsit–l h$lhatta, de az is lehet, hocs csak álmotta, szó² szerint idézem mos már Juház GéÇzát, GéÇzának a szavait: A mekszomorodot szívű anya a megmarat kéziratokat a feje alá tette, a fijának a feje alá tette a kop$rsó²ba. Ez, ez, #re hívatkozott akk$r, mik$r mekkapta a megbízást $rra, hogy a Csokonaji-kéziratokat, a Csokonaji-íratokat, a Csokonaji-hagyatékot, illetve a műveket s$jtó² alá, kritikaji kiadását s$jtó² alá rendezze. Nem sokra halat vele, sokad baj$lt vele, de nem sokra halatt. ÉÇs most, mán az éÇvet nem tudnám megmondani, a hívattalos [!] aktába megvan a Déri Múzeum írattárába. Asz tudom, hotyhát méÇg Révaji vót a művelőÝ[dési], népművelési minisztériumnak a vezetőÝje és ém meg igazgató²...
Hol volt igazgató?
A Déri Múzeumban, a Déri Múzeumba. ÉÇs eccer jöt Juház GéÇza hozzám, azér mondom, az évet nem tudom, már nem emlékszem rá. Jött azz$l, hotyhát mek kéÇne, fel kéÇne bontani aszt a hejjet, ahol a gúla áll. Mert a gúlát aszt a Csokonaji, Csokonaji sírja felé tették. Eszt tuggyuk, mer a Berekszászi-féÇle, Pál-féÇle kezdeményezés annak idején, asz szépen megvan, annak idejébe az előÝkerÊlt..., meg is jelent a nyomtatázsba az egész Csokonaji-síremlékálítás.
Ez mikor volt?
Ezerny$lcszászh$rmincnégybe, PéÇceli kezdeményeszte, Berekszászi Pál t$rveszte, ugye. Ez megvan. Hotyhát eszt akk$r felásták a gúlát, a gúlának a hejit, az alapját kellet csinálni. A sír valóban, a sír még akkor megvót, de már akkor csak ety k$rhadozó² f$jfa v$lt a sír. Mutatta, hogy ot van Csokonaji eltemetve. Ijen debreceni stílusú, csó²nak alakú, nem is csó²nak alakú, inkább ember alakú, de csó²nak alakú, hegyesre vágot f$jfa vót a feje fölött. Annak is vót a r$jza valahol, asz talán a Déri Múzeum valamejik r$jzgyűjteményébe megvan. És így osztán eszt ot felásták a sírt, és én aszt mondom már akkor is Juház Gézának, hogy nemigen hiszem, hotyhát asz háborítatlanul megmarat v$lna. Nem is t$rtom célszerűnek. Minek? Igen ám, de naty t$rvei vótak, hogy egy mó²zó²leumot, debreceni kcltőÝk panteonnyát építi meg a kösztemetőÝbe.
Az újban?
Ebbe az újba. Hát aszt a temetőÝt már akkor f$lszámolták, a Hatvan uccaji temetőÝt. Ott, ahol most is ott áll a síremlék. De csak az van, körül felkerítve. Asz mán akkor f#számolták a KösztemetőÝ ezerkilencszászharminchármas megnyitása után. Mondom, nem hiszem, hogy így van, de hát én. És nem is t$rtom célszerűnek, éÇs én nem megyeg bele magam. Mer a múzeumigazgató²nak, akinek ásatási gyak$rlata van, [az nem tehet ilyet], hát nem vót ugyan. Nem megyeg bele. Ellemben egy időÝ múlva kaptam egy utasítást a minisztérijumtúl, Révaji szeméjesen telefonált, hogy eszt pedig Juház GéÇzának tejjesíteni kell, eszt a kívánságát. Hát kéllek széÇpen, nagy apparátuss$l kivonúltunk oda... Az a gúla elég | tekintéjes sújú, eggy ijen emelőÝdaruval felemelték, ki is vittéÇk a KösztemetőÝbe, m$jd utánna jó² két évig ott is hev$rt a bejáratnak az északi ó²dalán, lefektetve. A panteon p$rsze szó²ba se kerÊlt kéÇsőbb. S így osztán f$ltártuk a sírt. KiderÊlt, hogy | körülbelül méÇter vastak téÇglafalazás, nétyszögletű téÇglafalazás van a gúla alatt. Tekintéjes sújú a gúla, az nem is tudom, mennyi lehetett. Jó², jó² sújú vó²t az, lehetett ojan száz, hetven, nyó²cvan, száz mázsa is. Öntött | vas. ÉÇs hát f$ltártuk, és kiderÊlt, hogy a sír, ez az alapozás, a nétyszögletű téÇglaalapozásnak a b$lsejébe körülbelőÝl ojan egy mét$r egy négyzetmét$rnyi homok vam benne, az láccik. S mikor eszt $lkesztük piszkálni, akk$r kiderült, hogy mésztörmelékk$l, m$ltertörmelékkel vegyes csontok vannak a homok köszt. Hát a homok, asz megint mos már gyak$rladbúl tudom, mer sok, itt, mikor ezeket a temetőÝket f#számolták, akkor elék sok sírnál [ott voltam]. A homok az legjobban megemészti a csontokat, még a lekkeményebb | csontokat is. A koponyacsont az a lekkeményebb | csont, még aszt is tejjesen f#l [morzsolja]. Úgy dirib-darabok vannag benne, a hosszú csontok mék hamarabb elp$rladnak. A szíkes főÝd azÀr őÝrzi mek sokájig a... Az majdnem épségbe megőÝrzi a csontvázat. Így osztán kiszettük, amit ki lehetet szedni, de lementünk a gúlának az $jjájig, a, az alapozásnak az $jjájig, és ami csontot össze lehetet szedni, szakszerűen kiszettüg belőÝle. De kiderÊlt, hotyhát az nem ép, ép csont már nincsen ottan, még a fogak, amik lektováp t$rtanak, azok se nagyon vó²tak mektalálható²k. Az egíszet asztán összeszettük, és elvittük az egyetemre, az antropológijai intézedbe, Malán Miháj v$lt akkor a professz$r, az antropoló²gus. ŐÝ és a tanítványai asztán eszt vaty kéÇt esztendejig vizsgálgatták a csontot, és kiderítették, hoty három külömbözőÝ szeméjnek a csontyaji vannag benne. Van ojan csont, amejiken a tub$rkulózisnak a nyomaji is megállapítható²k. Ennyi az egész. De ety fijatalabb | szeméjnek, férfi szeméjnek és egy lánynak, a nőÝji szeméjnek a csontyaji. Hárman vó²tak tudnillik $ltemetve ottan. Csokonajinak a húga, az öccse és őÝ. Esz tuttuk azelőÝtt is, korábban is. De kop$rsó² és semmiféle maradvány persze nem v$lt. A pappír mek pláne nem marathatot vóna meg, mer mondom, a homok a csontokat is megemészti, nemcsak a pappírt, abból nem marat semmi se. Ennélfogva nem találtunk semmit. A gúla is ot hev$rt vaty két esztendejig a KösztemetőÝ bejárata mellett, a fas$r köszt. A panteombúl nem let semmi, éÇs hát mit lehet csinálni, mit nem. Juház Géza már régen el$jtette az egészet, mint amikor a kutya ki$jti szájábúl a zsákmányt. El$jtette az egíz gondolatot, nem foglalkozot vele. És hát mi, mi a nyavoját csinájunk, a hotyhíják meg ot vót ez az alapozás üresen, csak úgy... VéÇgül kérlek szépen asztán vót itt eggy építőÝvállalat | Debrecembe, Hajdú-Bihar, akkor mék csak megyeji építőÝvállalat vót, Kalenda Ló²ránt vót, a városi főÝmérnök vót a vezetőÝje, és őÝneki vót a munkatársa Sápi Lajos, az műszaki tiszt vót. Sáppi [!] Lajoss$l mink ketten $lhatárosztuk, és Kalenda Lórándnak a támogatásával, hogy a gúlát pedig minden további nélkül visszatesszük. Csinátak ety t$rvet, az építőÝvállalat ott a kcrnyéknek a rendbehozatalára..., abba az állapodba, ahogy most is van, csináták. A gúlát aszt visszatettük, nem szó²ltunk senkinek az égvilágon. Nem, senkinek. Nem tcrtént semmi se, a gúla visszakerÊlt a hejire, most is ot van.
Ez mikor történt?
Mondom, hogy nem tudom megmondani. Nem sokára utánna megbukott | Révaji mint miniszter, mekszünt a miniszter[sége], de a hívatalos aktát, a jelentést, mindent, mektalálod a DéÇri Múzeum irattárába...
Hogy zajlott le az ásatás? Juhász Géza megjelent az ásatásokon?
Hát nézzed, ottan elék sokan vótak a hívatalos szeméjek is... Bakó² valamit kikutatott, felsor$lta a hívatalos szeméjeket. Ém már nem emléÇkszem rá. Asz tudom, hotyhát nem magam csináltam, asz tudom, hotyhát elék sokan vó²tak ottan. Csak én vezettem az ásatást, én vezettem a f$ltárást. De réÇszleteket mán nem, nem emléÇkszem. OjR sok mindent kellet nekem csinálnom akkor, múzeumigazgató²[ként], ém vótam a mindenes, hát még régészünk se vót, etnográfusunk se vót, várostcrténészünk se vót, semmi. Magam csináltam akkor mindent. De ez még ötvenkettőÝ, ötvenkettőÝbe vagy ötvenháromba lehetett... Mingyár csak, mingyár, mingyár, had mennyünk csak vissza. Negyven, negyvenkiledzbe már mekcsináltuk az $lsőÝ kiállítást, ötvenegybe a második emeletet izs berendesztük. Ötvenháromba! Akkor mán vót eggy | botanikus munkatársam. De magam vó²tam az igazgató², tcrténész, réÇgész, etnográfus és azonkívül mék takarító² szeméjzet is.
Juhász Gézát ismerte közelebbről?
Juház GéÇzát én szeméjesen nem, [illetve] ismertem, de nem t$rtosztam ahoz a kcrhöz, amejik időÝnkint összejött azon az irodalmi összejöveteleken a Hajó² uccába, a lakásán... Én csak annyit tudok, hogy mikor ez a feltárás mektcrtént, akkor nacs csaló²dás vót számára... Dehát eszt előÝre montuk neki, ugye, hogy ott, ot nem talál semmit. Nacs csaló²dás vót a számára, és akkor el$jtette eszt a témát, nem foglalkozot többet vele.

A felvétel 1999. október 23-án készült.

Az adatközlő Bak Gáborné Jóna Erzsébet (1911, Debrecen) htb. Lakása: Debrecen, Ajtó utca 24. A felvétel készítésének idején lányánál lakott a Kartács utca 9. szám alatt. Négy elemit és két polgári iskolát végzett, református vallású. Középbirtokos cívis családból származik, férje is gazdálkodó volt. Idős kora ellenére ma is jó beszédkészséggel rendelkezik. Szívesen vállalkozott a múlt emlékeinek felidézésére. Vele készítettem a legtöbb felvételt. Néha kérdésekkel kellett beszélgetésünk fő témája irányába terelni gondolatait.

1.

Beszélgessünk az elemi iskoláról!
Hát a Rákó²ci ucca és a Lány ucca sarkán van ez a ref$rmátus ellemi iskola. ÉÇn odajártam, négy ellemit jártam ottan. Szabó² Isván vó²t az $lsőÝ tan¤tóm. A má, második tanitó az eggy idős nő vót, Kálmán néni, már nem tudom a másik nevin [!], hoty h¤fták. A h$rmadik osztájos tanítóm Szemeri, Szemeri néni vót. Az is tan¤tónő vót, az ojan időseb vót, és a negyedik osztájos tanítóm az egy, az egy vénlány vót, asz Szabó² V¤lmának hífták. ŐÝ na, hát nagyon szeretett, mer szin kitünő tanulló is vótam, és külömben is nagyon megb¤szható vótam. Utyhogy valamikor el is kűdöt nekem [!] egy levelet, bisztoson hogy, lehet, hogy a vőlegínye vaty ki vót, elvittem a Kosut uccaji templom gyülekezedbe, hád bisztoson vót valami ügye ottan neki, valami vallástanárr$l, ki tuggya.
Erzsike néni hány éves korában kezdte el az iskolát?
Hatéves koromba, hatéves koromba. És onnen kitűnő tanulókint mán mentem az első polgáriba, Dó²ciba. Akkor még egzisztált a Dó²ci leánynevelő intézet. Hát ott is kéÇt p$lgárit jártam. Többet akartam járni, mer jó² tanuló vó²tam, éÇs édesanyámnak a beteksége ez mekhoszta aszt, hogy nem mentem tovább az iskolába, mer édesanyám, hád bisztoson, beteksége vót, hogy elszédűt, eleset vón. Ő ety kicsit nagyon sántitott, mer gyerekszülézsbe kapta, pontosan, mikor engem szülte [!], hogy valami meg | pecektette neki az orvos, és ezáltal egy nagyon picikét, hát mongyuk, egy ojan három centivel [rövidebb lett a lába]. De ojan kövér vót a drága jó anyám, hogy eszt nem is lehetet rajta észrevenni, hogy ő ety kicsit sánt¤t.
Térjünk vissza az iskolához! Hogyan emlékszik az első iskolai napokra?
Jó². ÉÇn nagyon szerettem iskolába járni... Örömm$l, örömm$l mentem az iskolába. Külömben is nagyon szerettem iskolába járni. Asztán végre meg jó tanuló vótam, és akkor mek pláne nagyon szerettem járni, mert mindik kitÊntetet vótam az iskolába. Nemcsak a[z] ellemi iskolába még a p$lgári iskolába is.
Most beszélgessünk az elemi iskoláról! Hogyan tanultak?
Hát akkor palatáblánk vót még, mek palavesszőÝ. Hát nem ojan sokat, ábécéÇ az ábécét tanultuk meg, esetlek húszik tanultunk szám$lni, nem tovább. Akkor még ijen divat vót.
Mit csináltak a palatáblával?
Hát a palatábláv$? Hát hogy mongyam, ez ety kerek, egy ijen bekeretezett, ijen natyságú vót mint ez [mutatja], ézs be vót keretezve fáv$l. Na és akkor annak, ojR vó²t, hogy $ra ¤rhattunk a b$lsejébe. Nem tudom, mibÊl gyártották aszt, oszt $ra írhattuk [!]. Az eggyik ó²dala vót vonalas, a másik ó²dala pediglen kockás, a számtant $ra írtuk.
Minek nevezték, amivel írtak ?
... PalavesszőÝ. Hát az egy ojan hosszú vót, mint a ceruza, és ojan, mint a kőÝ, kőÝből let vóna, vagy nem tom miből lehetett. FéÇlig be vót| göngyclve szines papírral, féÇlig meg üres vót, és kihegyesztük a kövön, kihegyesztük. Ot vót, ot lehetet jól hegyezni.
Hol?
A kövön! Hát hagy mutassam meg, hoty hoty hegyesztük ki. Így dcrzsöltük a kőÝhöz, igy ó²dalára, mindegyikre, éÇs akkor ki, ki vót hegyezve, akkor tuttunk tovább ¤rni vele.
Milyen színű volt?
Hát mijen szinÊ v$lt? OjR szÊrkéÇs, szÊrkész szine vót neki.
A palatáblának?
A palatábla az | fekete vót, fekete vót, és körÊl vó²t ijen két centis fáv$l ker¤tve, igen, az ojan vót a palatábla. Hát $rra írtunk, az eggyik ó²dala vót vonalas, a másik ó²dala mek kockás, a számtant #ra ¤rtuk. De akkor mék h–sz, húszik tanúltunk szám$lni.
Mit csináltak, ha teleírták?
LetürÊltük. Van, vó²t ety szivacs, a palatáblának a jukába vót egy maddzag, és abba tettünk egy ijen szivacsot. Az meg vót vizezve, és avval letürültük a táblát, éÇs akkor ¤rhattunk rá tovább, mer mekszárat röktön. Írhattunk rá tovább, mindig. Nem doptuk $l, hanem írtunk rá tovább, letürÊltük asztat, utyhogy ez nem vót, hogy ne, meglegyen, maraggyon az emlékezetüngbe. Ez nem, asz nekünk kellett az emléküngbe t$rta[ni], az emlékezetüngbe t$rtani.
Az nem volt könnyű!
Háát, én nem, nekem nem vót nehéz, m$rt én jó² tanuló² vótam mindig, és én mindent megértettem. És mondom, nagyon szerettem is iskolába járni.
A tanítónő írt valahová?
P#rsze, a táblára. Vót neki is egy naty táblája, egy naty palatábla [!], ez ojan lábakon állott, és szintén az is fekete vót, és ő krétával írt rá a tanitó², amikor tanitod bennünket. A betűket is avval ¤rta rá, hogy mektan–ltuk a betűket, külön mindegyig betűt. ÉÇs a számtant is $ra ¤rta, és ot láttuk meg, hogy na, hogy is kel le¤rni a, tízik tanútunk szám$lni vaty húszig, montam, mán nem tudom. ÉÇs ott is az le¤rta, és akkor onnen lemás$ltuk, hoty hoty kell ¤rni.
Mit tanultak még első évben?
Hát nem vót $lső évbe, csak számtan meg olvasás. Írás, az is vót, igen. Írás, számtan meg $lvasás. Ez vót az első osztájba.
Miből olvastak?
Hát ábécébÊl. Az ojan vót azFábéce, az mostanába is ojan divat azFábéce az első osztájba, nem?
Az micsoda? Milyen volt?
Könyv! Ety könyv... Hát ahoty tan–ltuk a betűket, az mindig azon az ó²dalon vót, améÇk ódalon tanútuk a betűket. És akkor mindik f$rdítottunk, mikor továbmentünk rajta. Na most már hó²nap vaty hó²napután másig betüt tanulunk, akkor másik ó²dalakat ford¤tottuk rá mindig, kéÇt-három lapot, és akkor mindig oda vó²t ¤rva, hogy na, méÇket tanúni kell az ábéÇcébe.
Hogyan tanulták a betűket?
Mutogatva. Igen, mutogatva tanútuk... Hát a kezünkk# kellet mutogatni.
Mit?
Hát hogy, nem tudom elgondolni esztet, hoty hogy vót ez, hogy, hogy | tanútuk, hogy mutogattuk a kezünk$l, uty tanútuk az ábéÇcét.
A kisbetűket vagy a nagybetűket?
Neem, csak a kizsbetűket. Hát a nagybetűket mán, majd asztán mektanútunk írni, akkor mán kesztük a nagybetűket is megösmerni.
Nem fordítva?
Neem, előbb a kizsbetűket tanúltunk [!]. Igen. Asztán a nagybetűket.
Melyik betű volt a nehéz?
Nekem nem vót nehéz ety se. Se a számtanba, se a izébe, a[z] ábécébe, az írása, a betÊ irása.
A számokat sorban tanulták?
Igen, s$rba és akkor összeattuk, hogy na két szám mennyi... Hát pédául megoldottuk asz, hoty három meg, három meg néÇgy asz héÇt. Akkor tizeneggy | mek hat az | tizennyolc, vagy | tizQhét, igen, tizQhét. Húszig mentünk, asz hiszem.
És csak összeadást tanultak?
Csak összeadást. Hát sz$rzást is tanútunk.
Kivonás nem volt?
De vót már akkor kivonás is, összeadás ész sz$rzás.
A kivonás hogyan történt?
Hát a kivonás az –ty tcrtént, hogy le¤rtunk ety számot, mongyuk egy naty számot, és alá ¤rtunk ety kissebb | jegyű számot. És akk$r kiszámítottuk, hogy az mennyiv$l kissebb, és akkor el vót huzva a[z] írkába, ha írtuk vaty füzedbe, má így mondom. ÉÇs akkor, írkának híjták akkor, akkor el vót a füzedbe húzva.
Úgy tessék mondani, ahogy régen mondták!
Hát írka. Igen, az írkába –gy írtug bele.
Volt írkájuk is?
Hát vód b¤zony. Asz papp¤rbul vó²t, mit mongyak, eggy ojan.
Hány darab volt belőle?
Háát, vaty hat levél, hét, nyó²c.
Nem úgy értem. Hány darab írkájuk volt?
Eggy, egy, és ha tele lett, akkor vettünk másikat. Lehetet kapni a fűszerezsbódba is, füzet, izéÇ, ijen füzetet. Nem muszáj lett [!] felmenni a pappírb$lba, vagy a könyvezsb$lba.
Nemcsak palatáblára írtak elsőben?
Nem. Már mik$r mektanultuk a betűket, akkor próbáltunk ¤rni a füzedbe.
Hány hónapig tanulták a betűket?
Háát, márcijusig? Másik évbe márcijusig. Akkorára már mektanultuk, és utánna, f$jtattuk a nagybetűket, és hogy aszt is meg legy¤k tanúlva, vizsgájig. Igen, ez ¤gy vót.
Más tantárgy nem volt még?
Olvasás vót, számtan vót. És még mit montam? Írás... Meg vallás is vót, vallás is vót. Igen, tanúltunk vallást. Igen... A második osztájba, nagyon szerettem, mer akkor egy öreg, Kálmán [nevű] tanitó néni vót, és az ojan széÇpen tutta magyarázni, mX második osztájba. Hát az első osztájos tanitó bácsim asz férfi vó²t. Szabó² Isvánnak hítták, álgya meg a jó² Isten, nagyon szerettem. Utyhogy, járt is hozzánk. Még emlékszem, hogy édesapám befogott a szekérbe, osz monta, hogy: Gyere, felÊltetlek a lú hátára. Osz felűtetett a ló² hátára. ÖrÊltem neki, hoty tanitó bácsi felűtetett a ló² hátára engem. Nagyon szeretett. Én is szerettem űtet. Három gyermeke vót, és ot lakott az iskolába, ot lakott az iskolába őÝ. A Lány uccaji iskolába vót neki a lakássa. Gizikének híjták a nagyobbikat, a kissebbiket Lilikének. A harmadikat asz nem tudom, hoty h¤fták, mer az már egísz kicsi vó²t. De ez a nagyobbik, ez már sokszor bejött az iskolába, hogy ű is m$j tanul a következőÝ évbe...
Térjünk vissza az első osztályhoz! Hányan voltak az osztályban?
Hát, h$rminc, h$rmincöten vótunk leginkább.
Hol ültek?
Hát padba Êltünk. Két sor pad vó²t az isk[olában], az osztájba, és egyik s$rba négyen Êltek ety h$jjen. Négy vót, és akkor középen vót egy ijen mekszakitás, ahon jöt-ment a tanitó² bácsi, és emerrÊl szintén ugy vót. És azok ott is megin négyen Êltek. És akkor a jó² tanulók Êltek előÝl. Én | mindig elsőÝ padba negyedik vótam. Négyen ültünk ety padba, éÇs ez a néÇgy mindig az $lsőÝ tanulló vót. Vót, amikor pontosan kettőÝ, második vótam, de vót, mindig negyedik [helyen] szerettem Êlni, mer akkor mek széÇlen ültünk, széÇlen, és én jobban szerettem ott Êlni. Hát mék hogy jobban szerettem, tanulásképpen Êltünk, ahoty tanultunk. Tanulási eredményre vót az ülísünk s$rba tíve. Igen, ahoty tanultunk, a rosszap tanulók azok hátrább Êltek.
Fiúk, lányok együtt?
Neem, lányok vótunk csak. Akkor még nem vót közös iskola. Akkor csak lányok vótak.
Ha valaki rossz jegyet kapott, akkor rögtön hátra ült?
Neem! Nem... De igen, vót ojan, aki na rosszap tanuló vótál, nem jól feleltél, cseréljél hejet a másikkal! És akkor hejet cserélt, az jött előrébb, az jop tanuló vót, és az jött előrébb. ŐÝ meg ment annak a hejire hátrább. Hát körűbelül ety-két h$jjel ültették hátrább őÝket.
Ez gyakran történt?
Hát elég gyakran. Na, de éÇn nem vótam köszte soha. Nem.
Aki közte volt, az hogyan fogadta?
Hát vó²t, améÇk s¤rt, vót améÇk nem sírt. Pédául, ha másik ódalon az első padbúl, ha kimentek ott, azok sírtak leginkább. Mert ugyi nem, nem előÝl Êltek, és azok inkáp sírtak, hotyha hátrább ültette őket a tan¤tó² bácsi. Én mán nem is tudom, el is tudnám talán sor$lni a nevüket, de nem bisztos, hogy el tudnám sor$lni.
Kikét?
Hát azoknak a tanulóknak, akik ott Êltek az ellemi iskolába. Asz tudom, hogy vót ety Szűcs Kata, az a Szappanos ucca tizenöt szám alat lakott. Az ety kis alacsony, vékony gyerek vót, de nagyon szerettük egymást. Akkor vót egy Madarász Ibi, az a negyedik osztájos tanitó néni tesvérének a lánya vó²t. Akkor vót egy | Kádár valaki. Asz mán nem tudom, hoty hifták. Kádár Kati? Asziszem, Kádár Kati vó²t. Nem tudom.
Olvasni hogyan kezdtek el tanulni?
Hát előb mektanultuk a betűket, hogy mejik mit jelent. Ugye! Az le vót írva, és akkor mektanultuk, hogy ez az á betű, ez asz jelenti. Akkor m$jd összeattuk, mikor mX két-három betűt mektanúltunk, akkor össze, összeattuk, össze$lvastuk, hogy na, mos mX mit jelent az a szó².
Emlékszik, hogy milyen szavak voltak?
Hát ijen két-három betűs kisz szavak. Például ablak, asztal, ajtó, ijesmik. Ijenek vótak.
Rögtön tudták olvasni?
Hát p#rsze, mán akkor röktön, mer mán akkor mektanitottag bennünket össze$lvasni. Eléb mektanultunk ugye össze#vasni. Hogy az a betÊhö tartozik a jö, akkor a, mongyuk egy $jtó², aután tö betÊ, aut az ó². És eszt össze$lvastuk, és esz képeszte, hogy $jtó.
Az ábécét fejből meg kellett tanulni?
Meg. Hát abba vótak ezek a betüg bele¤rva meg a szöveg, a szöveg is, minden, számtan, minden bele vót irva az ábécébe, a könyvbe.
De könyv nélkül is meg kellett tanulni?
Könyv nékül igen, könyv nékül kellet tudni.
Ezt úgy is mondták, hogy fejből?
Hát vót, aki ugy monta, vót, aki ugy monta, könyv nélkül. F$jbÊl tanujjátok meg, vagy vót, aki asz monta, hoty könyvbÊl tanújátok meg. Hogy mongyam már?... Könyv nélkül, na!
Az ábécé betűit hogy tanulták?
Hát nem sorrendbe vó²tak, nem sorrendbe, nem sorrendbe tanútuk... Hát a végin osztán már s$rba vót, sorba kellet mondani. Nem sorrendbe tanútuk. Először tanútuk az i betűt, mer asz csak egy vonás vót ugyi, és pontot tettünk a tetejire vagy, vagy vonást. Az vót a kérdés, hogy mijen. Ugyi, ha vonást tettünk, akkor aszt hosszú, hosszan kellet mondani. Ha pontot tettünk, asz röviden kellet mondani...
Mivel folytatták?
Hát asztat nem tudom, nem tudom. E, é, a, á, így vód be¤rva az ábécébe is.
Az osztályban nem volt semmi se kitéve?
Dehogynem. Ki vót egy naty fekete tábla, ami lábon állott, és #ra ráírta a tan¤tó² bácsi, mer éngemet tanitó² tanitott első osztájba, éÇs arr–l néÇsztük le, hogy na, hoty kel leírni a betűt meg a számot is. Onnan tanúltuk meg...
Valamilyen kép nem volt?
Nem, nem vót. Hát vó²t az iskola falán körÊl képek, azokat, ki tuggya, hogy méket...
Hogyan nézett ki az osztályterem?
Hát az $jtóv$l szembe vót egy | katedra, ugy monták, éÇs azon vót egy asztal, mellette ety széÇk, amire ráÊlt a tanitó² bácsi. És akkor emerrül vót egy...
A katedra milyen volt?
Hát rendes. Ety kicsit hosszukás vó²t, hogy a napló, meg nem tudom ém mi, még akkor, hogy az rátérjen. Meg ugyi a tanitó bácsinak a, fene se tuggya, mi mindene vót még ottan neki r$jta. Hát, ceruza, tábla, ijesmi, az is vót neki rátéve ...
Tábla?
Hát tábla nem, mer a nagyról nísztik le... Ceruza, hát őÝ t$rtot ceruzát. PalavesszőÝ vót r$jta inkább. Mert hát az izével is. Nem, krétával írta rá a naty táblára. Hát aszt nem lehetett, mer ojan naty tábla vó²t, hogy $ra nem lehetett, krétával irt rá a tanító bácsi. És onnen nésztük le, hogy mijen betűt ír ot le.
Még mi volt?
És a padok vó²tak, s$rba, egymás után. Montam, hogy a teremnek a közepin vót egy ijen bizonyos út. Az lehetett ojan méter, méter vagy, nem töb vót. És akkor emerrÊl vót egy ojan pats$r. Öt-hat pats$r, amibe néÇgyen Êltünk ecc$re. Emez ódal szintén egy ojan pats$r vót, abba is négyen Êltek. És hátul Êltek a rosz tanulók, mert tanulás| szerint Êltünk, aki jó tanuló vó²t, az előÝl Êlt, aki rosz tanuló vót, az mindik hátrább, hátrább. Az eredménnye után Êlt, ahogyan rosz tanuló vót, amijen eredményt elírt.
Milyenek voltak a padok?
Hát ojan magasak vótak, ettőÝl magasab vót [mutatja], hogy| hozzáférhetett egy gyermek, éÇs akkor abba, mindeggyik előtt, ahogy vót az izé, vót ety kerek juk, abba vót tintat$rtó². És ha tintával írtunk mán majt kéÇsőbben, aki mán nagyobb osztájosok vótunk, akkor abba tinta vót tőÝtve. Jól mondom? Tinta vaty tenta? Hogy mongyam? Tinta, tinta, tinta, igen, és akkor abba mártottug bele a pennánkat, ami vót, uty hifták, hoty penna...
Milyen volt?
Hát az ijen alak– vót, mint ez a ceruza, idájig be vót az izs göngyclve, asztán ot sima vót, és a végén vót egy ojan, amibe beleduktuk a tolhegyet. Igen, az ugy vót.
Miből volt a tollhegy?
Hát vazsbó²l... Hát féÇnyes vót, semmi másképpen nem nézet ki, meg| hegyes vót, hegyes vót mek fényes vót. Amid beleduktunk, így az [mutatja], annak meg alá kellet menni, mer mondom, innentÊl kezdve vót egy ojan vasrács r$jta, ami körÊlvette, és a közzé meg a ceruza [!] közzé szoritottuk közzéÇ a t$lhegyet, amivel írtunk, és asz mártottug bele a tentába, tintába... Hogy ne gcrbÊjön el, vagy ne píszüljön el, píszÊjön el, igen. Aszt jelenti, hogy ne gcrbÊjön $l.
Hogy védték akkor?
Hát, ha vót neki ojan védőÝje, akkor aszt ráhusztuk a véÇdőÝjire, mán a másik vígire, a ceruzának, vagyis a t$lnak, igen.
Tollnak nevezték vagy pennának?
Hát monták t$lnak is mek pennának is.
Mi volt még az osztályteremben?
Csak a padok vótag benne, mek kájha vót. Mer télen fűtöttek... Hát nagy magas cserépkájha vó²d benne, éÇs szénn$l, fával fűtötteg bele. Ez mindig vót egy iskolasz$lga, aki beh$rta a tűzrevalót, ézs befűtött, mire mentünk az iskolába. De vót ojan telünk, amikor nem t$lt a tűzrevalóra, osz nem kelletet menni iskolába. Ennek örűtünk a legjobban. Mer ijen is vót, bizony, az $lsőÝ vilákháború után.
Mivel fűtöttek?
Fáv$l mek szénn$l, fával mek szénnel.
Ezt az iskolaszolga csinálta?
P#rsze, őÝ befűtött az iskolasz$lga... Hát regg$l korán, m$r nyó²cra mentünk iskolába, és akkorára már meleg vót a terem, hogy ne fázzunk.
Ez kitartott egész nap?
Nem, akkor, mik$r befűtött, az be vót fűtve, és nem fűtöt tovább. Csak reggel befűtött, és nem, ot nem éget tovább a tűz... Nem, mer annyira reggel mán öt órakor begyújtott, és hét órájig, nyó²c, fél nyó²cig befűtött. S fél nyó²cra mentünk, fél nyó²ckor indútunk iskolába. Nyó²cra mentünk.
A gyerekek nem tüzeltek?
... Nem szabad vót, nem szabad vót nekünk tüzelni, mék ki se szabad vót nyitni a kájha $jtaját. Nem szabad vót.
Olyan nem volt, hogy valaki megégette a kezét?
Nem! Nem ment oda közel a kájháho, hogy nem lehetett odamenni, hogy na melegiccsük a hátunkat. Oda nem lehetet menni. Nem engette a tan¤tó néni, szünedbe ki kelletet nekünk is menni, őÝ is kiment.
Mikor voltak a szünetek?
Minden óra hosszába vó²tak, tísz p$rc. Vót kilenc ó²rak$r, tíszkor, a tízóraji szünet több, hosszab vót, mer akkor lehetett uzsonnázni. Meg némejik még akkor reggelizett, aki nem evett odahaza. Hát korán kelt, nem vót kedve enni, és akkor tizeneggy órakor isz szünet vót, tizenkét órakor meg mán elbocsájtottag bennünket haza. Mán akkor jöhettünk haza. Csengett a sz$lgának a csengőÝje minden órába, ez jeleszte aszt, hoty kimehetünk mind az udv#ra. Akkor mikor $ltelt az az öt perc, annyit vótunk kint, akkor, addig mindenki pisikált, aki akart.
Mit csinált?
Hát a nagydógát meg a kizsdógát elvégeszte.
Ezt hogyan mondták annak idején?
Pisilt mek kakált. Hát nem ¤gy montuk... Hát a nagydógot elvégesztük. A nagydógot vígeszte vagy a kizsdógát vígeszte. Eszt így montuk. Hát mán ugy engette, uty kéresztünk ki a tan¤tó nénitÊl, hogy engeggyen ki mán bennünket, ha ránk jött, én nem vótam ijen, akkor engeggyen ki bennünket pisilni.
Így mondták?
Igen, engeggyen ki félrevaló d$lgunkra, így. Félrevaló d$lgunkra engeggyen ki bennünket.
Előfordult olyan, hogy valaki nem idejében kéreszkedett, és baj lett?
Hát vót eggy, aki bepisált.
Akkor mit mondtak?
Hát semmit se. A takar¤tó néni jött, őt kivitte, megmosta, az mek f$lmosta az iskolába a padlót, ugyanaz, aki odapis¤lt. Ha gyerek vót is, mer gyerek vót még akkor nagyon, akkor asz feltürÊlte. Hozott a takaritó néni vedret neki meg vizet, osz f$ltürÊlte.
A többiek mit csináltak?
Semmit se, hát nevettük. Mit csináltunk vele, nevettük. Hogy na, mostan mi-csináltál, hogy bepisiltél, jó²l nízel ki!
A tanító mit csinált?
Nem haragudott érte. Nem, nem. Esz csak ojan $lsőÝ osztájos korába tcrtént, történhetet meg. Még esetleg másodikos korába is vót ojan gyenge sz$rvezetű gyermek.
Olyan nem volt, hogy nemcsak bepisilt valaki?
Nem, nem vót ijen, hogy nagydó²gozott, az nem vót... Hogy nagydó²gozzon is, ojan nem vót. Nem vót ijen.
Akkor most tessék elmondani az iskolába indulást! Hány órakor keltek fel?
Hány órakor keltünk? Hát én fél hétkor k$ltem, ellemi iskolába, akkor uty felőÝtösztem, megmosakottam, fogamat kimostam, minden, megreggelisztünk. Édesanyám kávét csinát, megreggelisztünk, akkor elindúltam az iskolába.
Mit vitt magával?
A táskát vittem, és a táskába bele vót téÇve a, a palatábla, akkor vót ety t$lt$rtónk, amibe benne vót a palavesszőÝ meg a ceruza. Hotyha mX papp¤rra írtunk, vaty füzedbe írtunk, ekkor má vót ceruza izs benne. Az eggy ijen hosszú vót, éÇs ijen keskeny vót. Kihúsztuk a fedelit, és akkor ki tuttuk venni belőÝlle a, vagy lehusztuk a fedelit, fedele vót, lehusztuk a fedelit, és akkor ki tuttug belőÝlle venni, vagy a pennára vót szükség vagy a... Mit montam? A palavesszőÝre. Igen. Ha nem kelletett, akkor visszatettük megint, ézs betettük a táskángba.
A táska milyen volt?
Hát mijen v$lt? Eggy ijen natyságú vót [mutatja], a táska. Füle vó²t neki. Akkor itt, itten, idájig el vót rekeszve, és akkor asztat kicsat$ltuk. Vót rajta két csat, kicsatoltuk, felhajtottuk, és akkor abbúl ugy vettük ki az ábécét vagy a könyvet, amit ki akartunk venni.
Az ábécé micsoda?
Az a könyv vót. Ugy nevesztük, hogy ábéÇce. Az ábécét akkor vettük ki belőÝlle, az ábécekönyvet, így. De hát nem montuk aszt ijen hosszan, csak az ábécét vedd elő. Az ábécét vegyék elő, vagy vegyéÇtek elő! - így monta a tanitó² bácsi, aki éngemet $lsőÝ osztájba tanított, férfi tanított.
A szegényebbeknek milyen táskájuk volt?
Neem vót némejiknek semmijen se...
Hanem?
Hát vagy egy rongybúl vót neki v#rva, vaty pediglen hát, aki nem nagyon vitte a kezibe, inkáb vót neki, az anyukája csinált neki rongybúl ety kis táskát, oszt kezébe fokta.
Rongyból?
Ruhábú, mongyuk ruháb–. És akkor asztat kezébe, beletette a cuccajit, és akkor, vót neki ety füle, az is csinálva vót, ety füle, oszt akkor avv$l jött az iskolába.
Sokan voltak ilyenek?
Hát lektöb része, lektöb része ijen vót... Szegényebbek vó²tak, hát ez az $lsőÝ vilákháborúba vót...
De térjünk vissza! Mit csináltak, amikor bementek az osztályba?
Levettük a kabátunkat. Vót fogas végig a falon, és mindenki tutta, hogy méÇk fogas az övéÇ, rá kellett írni a nevüket. Amikor még nem tuttuk, akkor mekszám#ltuk, hoty hanyadik. Már annyit mek tuttunk szám#lni, hoty hanyadik fogas a mijenk. És akkor oda kellett akasztani mindenkinek a kabáttyát, meg a sapkáját odatenni rá, $ra a fogasra.
Sapkájuk volt?
Hát leginkáp sapkánk vót. Hát vót, akinek kendőÝje vót, de vót, akinek sapkája vót. Énnekem például sapkám vót... 
Ugyanabban a cipőben mentek be?
Ugyanabba a cipőbe mentüng be, igen.
Nem volt sáros?
Hát mektürÊltük kivül az $jtó²nál. Mek kelletet türülni, vót ijen vazsból is, láptcrlőÝ meg asztán ruhábó²l is. És asz mek kelletett a lábunkat ot türÊlni jó²l. Mert ha sáros vót, akkor kikaptunk, szó²val mekszó²litott a tan¤tó bennünket. Hát éngem nem szó²litot mek soha, én mindig rendes vótam.
Bementek, és mit csináltak?
Bementünk, akkor levetkesztünk, levettük a kabátunkat, felakasztottuk a fogasra, és akkor mindenki tutta, hoty hol a heje, és akkor h$jrementünk, és vártuk a tan¤tó nénit, amig bejött. Vagyis a tan¤tó bácsit, m$rt engem, mondom, férfi tanitott, és vártuk a tanitó bácsit, mig bejött. Nyó²c órak$r csengettek, a sz$lga csengetett..., az iskolasz$lga csengetett, és akkor bejött a tan¤tó bácsi, akkor feláltunk, üdvözcltük.
Mit mondtak?
Az volt az üdvözlés, hoty csak feláltunk, nem szóltunk semmit. Nem szóltunk semmit, ez vót a tiszteletadás, hoty feláltunk, de nem szóltunk semmit se. Nem.
Ő mit mondott?
Hát, amikor elimátkosztunk, mer imátkosztunk meg ének$ltünk, akkor asz monta őÝ, hogy Êjjetek le gyerekek!
Nem köszöntötte magukat?
Nem, nem, nem... Röktön odajött a katedra mellé, és hát mink meg addig ének$ltünk, imátkosztunk. Mikor vége lett, akkor asz monta, Êjjetek le, gyerekek!
Mit énekeltek? Egyházi éneket?
Etyházi éneket ének$ltünk, csak etyházi éneket, és imátkosztunk is.
Hogyan?
Összetet kézz$l, álva.
Könyvből?
Hát mektan¤tod bennünket a tanitó bácsi imátkozni. P#rsze, hogy mektanitod bennünket. Ecc$rre imátkosztunk.
Mit mondott a tanító?
Imátkozzatok, és fogl$jjatok hejet!
Mit imádkoztak? Tessék már elmondani!
Jó² Istenünk, #ra kérünk, taniccs téged megösm$rni, vallásunkat hőn szeretni. Vigyász kedves szülejimre meg az én jó tesvéremre. Mikor a nap újra felkél, csókolhassuk egymást reggel. Jó Istenünk, mik tanulunk, szent lelked legyen gyámolunk. Ámmen. Na [nevet]. RéÇgen vó²t. Pedig, de sokat elimátkozom még most is.
Beszélgessünk másról! Hogy mentek haza az iskolából?
Hát mindenki párba állott, és ugy engette[k haza]. Párba foktunk, mindeggyik foktuk egymás kezit, és s$rba áltunk, párba, párosan, s$rba áltunk, na. És akkor az igazgató, vagyis a tanitó néni kinyitotta az ajtót, és akkor mehettünk. Mit is montunk? Istenem, jó atyám! Csókolom? Nem tudom, mit is montunk neki.
Az utcán hogy mentek?
Hát mindenki am$rre, ugy állítot mán bennünket a tanító² néni, hogy aki #rafele lakott, az #ra ment, aki pedig em#rre ment a Leány ucca felé, Rákóci ucca felé, azok meg #re mentek. Úgy álitod bennünket párba, mikor mektutta, hogy na, mékőÝnk hol lakott. Úgy áltunk párba, és akkor elengeded bennünket, és mindenki ment a maga hazájára [!] haza.
Párban mentek?
Nem. Hát nem, nem, mán ott elengettük egymás kezit, minden, az uccán elengettük egymás kezit. És ugye az eggyik ment mán, pédául, mondom a Lány uccaji iskolába jártam, az egyik ment a Könyök uccára, másik ment a Meszena uccára, h$rmadik a Gója uccára ment. Én Faragó uccára mentem, ot laktam, ot vót a drága szülejimnek a háza.
Hány percre lakott az iskolától?
Hát nem hiszem, hogy ojan sokat tet vóna ki. Tísz p$rc? T¤sz p$rcet.
Hogy ment haza?
Rendesen. Lépézsben mentem én haza, mindig, nem rendetlenkettem én. Én rendesen lépézsben mentem haza.
Hogyan vitte a táskát?
Ha hátitáskám vót, akkor hátamba, hátamon vót feltéve ijen két szíjjal összecsat$lva ide a hátújához. Ha pedik kézitáskám vót, akkor a kezembe vót...
Nehéz volt a táska?
Dehogy vót nehéz, hács csak az ábéce vód benne meg a palatábla, meg a tolt$rtó. Nem vót nehéz.
Vittek ennivalót is? Mit?
Hát vittünk enni, hát tízórajira, hát amit anyukám tett, hát mikor mit... Lehet, hoty csak kaptam ety kiflire valót. Monta anyukám, hotyhát, aaa, utyse szereted, hogy | tegyek valamijen zsiros kenyeret vagy valamit, asz mongya. Veszel ety kiflit, itt a kiflire való. Vagy egy zsemlét veszel, amit ak$rsz. Hát lehetet venni, mert kiengedett a tanító néni, ha mekkértük, szembe vót egy bó²t, Meszena uccán. És akkor oda kiengedett, és ot lehetet venni vagy zsemlét vaty kiflit...
Hány osztály járt az iskolájukba?
Négy, négy osztáj járt. Egymás mellet vót a néty szép terem. Még most is –gy van.
Hol van ez az iskola?
A Lejány ucca és a Rákóci ucca s$rkán. Iskola most is. A Leány uccaji iskola, így neveszték akkor.
Mi van most ott?
Csakugyan most hallom, hogy gy$rs- ézs gépiró iskolát létes¤tettek ott.
Hogyan nézett ki az épület?
Hát előtte ety szép naty k$rt vót, abba virág vót. És akkor f$lmentünk vagy | három-négy lépcsőn, vagy lehet, hoty hat is vó²t, hat lépcső. És akkor ot vótak a t$rmek. Eggyik felől is két terem, ahogy bementünk az iskola, izére, fojosójára, akkor $re is két terem vót, em$re is két terem. És még vót emez ód$lba igazgatóji szoba, ahova bementek a tanitók, mikor szünet vót.
Az igazgatói szobába a tanítók?
Igen. Hát aszt –gy nevesztük csak, hogy igazgató²ji szoba. Mink nevesztük –gy, a gyerekik, hogy az az igazgatóji szoba... Igen, igazgatóji szoba, vaty tanári szoba, tanári szoba...
Az osztályra mi volt ráírva?
Hanyadik osztáj. Hát semmise, csak $lső osztáj, egy rómaji számm#. Első osztáj. A további megint –gy rómaji számm$l vót ráírva, az osztájokra, hoty hanyadik osztáj. Semmi más, eggy ijen hosszú, mint ez [mutatja], mongyuk, osz rá vót írva, hogy első osztáj, második osztáj...
Hogyan játszottak akkor az iskolás gyerekek?
Hát, kcrbe fogóckottak, a közepén vót egy gy$rmek, és asz monta, hogy: Körben áll ety kislányka, lássuk, ki lessz a párja. Lássuk, kit szeret a legjobban, avval táncol még gyorsan. És akkor bekapott a körbül ety kislányt, és akkor kiment, az meg bent maratt, aszt, ugyaneszt a szöveget $lmonta. És ity f$jtatódot végig, amig a kör..., kit szeretett, nem vót kitüntetve, hogy| s$rba kel menni. Akit ak$rt, aszt kapta be. Így monták, asz kapja be.
Hogyan nevezték ezt a játékot?
Hát kcr. Én nem tudom. Kcrbefonás vaty kcrbejárás? Nem tudom. Valami így...
Hány éves gyerekek játszották ezt?
Hát esztet negyedik osztájos koromig vótam ebbe a Lány uccaji iskolába, hát csak addig jáccották eszt a, ottan, eszt a... Hát asztán lehet, hogy jáccották többik is, nagyobb osztájosak. De nem vót csak négy osztáj, az $lsőÝ, harmadik, negyedik osztáj. Töb nem vót ott, Lány uccán. Én ot jártam iskolába, Leány ucca és Rákóci ucca s$rkán.
Télen mit játszottak?
Sik#tak, az udvaron, hát sik#tak... Hát a jeg[en], a jég vót, és akkor öntöttek ety kis jeget, vót jég ottan vagy a takaritó kiöntötte vagy valaki [a vizet]. Osz vót ety kis jég, és akkor sikásztak r$jta... Sík$ltak a gyerekek. Hát hogy mongyam?
Akkor hogy mondták?
Síkolunk. Hát uty, hogy nekiszalattak. Én sose csináltam. Nekiszalattak, és akkor végikcsúsztak, végigmentek a t$lpukon r$jta, végikcsúsztak.
Messzire lehetett így csúszni?
Hát ami, amijen hosszú vót a jég. Hát vót, amikor két méter vót. Vót, amikor három méter hosszú vót. Mer az nem jékpája vót, csak őÝk maguk ottan, amit kiöntöttek vizet vagy a takaritónő ahoty kiöntötte a vizet, oszt ot mekfagyott. De nem vót ot jékpája az iskolába.
Ha hó volt, mit játszottak?
Akkor semmit, bent marattunk a fojosón, mer nem szabad vód beh$rdani a tanterembe a havat. Csak esetlek kimenni a félrevaló dolgunkat elvégezni. Asztán visszajönni, addig asz fel vót seperve. Mindig volt egy iskolasz$lga, aki az egész udv$rt seperte.
Ha mentek hazafelé, játszottak valamit?
Hát, vót, aki hógujázott... Hógujázott| télen. Hogy megnyomta a havat, oszt akkor dopta a másikho. De éÇn esztet nem, eszt nem bírtam soha.
Mi volt ez?
Hógujázás. Havat összenyomták így, mint egy labdát, oszt akkor a másikho odahaj¤tották. Ahova esett, oda esett. Hát mindegy vót, hoty hova esett, csak mekhaj¤tották a másikho, hogy na. Ez a hógujázás, hogy mekhógujázlak, asz monta.
Amit hajítottak, azt minek nevezték?
Hó²gömb..., hógömb, hógömb, igen.
Hogyan csinálták ezt?
F$lvettük a havat, oszt összenyomtuk kézz#, ennyi vót az egéÇsz, asztán elhajitottuk az illetőre, akire akartuk.
Minek mondták?
Hógujózás [!], eszt nevesztük annak, hogy mekhógujásztuk. Csak igy monták, hogy mekhógujásztuk.
A hógömb nagy volt?
Neem, nem, csak, mit mongyak, ami ¤gy a m$rkungba beletért. Hát nem ojan nagy vót az, mint egy labda. Mit mongyak? Mint egy labda, ijen nagy labda [mutatja].
Még mit játszottak? Korcsolya volt-e?
P#rsze, hogy vót. Hát csak az udvaron vót k#rcsoja, ahoty kiöntötte a takaritó néni a vizet, mikor ment kifele, kiöntötte a vizet, azon k#rcsojázott, aki tudot k$rcsojázni. Én nem k$rcsojásztam sohase.
Milyen volt a korcsolya?
Hát csuszik a jégen. Hát ő maga egyedül. Meglökte, rálépett a jégre, és akkor meglökte magát, osz csúszott a jégen.
Mi volt a lábán?
Hát cipőÝ, rendesz cipőÝ. Nem vót k$rcsoja r$jta. Nem vót, dehogy vót, hát esz csak szünedbe vót ¤gy. Hogy mikor kimentünk a tíszpercesz szünedbe.
Ezt is korcsolyázásnak nevezték?
P#rsze, –gy nevesztük, igen.
De az előbb erre nem azt mondta. Mi akkor a korcsolya?
Amit a lábunkra teszünk, k$rcsoja. Az a k$rcsoja. Nem? Most is az a k$rcsoja.
Akkor is volt ilyen korcsolya?
Hát hogyne let vóna! Csak én nem h$rtam, mer én, az iskolába nem h$rdot senki se. Ot csak uty sik$ltak, cipőbe...
Debrecenben volt korcsolyapálya?
Hát nemigen vót még akkor. Majt későbben nyilott, amikor én mán asszony lettem, akkor nyilott a Csapó uccán, ot vót Saf tánctanárnak a háza, és ot nyílt ety k$rcsojapája.
Az milyen volt?
Hát, eggy udvar vót, oszt le vót, jég vót r$jta, és kész. Ott is k$rcsojásztak. Nem vót, hogy na, valahogy el let vóna alakítva semmi se, csak k$rcsojásztak az udvaron. Mint akinél jég van az udvaron, osz k$rcsojázik... Fijuk, lányok együtt mentek oda a k$rcsojapájára. Akkor mán eszt ugy monták, hoty k$rcsojapájára. Csapó² uccán vót.
Hogyan korcsolyáztak?
Összefogószkottak, így, ijen keresztfogás, gondolom. A férfi arr–l vót, a nő meg errűl, és akkor eggyütt indúltak a k$rcsojának [!], és akkor sik$ltak ott a jegen. Nem vót még akkor korcsojapája. Csak itt a Csapó² uccán nyilott az a k$rcsoja [!], és ot lestem őÝket eccer meg mint fijatalasszony. Átlestem, ez apósoméknak az udvarával határos vót.
Mit látott ott?
Hát ot k$rcsojásztak ezek a fijatalok, este, csak este... Villany világitott az udvaron, $ra beszerelte [?] Saf János vót a tulajdonosa annak a háznak, asztán villanyfénynél síkolósztak ottan.
Mit csináltak?
Sikoltak, na. Ki nem látom mondani... Sík$ltak, így monták.
Mit csináltak a hóból?
Hóemb$rt... Hát szegény mekhald bátyám csináta az udvaron. A húgommal avv$l vótak ijen nagymesterek. F$lgöngyölítettík a havat, oszt akkor lerakták, na ez most mán ez egy nagy gömb, ijen magosra felrakták, akkor raktak még egy gömböt rá. Akkor kezics csináltak hób–l neki. Aszt oszt ideragasztották a hóval együtt, s akkor az ó²rokra meg izét tettek, na, hogy mongyam mán? Sárgarépád duktak az órugba, a vót a sárgarépa az ó²ra, igen. Hát a tetejit, a feje tetejire meg mindig vót valami rosz sapka, amit rátettek...
A szemét miből csinálták?
A szemét mibőÝ? Hát valami gombbú bisztoson, gombbú csinálhatták. Én nem vótam ijen hóember, izé [készítő]. Szegíny mekh$ld bátyám meg | h–gom, az vót ijen. Azok szerettek síkolni is, meg vittek vóna éngemet is, ha nem visitottam vóna. De én mék ki se mentem, hogy el ne vigyenek éngem sik$lni. Az udvarunkon vót egy ojan kis izé, ojan kis fojó, leeresztet fojó vót a kanálisig, mer apám mindik t$rtott othon ety tehenet, asz fejtük, asztán, hogy abbó²l vót eggy, a kutnál eggy ijen izé, hosszú kis vasvájú, abba h–szta apám a vizet, és hát akkor téÇlen izs bele vót engedve a víz. A tehén megitta, amit megivutt, amit meg nem, asztat kiengette szegény Pista bátyám, nyugoggyon, asztán az mekfagyott oda, és vót nekik a k$rcsojához. A vécéjig lef$jt, vagyis a kanálisig lef$jt, az ijen szélesen vó²t, és ők azon síkoltak a húgomm$l. De én nem mentem sohase, mer én nagyon féltem mindig, én nem s¤koltam soha.
Mit játszottak még télen?
Szánkósztak, hát szánkósztak... Az én apám is csinátatot nekünk ety kisz szánkót, osztán hun én ültem rá, hun Rózsi húgom, a szegény Pistám mek húszta a kisz szánkán. Nem vót az nagyobb| csak eggy ennyike kicsi [mutatja]. De vót nagy lószánkája is az apámnak. Persze, hogy vót. Amibe két lovat foktag bele. ÉÇs ijen #jdeszkás vót, nem vót neki ó²dala, csak tettek rá ety kast, ami, szekérkasnak hífták valamik$r, amit rátettek a szekérre, és abba vót eggy Êlís, $ra ráakaszva, és akkor ráült a[z] illető. Hát előÝl is vót ülís mek hátul is, abba a szánkóba csakugyan, mert valamikor én[gem] meg a húgomat elkéresztettek apámtúl, hoty hagy vigyenek el szánkózni ety kicsit két fijatal ember. Az egyik nekem udvar$t, a másik a h–gomnak, mán akkor nagyjányok vótunk. Asztán hát megengette az anyám vagy az apám annyira, hoty csak az izét, a[z] egyetemet mentünk körÊl. Ennyit engedet meg, és utánna haza kellet menni, és akkor uty tudom, hoty szegény apám monta, hotyhát ájjanag be öcsémék, asz mongya, ety kicsit, eltőÝccsük az időt. És akkor anyám sütöt nekik fris k$lbászt, minden. Od beszélgettek. Elég naty szájú vót az én vőlegínyemnek való, asztán mekkéretett, de hát nem mentem [hozzá]. Hejes fijú vót, meg jómódú is, de hát én, nekem nem ízlett. Lovas Józsefnek híjták.
Beszélgessünk még a szánkóról! Milyen volt a gyerekeké?
Két ijen izé t$lpa vót vót neki, ijen fábó²l. És akkor az össze vót kötve előÝl is mek hátul is, és akkor deszka vót rátéve elől ety kicsit magassab vót, és oda mek kötelet kötöttünk, aki szánkózott, így gyerekek, oszt akkor avval huszták a szánkót. Vód bizony ojan is, hogy aki ojan kizs bátor vót, hát mekkérte a bácsit, meg nem is kÀrte meg, hanem utánnaragasztotta az ojan szánkónak, aki ment véletlenül ott az uccán, osztán hát akkor bizK nagyon haragudott az illető érte, mert hát attul fílt, hogy a szánkó kicsapódik, oszt a gyerekik mek tönkre mennek, osz nagyon mérges vót érte az illető, aki után utánnakötötték. Hát minállunk nem vót ijen, meg eggy, eggyik tesvérem se csinát ijet.
A gyerekek hol szánkóztak?
Hát az uccán, az uccán. Meg az udvaron is.
Hogyan?
Hát hogyan. Hát a kisz szánkával, amit csinált apukám, amit csináltatott apukám.
Más nem volt?
Nem, nem, nem mentünk lefele, nem csúsztunk. Minek monták asztat valamikor? Nem tudom.
Ha sok hó volt, itt is csináltak olyat a gyerekek?
Ja, vótunk is kint, de a fijammal, még akkor Atilla [az unokája] is kicsi vót, és kimentünk a Csapók$rdbe, ot vót eggy ijen hegy. Hogy is hifták asztat? Nem tudom mán, hoty hífták. Lehet, hogy még a fijam jobban mek tudná mondani. Csak tudom, hogy vót ott ety hegy, de nem tudom, hogy... Hóbúl vót, hób–l, p$rsze, csinálták a gyerekek ottan, a csapók$rti gyerekek, oszt akkor csúszkáltak róla lefele. Felvittík, felh–szták a szánkójokat, a kisz szánkójokat, kézen f$lh–szták, kötélen, egyenesen felh–szták, így ment felfele sréhen a hó², és akkor felh–szták, oszt akkor beleültek, oszt mentek, csúsztak lefele. Teccet nekik, hoty csúsznak lefele. Én nem Êltem bele.
Milyen nagy volt az a domb?
Hát mijen nagy vót? Hát, mint, mint ez a plafon, mint ez a plafon. Vót ojan méretű.
Hosszú volt?
Inkáp kerek vót, ahogy összeh$rták ott a havat a gyerekek, meg nem tudom, hoty ki h$rta még oda a havat. Én nem tudom, csak ez a Csapókerdbe vót, ez a naty hóbucka...
Valamilyen dombhoz is jártak ki szánkózni?
Hát ot vót ez a dombos réÇszen, a Csapók$rdbe, ot vót ez a dombos rész. És #ra felh–szták aszt a sok havat rá még.
Havat is tettek rá?
Nem tettek rá, hanem ojan vastagon esett a hó², hogy nem kelletett #ra h$rdani havat. F$lmentünk, és lecs–sztunk rúlla. Ráült a szánkára, aki ak$rt szánkózni, osz lecsúszot rólla.
Ünnepeken a legények lovas szánokkal mentek. Ezt hogyan nevezték?
Elvittík szánkózni őÝket, $lvitték szánkózni. Én, minket is elvittek a húgomm$l szánkózni két fijatalember. Egyik a húgomnak udvar$t, a másik nekem udvar$t. Ez vót az a Lovas Jóska, a meg B$jdó² Lacinak híjták a húgomnak a[z] udv$rlóját, oszt –gy gond$ták, hogy m$jd lovas, gyönyörÊ két ló² vód befogva, ijen fekete kocsiszánka vót, és ugy gond$ták, hogy majd mink, egyikőÝnk az egyik feléÇ ülünk a fijuk mellé, másikónk meg a másik mellé. De osz mink a hugommal hátul ültünk mind a ketten. Osz monta a fijatalember, ez a Lovas Jóska, aki nekem udvar#t, hogy | hát mi nem ugy gond#tuk, Bözsike, asz mongya, hanem ugy gond#tuk, hogy egyikőÝnk, mindegyikőÝnk mellé, Rózsika is mellé Lacinak, Bözsike meg émmelém. Mondom, nem, jaj, de én nagyon féÇlek a lótól, asz montam. Dehogyis féltem! Csak én nem akartam úgy ülni vele. Nem, nem! Ó² nem, nem bírtam aszt a fijut. Dehát nem lehetet lerázni. Nem. Az végig udvar$lt nekem egísz íletin keresztül.
Hogy zajlott le ez a szánkózás?
Mink Êltünk hátul a húgomm$l. Ők meg elől Êltek a fijú a baráttyáv$l, osz figy$ltek a ló²ra. Mer mondom, ez gyönyörű két ló vót, és rukkapált hátrafele is. Hát én azér féltem nagyon tőÝlle. Montam, hogy én nem ülök előre, mer én félek, hogy a ló² hátrarúg, és meg, megérint éngem, nem úgy a szánkóba közel van a ló² a szánkóhoz.
Milyen volt ez a kocsiszán?
Hát ez ijen, a fene se tuggya mán, hogy mijen vót ez a kocsiszánkó². Hát ugyan–gy vót az is, hogy vót neki ó²dala meg $jja, és akkor vót ülízs benne elől is, mek hátul is. Lehetett ülni a hátújjába is karosüllízsbe, az elejibe mek csak eggy| sima rúd is vót tíve. Mint a mostani szekeren van a karosülés is, ha vam még ojan szekér, amégbe hátul karosülés van. Meg elől meg ojan rendes ülés, amire csak ráültek. Két kapocs van a végén, az beleakasztották az ó²dalába, szintén így vót a hátsó üllís is. Csak az, az, avv# külömbözött, hogy annak hátújja is vót, hogy ne csússzunk hátra. Magassan... Fábó²l vót az ó²dala a szánnak. És $ra akasztották a szánkót rá, az ülíst.
Visszatérve az iskolához. Nyáron vagy tavasszal milyen játékot játszottak a gyerekek? Labdával játszottak-e?
Hát jáccottak a labdával, az iskola falát verték vele. Az ablakod be ne üsséÇk! - monta tan¤tó bácsi, hogy nem szabad, merd beüssék az ablakot.
A lányok?
Lányok, hát még akkor csak lányok jártak iskolába, mikor én jártam az ellemibe. NQ vót közös iskola.
Hogyan játszottak a labdával?
Hát a f$lnak verték, és mekkapták, meg visszav$rték, meg mekkapták, meg visszav$rtík. Ki mijen magosabra tutta dobni a falon. Az vót a hős, aki magasabra dopta, és visszajött a labda, és mek tutta kapni. Mert ha elejtette, akkor mán még veszített, akkor mán keszte újból.
Hogyan játszották ezt?
Hát ugy jáccották, hoty szembeált a fallal az a gy$rmek, aki labdázott, és akkor v$rte oda f$lfele a labdát, minél magasabra, és akkor visszajött, rendbe mekkapta a labdát. Ha el$jtette, akkor keszte újbul, megint alólrúl f$lfele, szám$lva.
Mit számoltak?
Hát hoty hányszor ütöttük meg oda a labdát a f$lho.
Ő mindig szemben volt?
P#rsze, őÝ mindik szembe vó²t a fall$l... Hát vót, améÇk mekf$rdult, oszt a kezét hátra csapta... Én ebbe sose jáccottam.
Egymással is labdáztak?
De –gy is labdásztak, egymással... Hát szembeállot vele, osztán labdásztak, egyik | dopta a másiknak a labdát. Semmi más nem vót. Nem vót más.
Mit játszottak még?
Hát eszt jáccották, hoty kcrbe ált eggy, montam mán... Meg labdásztak mek cicásztak, kergettík egymást.
Ez milyen játék volt?
Hát ojan vót, hoty kergették egymást, osztX hát, ha elÀrte, akkor ő vót a cica. Igy monták. Az udvaron kergette összevissza, amerre szalatt. Mindenüt k$rgette, mikor m#re szalatt. Asztán mikor elÀrte, akkor rácsapott, és akkor őÝ lett a cica. Az a másik meg beált –jbul a kcrbe.
Akkor kör volt?
Kcr vót igen, ity fogósztunk, ity fogósztunk, és a közepibe ált egy | szeméj, lány, mer csak lányokk$l jártam, nem vót még akkor vegyes iskola. És akkor: Körben áll egy, lássuk, ki lessz a párja! - monta, és akkor behívott eggyet, odament hozzá, és rácsapott, oszt akkor az behijta, oszt monta, hogy esz szeretem legjobban, evvel táncolnég gy$rsan.
És hogyan volt a cicázás?
Hát az ugy vót, hogy egy ety cica vót, és öt-hat meg| szaladgát ott összevissza, és améket elírte, #ra csapot rá, és akkor az lett a cica. Így monták akkor. Nem tudom másképpen mondani...
A kisfiúk mit játszottak?
Azok gojósztak, a kisfijug gojósztak, a házunk előtt, Faragó² uccán, szegény mekhald bátyám, az is, négy évvel vót idősebb éntüllem. Szóv$l csináltak ety kis, főÝdbe ety kis jukat, és akkor gojó²v$l gojósztak, utyhogy az lett a ny$rtes, aki bele tutta dobni a gojót a jugba. Ety kis jukat csinátak a főÝdbe, oszt akkor gojósztak, a vót a ny$rtes, aki többet tudod beledobni.
Még mit játszottak a fiúk? Futballoztak-e?
Fodbalosztak rontyfodball$l. Csináltak maguknak rongybul fodb$lt, és fodbalosztak. Hát ahoz az iskolába lehetet menni, nállunk nem vót ijen, hogy ot fodbalozzanak.
Hogy nézett ki a rongyfutball?
Ojan, mint ety kerek, mint ety kerek labda, az ugy nézet ki, ojan natyságu is vót, mint ety fodb$l, és hát abba rugdostag bele. Hát néÇmejikneg bizK szíj$lment a cipőÝje jól, mert vagy megbotlottak vagy megbicsaklott a t$lpa, f$lszakat vagy valami.
Mivel volt kitömve a labda?
Rongy$l, rongyból vót t$jjesen csinálva.
Hogy nevezték?
Rongylabda. Rontyfodb$l vót vagy rongylabda, mindeggy, ¤gy neveszték.
Térjünk át másra! Ha ünnepek voltak, a gyerekek adtak műsort?
Igen, igen. Szavallat vót, szav#ltak a gyerekek. A szülők $lmentek mekh$lgatni. Ugyan–gy vizsgakor is mekh$lgathatták a szülők. Meg vót ijen ünnepéj, amikor ijen szavallat, szó²val, hogy mongyam már, ünnep$ltünk, és akkor szav$lni, szav$lni kelletet verseket, ki mit mondott, mijen v$rset. Petőfi Sándor-v$rset nagyon szerettük, asz sokat $lmontuk. ÉÇn is montam Petőfi-v$rset sokat. Mindíg én vótam az $lsőÝ v$rsmondó.
Milyen alkalmak voltak ezek?
Hát, aszt mán én nem is tudom, hogy mijen alkalmakon. Valami ünnepéj lehetett az iskolába.
Milyen ünnepélyek voltak? Mivel kezdődött a tanév?
Évnyitóv$l. Vót, és az évvizsgán is vót az év utóján is vót ijen szavalat, hogy akkor is szav$ltunk. Évvizsgakor, igen, vizsgakor is. Levizsgásztunk, hogy na befejesztük, így montuk, befejesztük az $lsőÝ évet, levizsgásztunk, akkor ott is vót szavalás, lehetet szav$lni. Vót ojan ünnepéj, és lehetet ot szav$lni. Először f$lkérdeszte a tanár a tanulókat, ki mibÊl fel$lt, egyiket egyigbÊl, másikat a másigbúl, és akkor utánna pediglen szav$tak.
Emlékszik ilyen ünnepségre? Évnyitóra?
A tan¤tó néni beszélt a szülőkhöz mek hozzánk is, hogy mi lessz a foglalkozásunk, és akkor. Hát mit montunk még el? Elmontuk a[z] imát. MéÇket is montuk? Tessék várni, hat tuggyam mondani, hogy méÇket montam. Asz tudom, hogy evís előtt is meg evís után is imátkosztunk.
Az évnyitó hogyan zajlott le?
Hát mondom, hogy ot vótak a szülők, a tanitó néni elbeszélgetet velük, meg még a gyerekekhez izs beszélgetet, hogy| hoty kel viselkedni, mint kel járni az iskolába. Rendesen, nem az uccán röhögni, vihák$lni, hanem szépen csendbe menni, párossáv$l, aki $ra megyen, az a párjának fogja a kezit, aki pedig nem megyen $ra, asz pediglen mennyen széÇpen egyenesen hazafele.
Ezt kiknek mondta?
Nekünk, nekünk is, a szülők is ot vótak, meg nekünk is monta, igen. Ez évnyitókor, mikor az évet mekkesztük akkor vót ez, évnyitókor...
Az egész iskola nem volt együtt?
Nem, külön tanterem, külön tanterembe, mindenki külön monta el a magájét. A négy ellemit –gy jártam ki, hogy mindenki külön monta el. Első osztájba tanitot Szabó² István tanitó bácsi, második osztájba Kálmán tanitó néni, eggy öreg nőÝ vót. A harmadigba Szemere tanító néni, és a negyedigbe pediglen Szabó V¤lma tanitó néni tanitott. Esz még úty tudom most is.
Az évnyitón volt szavalat?
Hát még nem vót az $lső osztájba, mán második osztájba ot mán vót szavalat. Mán akkor lehet, lehetet szav$lni, mer mán akkor tuttunk v$rseket, de addig még nem tuttuk olvasni a v$rset, hogy na mektanújuk. De mán akkor ugyi tuttunk, vót, aki szav#t kis verseket.
Milyen verseket?
Hát, az, mi az iskolakönyvbe vót, csak azogbúl lehetet válogatni... Vörösm$rti, PetőÝfi-versek vótak. Meg vót még eggy, asz mán nem tudom. Ha esetleg emlitené, lehet, hogy eszembe jutna...
Más ünnepségek voltak?
P#rsze. Márcijus tizenötödikén, akkor isz szav$ltunk, akkor isz szav$tunk. Ünneplő ruhába mentünk, és mektartották az ünnepéjt. Szav$ltunk meg ének$ltünk, semmi más, nem vót tanitás, hazamehettünk az ünnepéj után. Hát mekkeszte a tanitó néni, hogy mit ünnepelünk, minek az Àrdemje ez az ünnep, és ennyi vót az eg¤sz. Utánna mindenki szav$lta az ő kis versét. Ha egész osztájb–l szav$t mindenki, akkor mindenki #lszav$ta. Ha nem, meg akkor csak az, és akkor imátkosztunk, és akkor $lmentünk haza.
Felvonulás volt-e akkor?
Hát, nemigen vót akkor még f$lvonulás. Későb mX vó²t... Azon gondolkozok, hogy mikor is vót f#lvonulás. Mán nem tudom megmondani, hogy mikor vót f$lvonulás... Márcijus tizenötödikén, meg még agusztus hetedikén, agusztus huszadikán is vót, igen.
Milyenek voltak a március tizenötödikei ünnepségek?
Hát ojan vót, hogy| f$lmentünk az iskolába, tanitó néni elmonta az ünnepéjnek a részit, hogy mijér ünnep#jük. Akkor aki szav$lt/ni [!] akart, az $lszavalta a maga versit, és utána elengeded bennünket haza. Elimátkosztunk, elénekeltünk...
Az évzáró milyen volt?
Hát az évzáró is ojan vót, mint az évnyitó. Ot vótak szülők, ot vótak a szülők, és akkor f$lkérdeszteg bennünket, ki mibÊl fel$lt az ellemi iskolába... Ez eggy ünnepéj vót valóságg$l, mikor az évnek az utósó napja $ljött, akkor hogy bezárúlt az év, hát ez eggy ünnepéj vót, és akkor mondom, hogy ugyanúgy a tanitó néni elmonta, hogy befejesztük az iskolát.
A vizsga hogyan zajlott le? Ott voltak a szülők is?
P$rsze, hogy ot vótak a szülőÝk is. Még ez az ellemi iskolába vót asztX fentebb, felsőbb iskolába nem vót.
A szülők bementek az osztályterembe?
P#rsze, bementek az osztájterembe, és körül vót ottan széÇk, és ottR leültek. Aki még, vót hátúsó pad, a mán nem vót tele, abba izs beleültek a szülők ottan. Különösen a fijataljaji ülteg bele. Mer vótak ottR töp fijatal is, aki hát még iskolába járt, és szerette vóna mekh$lgatni, meg a tesvérje onnen járt, odajárt esetleg, az izs bejött, akinek nem akkor vót pontosan a vizsgája, mer nem ecc$re vót a négy osztájba a vizsga, hanem időnkint, az egyiknek vód délelőtt, a másiknak vód délután, akkor vót | délelőt tíz órátú vagy délután két órátú, így vótak a vizsgák, hogy nem eccere vó²t.
Ünneplőben voltak?
Ünneplőbe vótunk őÝtözve. A szülők is ünneplőbe jöttek el, mind, és ott leültek, és h$lgatták végig, hogy mid beszél a tan¤tó² néni, és mit szavalunk mink.
De nemcsak szavalat volt, ugye?
Hát vót kérdezés is, izébőÝl, a tantárgyból, hogyne.
Mivel kezdték?
Hát a valláss$l keszték... Hát Jézusz születésirÊl, az életirÊl, akkor a menybemenetelérÊl. Leginkább az ahosz függött, hogy mijen ünnep jött. Hát ugye mán évvizsgán, nem is a pünközsdi ünnepet, hanem csak az egy ojan felelet vót mán akkor. Mer mán akkor elmúltak az ünnepek, és esz csak egy $lbeszélés vót.
Milyen tárgyat kérdeztek még?
Számtant... Hát a sz$rzást, az osztást, az összeadást, kivonást, esz mindet kérdeszték.
Írtak is ilyenkor a gyermekek?
P$rsze... Táblára, palavesszőÝvel. Aki kiment, és fel$lt, az egy naty fekete tábla vót, és oda krétával írták a feladatot, a gyerekek.
A többiek?
A többiek, mink meg írtuk a füzetüngbe a ceruzáv$l. Ha palavesszőÝ vót, akkor mek palavessző[vel]. Hát negyedik osztájos korig| palavessző vót leginkább. Az, vót egy maddzag, keresztül vót jukasztva annak a palavessző, vagyis, jaj, hoty híjták mX, palatábla, ijen kis keskeny fával, és a végin vót egy juk, és abba vót fűzve egy maddzag, és a maddzag végin meg vót ety szivacs, és az vizes vót, és hotyha nem k¤vántuk aszt a részt, akkor mán avval a vizesz szivaccsal letürÊltük...
Miből volt még vizsga? Olvasásból?
Olvasás az vót... Néf szerint hívod bennünket a tanárnő, és akkor $lvastunk egy részt. Megmonta, hogy mék $lvasmányt vegyük elő, és akkor nyissuk ki, és hanyadik $lvasmány vót. És akkor abbú $lvastunk valamennyit, akkor mekköszönte, hogy eléÇg, akkor szólította a másikat...
Történelmet nem kérdeztek?
... Az a vallázsba vód benne, összevéve. Hát p#rsze, az ellemibe...
Hogy ért véget a vizsga?
Montam mán, hogy elimátkosztunk, amikor mindennek vége lett, mán mindenbül fel#teted bennünket, akkor elimátkosztunk, elénekeltünk, és akkor $lmehettünk haza. Kikaptuk az értesítőbizony¤tványt, és elmehettünk haza.
Hogy nézett ez ki?
Az ety kis könyv. Még máji napig is megvan... Értes¤tőkönyv, az a címje. Az még máji napig is megvan nekem. Asz hiszem, Ilonkámnál van.
Mik vannak benne?
Hád benne vannak a tantárgyaknak a neve, és utánna mindeggyik oda van írva, hoty kitünő, kitünő. Akkor még ez vót...

A felvétel 1998. február 12-én készült.

2.

Hogyan ünnepelték régen a karácsonyt?
A lekkedvesebb ünnepünk vót, nekem is, édesanyámnak is. Hát hoty készÊltünk? Leváktunk több apróléÇkot. Vót édesapámnak ety keresztmamája, annak is el kelletet vinni kacsát vagy ety kappant, mikor mit kűdöt neki éÇdesanyám. És | szerettünk menni mint | gyerekek, mert mindik pénszt kaptunk tűlle. Osz mijen a gyerek? Tuggya, hogy nagyon örűlt a pénznek...
Mikor kezdték el a készülődést a karácsonyi ünnepekre?
Hát, nem készülőÝttünk rá, m$rt azér, annakelőÝtte mán s$rtést váktunk, asztán hát édesanyám meg, még akkor uty főÝzött, hoty kappant, kappant koppasztott, mek kacsát clt, mek tyúkot is clt, kövér kacsát, pújkát. Ezeket öldögette [!] anyukám mek karácsKnra. Mert hát jöttek a gyerekik is haza meg vendég is vót, még édesanyámnak a tesvérje is eljöt valamejik, mikor mejik, 6sztán hát igy ünnepeltük. Mikor meg mán nagyub vótam, akkor meg mán $lmentünk karácsonykor tánc$lni.
Mikor kezdődött a karácsonyi ünnep?
Hát mindig vót egy, ugy montuk, ünnep szombattya. Hát ugyi, mikor mijen napra esik a karácsony, az nem –gy van, mint a husvét, az mikor mijen napra esik. És, és hát akkor az ünnep szombattyán kalácsot sütött édesanyám, meg mekkoppasztottunk, hogy mX másnapra mekfőÝzzük az ebédet. Ünnep első napján főÝzött édesanyám mindik friss ebédet. Akkor vót oszt, húsleves, vót tőÝtöt káposzta, akkor tőÝtöt h–s, rántot hus, sÊlt kacsa, ijenek vó²tak.
Az ünnep szombatján mi volt?
Hád bizony mék hát a konyhát még össze kellet takaritanunk..., kitakaritottuk, a főzíssel összevissza, csak nem jól vó²t. És akkor ugyi csak uty hatytuk, hogy az mán ünnep $lsőÝ napján szép tisztába legyen. Hát f$lmostuk, vagy mit tudom én, az aszt$lt is leteritettük, minden, széÇpen...
Hogy telt el az ünnep estéje?
Hát nQm vót nállunk, nQm vót ijen karácsonyi vacsora, nQm vót ijQ karácsony esteli vacsora, ez nQm vót nállung divat, nem... Csak megvacsorásztunk, mindenki, amit evett, és akkor lefeküttünk...
Kántálás nem volt?
Hát vód divadba, igen... Hát ezek a betlehemesek vótak, gyerekek vótak ezek. FelőÝtösztek. Vót kösztök eggy, aki bundába őÝtözött. És asz főÝleg nem jöd be, mindig az lopta el valamikor a sonkát, ahun vót, –gy hozzá tudot jutni. Esz hallottam édesanyáméktól. Hát azok heten jöttek, azok lektöb réÇsze. ÉÇs akkor vót kösztük, tuggya a jó Istenke, hogy monták, hogy juhász, meg | tuggya a fene, ki vót.
Látott ilyen betlehemes játékot?
Nem, nem láttam. Asz monta anyukám, csak ének$jetek, oszt akkor mennyetek, nem kell itten más csinálni, menyetek. Elének$ltek vagy elszav$ltak, oszt akkor elmentek. Anyukám elkülte őket, nem szerette, hotyhát ottan mék szerep#jenek is.
Mikor keltek fel karácsony első napján?
Hát a rendes időÝbe, amikor szoktunk máskor is. Nem aluttunk tovább, mink sose vótunk ijenek, hoty tovább aluggyanak a gyerekek. Mikor rendes idejibe f$lk$ltünk, fel kelletet k$lni, akkor mindegyikőÝnk f$lk$ltünk, és mindegyikőÝnk végzik, végesztük a magung dó²gát. Ugye mX mikor nagyub vótam, akkor besegitettem anyukámnak a főÝzizsbe. Mek hát még aszt az ety szobát, amibe aluttunk, mer ugyi ott, nem akkor ugy vót, hogy a gyerekik, külön szobába aluttak, hanem egymás vígibe vót a két ágy, és édesanyámék aluttak a[z]z$lsó² ágyon, mink meg a húgommal a másik ágyon aluttunk, mer közel vót a kájha, vaskájha. Bisztoson tuggya, hogy mi jaz.
Hogy néz ki?
Hát, ijen magas [mutatja] vaskájha, éÇs, nem cserépkájha vót anyáméknál, majd asztán rakattak anyukámék cserépkájhát később, vaty tán nem is rakattak.
De maradjunk a karácsonynál! Utána mi történt?
Na igen, f$lk$ltünk, éÇs mondom, a konyhát rendbe tettük, megreggelisztünk. Reggelisztünk kávét is kaláccs$l, mert előtte való nap kemence kalácsot sütött anyám. ÉÇs kávét kaláccsal ettünk, mink nem ettünk utánna mást. Nállunk ez nem vód divat, hogy utánna még együnk valamit, húsfélét vagy ijesmit.
Délelőtt mit csináltak?
Hád délelőt főÝsztünk. Én elmentem templomba, éÇdesanyám mek főÝzött, éÇdesanyám főÝzött, $lmentem templomba. A református Natytemplomba szerettem járni. Ottan vót nekem egy megjelzet h$jjem, ahogy mentüng befele, jop kész felőÝl a h$rmadik széken az első padba [sorban!] Êltem, legelsőÝ vótam. Énmellettem beengettem mindenkit, aki ment. M$rt énnekem, aszt szerettem, ot szerettem Êlni. ElőÝl az urasztala ahogy van. Tuggya? Na az urasztala után kezdőÝdik az a két s$r, és akkor én ebbe a jobb oldali s$rba ültem, az vót a nőÝkéÇ, amaz vót a férfijaké. De asztán mán vegyesűlt ot mindenki, mikor mán nagyob vótam. Hát, kicsi koromba is odajártam...
Emlékszik ilyen karácsonyi istentiszteletekre? Ki prédikált?
B$ltazár Dezső vót a püspökünk. Igen, a református etyháznak, és Révész Imre, asz prédikát a Natytemplomba. Az vót mindig a Natytemplomnak a papja.
Miről prédikált?
Hát a Jázusz születésirűl prédikált. Hogyne emlékeznék arra.
Mi volt még az istentiszteleten?
Hát ének$ltünk is, karácsonyi éneket: Menyből az angyal lejöt hozzátok. AsztX mek Krisztus urunknak áldot születtéÇsin. Ezeket még most is tudom ének$lni. SőÝt, majdnem az egéz zs$ltár tudom, mék pedig izé szerint, ahogy van az ábéce szerind benne. A kilencvenedig zsoltár az a Tebenned bísztunk elejitől fogva. Esz tudom mindég. ÉÇs mikor, halottak napján, halottaknak szokták ének$lni eszt az éneket. ÉÇs hát akkor, ha vége lett az istentiszteletnek, még $lmentünk ety kcrt sétálni, asztán onnen hazamentünk. Akkor mán készen vót az ebéÇd, mer édesanyám nem jött a templomba. ŐÝ majd másnap ment el a templomba, meg inkább ó²esztendő utó²só napján. Akkor szeretet menni inkább a templomba, akkor elment az Árpát-téri templomba édesanyám, éÇs ott, ot vót templomba mán délután, a délutáni istentiszteleten.
Karácsony első napján ebéd után mit csináltak?
Semmit nem csináltunk, semmit nem csináltunk ugyi. F$lmosogattunk, asztán leült, ki mit akart csinálni. Leült vagy beszÀlgettünk, ha jöt rokon, akkor avv$l beszélgettünk. Ha nem, meg akkor majt későb jött, estefele, akkor beszélgettek a szülejim. Hát, énhozzám nem járt senki se. Fijatalembert az apám nem engeded bejönni, eggyiket sem, nem szabad vód bejönni senkinek se.
Volt-e karácsonyfájuk?
P#rsze, hogy vót, gyönyörüen feldíszítve, és akkor a szobába vó²t, igy, mint itten [mutatja] egy ijen kaBocs, és oda f$lkötöttük a karácsKfát, hogy lecsüngöt nagyon, hogy rengeteg dísz vót r$jta, meg rengetek cukor vót r$jta, hotyhát ne az asztalon legyen, mek hogy oszt, ot háborgatod bennünket. Mer leginkább a szobába izé, ebéd$ltünk vasárnap, mindég a szobába ebéd$ltünk.
Mikor állították fel a karácsonyfát? Mi volt rajta?
Hát karácsK szombattyán, ünnep szombattyán. Szaloncuk$r vó²t r$jta, meg dísz. Ijen ezüszszálak vótak r$jta, mek hát, amit kaptunk ajándégba, aszt is aláraktuk, ha nem tért rá, akkor aláraktuk. Édesapám csinátatott egy ijen karácsonfat$rtót, a keréggyártó vót ott az izé, Sarok uccán, mi meg a Faragó uccán laktunk, osz csinátatott apám ijen karácsonyfatartót velük. Asztán, ha ojan vót, hogy be lehetett állitani, akkor beleállitottuk abba, akkor nem kötöttük fel az izére, a plafonra. És akkor csak ot vót az asztal közepén, a szobába, amégbe aluttunk. Ot vót a szobába.
Ki díszítette fel ?
Hát csak mink, a gyerekek. Vótam, a h–gom meg éÇn mek szegény mekh$ld bátyám, aki husz évet élt, mikor mekh$lt.
Hogyan rakták rá a díszeket?
Hát ugyanugy, mint a cukrot, hogy ráakasztottuk $ra a kizs drótra, és akkor ugyan–ty felakasztottuk a karácsKfára.
Milyen szaloncukrok voltak?
Háát, fínom, fínomab vót, [mint a maiak] az bisztos. De hát hogy mijen izűjek vótak, a fene se tuggya. Meg mijQ pappirba vótag bele csomagolva, tuggya ugy, uty két végin fel vót ugy izélve, darab$lva, osztán ezüspapirba még belecsomag$lva. Hát, evv$l díszítettük fel, meg osztán a dísz, a karácsKfa díszekk$l. Hát mikor osztán mijen díszek vó²tak. Vó²t csengőÝ a tetejin, aszt uty kötöttük a csengőt a tetejire. Hát az nem tudom, mit jelzett. Hotyhát cseng, megjön a JéÇzuska?
Aztán még mi volt?
Asztán hát cukrok vótak, ijen kicsom[agolva], ami nem vód becsomag$lva, ojan cukor is vót a karácsonfán, ami csak ugy összeköt, f$lkötöttük, osztán felakasztottuk asztat is.
Diót is?
Hát, nem nagyon, nem nagyon... Süteményt sem... Csillakszóró² az vót, ézs gy$rtya is vót r$jta. A gyertyát aszt meg beletettük ijen kizs gy$rtyatartóba, és asz meg a fára itt-ot felakasztottuk, f$l, igen. Az még most is van ojan gyertyatartóm. Fene se tuggya, hoty hK van. Eggy it vót körülöttem, nem tudom, hova lett.
A világháború idején is lehetett cukrot kapni?
Hát akkor nem lehetet kapni cukrot. Hát akkor anyám főÝzöt valami, cuk$rbó²l valami, tudomisén valami ízesitőt, asztán mink meg gyerekek | becsomag$ltuk. Mék karácsonfát se lehetet kapni. ÉÇs kébz#je, hogy a fijatalabbig bátyám sírtam nagyon, hogy mijér nem vett anyukám mán karácsonfát, mikor a kezdet kezdete vó²t, mer $lkapkották. Oszt akkor a bátyám, a fijatalabbig bátyám, Jani bátyám, a két időseb bátyám között az vót a fijatalabb, asz monta hotyhát, ne sírjál húgom, gyere, mennyünk, asz mongya, a temetőÝbe, vágok én ot neket karácsonfát. Hát nem karácsonfát, hanem tujafát. Na de megb$ldog–ltam, mert azér hogy| csak vót karácsonfám, mire akasszuk a cukrot. Mert a cukor, ot vót a sok cukor, csak nQ vót mire akasztani.
Hol vették a karácsonyfát és mennyiért?
Pijacon..., hát méterr$l mérték akkor is. Én nem is tudom, hoty hogy vettük. Hát megméÇrték aszt a karácsonyfát, az #játó²l a tetejéjig. Mindegy, hogy ot nem vód g#j, de az izs beleszámított. Tuggya, hogy nem szokott od gaj lenni vé-gig a karácsKnfán. ÉÇs amennyi méter vót, annyi után fizetett édesanyám.
Milyen fajta karácsonyfát árúsítottak?
Rendes karácsonyfát, nem ezüstfenyőt. Csak rendes karácsonyfát, amijen a rendes karácsonyfa.
Az milyen? Milyen a színe?
... Ja hát, csag zcld, csag zöld vót. Hát ugyi, ezüst, ezüst, hogy mongyam, ezüstfenyőt nem vett édesanyám. Mer miért? Hát ojan szép karácsonfákat lehetet kapni, amijet csak akartunk. Nem vót még akkor ojan b$rzasztó nagy mániások népek, mint most hotyhát kissebb is meg nagyobb is. Hát most mX vót nekem ojan, mán mijóta a magam asszonya vagyok, hoty csak cserébbe vót egy ijen kis karácsonfa Êltetve, és az d¤sz¤tettem fel.
Milyen ajándékok voltak akkor a harmincas, negyvenes években?
Hát én nem is tudom... Hát például vett anyám ety pár harisnyát vagy ety szép szvett$rt vagy ijesmit. Aszt alátettük a karácsonfának. Aszt nem tuttuk máshova tenni. Csak oda vót csomag$lva, oszt alá let téve a karácsonfának. Szóval az asztalon vót a karácsonfa az meg mellé vót rakva.
Örült neki?
Hát hogy a fenébe ne örültem vó²na! Gyerek vótam. Hogyne örÊltem vóna nagyon, még nagylány koromba is örűltem nagyon.
Hogyan köszönte meg?
Hát mekcsókoltam édesanyámat meg édesapámat, arcon.
Térjünk vissza! Mi volt karácsony második napján?
Hát akkor már ojan, hogy mongyam léha vót az othoni líttünk, mer mán akkor nem kellet főzni, mer az anyám mindent mekfőzött ünnep első napján. És hát akkor mán vagy anyám is elment a templomba, vagy én is elmentem. Én mentem ugyan a templomba karácsony másodnapján is. Karácsony másodnapján is mentem a Natytemplomba.
Úrvacsorát is vettek?
Én vettem urvacsorát, de csak akkor, amikor komfirmáltam. Mer nem vó²tam belenyugodva abba, hogy egymás után igyunk abbó²l a pohárbó²l. Én ebbe nem vótam belenyugodva. És vót egy barátnőm, aki szintén..., vallásos vót. Tanár vót, mek tanitó az összes csalággya, kéd gyermeke vót. És én montam neki, hotyhát asz mongya, veszel urvacsorát? Mondom: Nem veszek urvacsorát, mert én nem birom, hogy nem külön, külön tőÝtik, hogy na, vóna az, ot van az a kancsó, és akkor mindenkinek lenne ety pohara, oszt akkor tőÝtenék| bele. Hogy az a pohár az etyhászt–l lenne vagy vinni kellene. De éÇn aszt nem szeretem, hogy egymás után igyunk...
Ott maradt, amikor úrvacsoráztak?
Nem, én hát, befejeződött az istentisztelet, és utánna kezdődött az istentisztelet az urvacsorához, éÇs akkor én imátkosztam és #jöttem. Mán akkor mindenki jött, aki nem akart –rvacsorát venni, nemcsak éÇn. Nem uty, hogy na éÇn idegenül feláltam, oszt kisétáltam, szégyeltem vóna, hanem aki nem vett –rvacsorát, az mindenki eljött. ÉÇs igy én nem szégyeltem meg magamat... Montam, hogy mijért nem vettem urvacsorát.
Mi történt még karácsony második napján?
Megebéd$ltünk. Akkor osztX mindenki vagy lefekütt, vagy ety kicsit pihentünk... Mindig jöttek vagy a rokonoktúl, mindig jöt valaki.
Ha jöttek a rokonok, mit csináltak? Megkinálták őket?
P#rsze, hogy mekkínáltuk. Dijózsbájli [!] vót, mákozsbájglit sütött édesanyám. Édesanyám nem csinált más t$rtát. ŐÝ csak eszt a kettőt sütötte meg, mek kalácsot. A kalácstésztából lett a dijó²zsbájdli [!] meg a mákozsbájdli. És hát akkor, h–ssal is vót, amikor mekkináltuk. Hát mindenki az vót akkor, #j, dehoty kell | h–s, dehoty hozzatok mán be h–st. Hát ojan jól vagyunk lakva. Karácsonkor mindenki sokat eszik, vagy nem tudom én, nagyon teli eszi magát.
Még mivel kínálták meg a vendégeket?
Hát szegény jó apám, mindig vót ety kizs bora a kamarába. Vót neki ety kis hatvankét literes h$rdója, abba mindég vót két... Doktor Bacsó DezsőÝjéknek vót szőllőjök a Bocskaji-kerbe, és a baráttyának a [!] Vámospércsen vót szőllőÝje, és onnen hozott apukám mindig bort. De Bacsó Dezső ez ügyvéd vót, egyetlen egy lánnya vót, Piroska, az nem szerették az ű borokat. Asz monták, hogy| komám, tessék mán behozni abbó²l a vámospércsi b$rbul. Az a fínom. Savanyu is vót a Bocskaji-kerti bor. Nem tom most mijen, de savanyu vót. Én emlékszem rá, hogy monta édesapám, hogy ojan savanyu a Bocskaji-k$rti bor.
Milyen szőlőből volt?
Rizlingből bisztoson, abbó² csináták, meg vót nekik erdeji szőllőÝ, rizling vót a neve, meg... Mi vót még? Valami még vót, valamijen nevü szőllőÝ. Maga mék tán jobban tuggya a szőllőÝknek a nevét. Nem? Én mX nem tudom, nekünk nem vót szőllőnk soha. Se az apámnak, se nekünk, csak ha vettünk a pijacon.
Meddig maradtak a vendégek?
Hát, elmarattak azok este tíz órájig is.
Mit csináltak?
Hát, beszélgettek, semmi mást. Hát hotyha én mán nagylány vótam, akkor mán elkíszültünk a bálba, elmentünk a bálba mán akkor. Akkor oszt látták, hotyhát menni akarunk, akkor $lmentek.

A felvétel 1998. február 4-én készült.

3.

Beszélgessünk a régi világról, az életéről, a lányságáról!
Hát mit mongyak? ÉÇn b$ldog lány vó²tam, m$rt hát éngem nagyon szerettek a szülejim is, a tesvérejim is. Ha $lmentem a bálba, ott is körűrajonktak a fijatalemberek. Szó²val én nagyon, szerettem tánc$lni. Akkor mék csak egy bál vó²t, a nagygazdabál. Akkor abba az egy bálba mentünk, és asztán vótak ijen kissep táncestéÇjek. Például a Püspöki palotába ot vót három szoba, az a Független Kizsgazdapárté vó²t, éÇs ottan is tánc$lgattunk. Hát vó²t, amikor h$jnali öt ó²rájig, vót, amik$r csak tizeneggy órájik t$rtott. Az vót a kérdés, hogy mikor meddik t$rtott. És mit mongyak még a lányságomrúl?
Akkor most tessék elmondani, hogy milyen volt a nagygazdabál!
Hát, hogy mongyam. Nagyon fényezs bálok vó²tak, a gazdálkodóknak a bájja az nagyon fényezs bál vót. Utyhoty s$rra vették, még a lányoknak a nevit is felírták mindet, az –jságba közölték, hoty kik jelentek meg a gazdabálK. M$jd a következő héÇten, a vasárnapi –jságba izé, na, közvetitették. Utyhogy, hát az Arany Bika dísztermibe vó²t, mostR nem tudom, mijen teremnek nevezik. Ez ot vót az Arany Bikába, a díszterembe, és hát, hát mentünk, este. Nem tom, kilenc óra, tíz órakor kezdődött a bál. És ott is –gy vótak, hogy a fijatalemberek a terem közepin áltak, és ot fikszéroszták, hogy méÇk kislányt hívják $l. Hát énnekem nagyK sok táncosom vó²t. Az első bálon tiszta fekete ruhába vótam, mék csak a cipő, harizsnya is fekete [volt]. Héthónapozs gyászunk vót. It vót ety piros ró²zsa, kész ruhát [viseltem], H$lmágyitó²l vette az édesanyám, nagyK fekete, gyönyörÊ ruhám vót, a lekszeb ruha vót a bálba talán. És én asz hittem, hogy mikor tiszta feketéÇbe vagyok, hát asz hiszik, fijatalasszony vagyok, és nem fog elhívni senki. A sógornőmnek az öccse levit táncolni a páh$jb–l, és én, nekem akkor éÇjszaka tiszta feketéÇbe vótam, és nekem ötvenhat táncosom vót akkor éjszaka. Éngemet minden fijú elhivot tánc$lni, [aki] a bálba vó²t, legalábbis akik, az ösmerősök, azok mind gazdálkodó fijatalemberek vótak. Hát vót kösztük hentes is, méÇszáros is, mester is vót. Udvar$t nekem ojan, akinek saját üzlettye vót. Még a Péterfiján most is megvan az üzlettye, meg a SimKfi uccán V$rga György, annak vót ott a hentesüzlete, ez mek Szabó² Sándor vó²t, a felesége még ott él most is a Péterfiján, ott, ahol gyótyszertár van. Eggyik sarok a[z] Ötvös ucca sarok. Még az a ház is ott, az izs benne van, saját tul$jdona.
Térjünk vissza a bálhoz! Milyen zenére táncoltak?
Hát csak, csak cigányzene vót, cigányzene. NQ vót más, csak a cigányzene. Hát nem tudom, valamék híres cigányzene vót, zenész vót akkor. Rác János? Nem tudom.
Hogy szórakozott a fiatalság?
Hát tánc$ltunk egész éjszaka, ugye. És amikor meg[szűnt], szünt ety kicsit, akkor mindig ugye séta vó²t jobra. Akkor karonfoktuk a fij–kat, és mentünk kcrbe a Bikába, a terembe. És a közepen meg ott áltak a fijúk, még akkor is fiksz¤roszták a lányokat, hogy na, kit fognak elh¤vni, gondolom.
Hogy nevezték a középen állókat?
Majomszigetnek, majomszigetnek, vidzbőÝl, majomszigetnek nevesztéÇk.
Mit mondtak arra a lányra, akit nem vittek el táncolni? Az mit csinált?
Hát az ott Êlt az édesannya előtt a széÇken, mind¤g, m¤g el nem vitték. Én nem Êltem ot sohase, mert én felmentem a páh$jba, éngem levittek, én nem mentem fel, mig vacsora nem vó²t. Vacsorát nem vittünk sohase, és akkor csak ott Êltünk a páh$jba, nézegettünk. Szegény drága jó² apám is, anyám is mX másik évbe ot vót velem. Igasz, hoty haragudott az édesapám, mert nem engettek tánc$lni senkiv$l se, és vót ety fijú, aki nekem udvar$lt. Mongyam a nevit?
Persze.
Gombos István, ez eggy éreccségizet fiju vót, és nagy inteligencijája vót, hentes- és mészárosmester is vót, de gazdálkodott, és na, ez udvar$t nekem tizennígyéves koromt–l kezve, és hát mindenkitűl visszakÀrt. És az én drága jó apám, igy a Bikába, leintett a kezivel, neki. És hát akkor meglátta ez a fijú, és monta, hotyhát mongya má BözsőÝke, ugy monta az én nevemet, BözsőÝke, hogy ojan szeméddombon szedet legény vagyok én, hogy a Jó²na bácsi leintett énnékem, hogy m$rt... Mondom, hát azér intet le, m$rt maga mindenkitől visszahív engemet. Hát haggyon mással is tánc$lni! Nem, asz monta, nem. ŐÝ, csak velem akar tánc$lni, és senkivel. Hát akkor micsinájak?
Meddig tartottak ezek a bálok?
Hát reggel öt órájig, h$jnali öt órájik t$rtottak ezek a nagybálok. Ezek mindig addik t$rtottak. Akkor osztX hazamentünk, hazakísértek a fijúk. Hát vót, amikor néty fijú is kísért. Édesanyámat foktam eggyik felől karon, evvel a karomm$l [mutatja], a másik fiju ot jöt mellettem, ez a Gombos Pista, ézs bizony monta, hotyhát, BözsőÝke, asz monta a Vértesi András is, az is egy jó gazda fijatalember vót, hoty hazakíséri magát. És asz montam neki, hogy rendbe van, jöhet#l, de én is ot leszek. Ézs bizK vót ojan, amikor négy-öt fiju is kísért haza. És akkor mán Bag Gábor is udvar$lt nekem, ézs Bag Gábor meg a saroknál vót egy gázlámpa, az ott ált, és ez –jévbe vó²t, akkor is ijen nagybál vó²t, ez mán –jévbe vót, és két p$rg$l malacot kaptam a fijúktó²l.
Mit?
Ijen p$rgelt malacot. Szóval p$rgel t$rtából vót egy ijen kis malac. Ennyike vót az. Mennyi? Ennyi, mint így a kezem, annyi. P$rgel t$rtából, és a lányoknak kedveskedézsből vették a fij–k. Hát én kettőt kaptam, de nem tudnám megmondani, kitőÝl. ÉÇs ez a V$rga Gyuri, ez a hentes, és hentes vót a SimKfi uccán, esz hoszta az eggyiket, és akkor mán nem tért az én uram hozzám, hoty kisérjen, és ő megált a saroknál vót egy gázlámpa Faragó² uccán, és ot ez mindig monta neki, hoty csi Gáb$r, csi Gáb$r, hogy őÝ hoszta a malacot azFújévi malacot, mer az vót t$rtábú kíszítve.
Milyen volt?
Hát ety kis, ennyike kis p#rg$l malac vót, ijQ b$rna, izé t$rtábó²l, p$rgel t$rtából vót. Az egész össze vót rakva ojan kis malacnak, és ety citrom vót a szájába. Hát ennyike kis, ennyike kis malac vót az, és ijen p#rg$lt, p$rgelt t$rtábú csinálták. Tuggya, mijen a p$rgel t$rta?!
Nem.
Dehogyis nem, ojan, ojan b$rna sz¤nű, égetet t$rta. Igen, égetett, ézs dijóval van össze, kav$rva, na. És abbul csináltak ijen kis malac állású t$rtákat, és aszt árulták. Hát vót amék kisjány kapott, de nem mindenki. De Jó²na Böske kapott, kettőÝt is [nevet].
És azt meg lehetett enni?
P#rsze, hát f¤nom vót az, t$rtából vót, igen. Csak nem én vittem hazafele, hanem a fijuk hoszták. V$rga Gyuri hoszta haza, hentesmester vót, a Simonfi uccX vót az üzlete.
Hogy vitte?
Hát a kezibe, így [mutatja]. Hát hogy vitte vó²na? Hát nem vót annál semmi más. A kezibe hoszta. Se betak$rva nem vót, semmi. Csak uty hoszta a kezibe. Tárcába lehetett, bisztoson, hogy –ty fokta a kezibe, gondolom.
De térjünk vissza a legelejére! Hogyan készülődtek erre a nagybálra?
Hát készÊltünk, mindenki –j ruhát csináltatott, –j cuc[ba?], cipőbe mentünk, hogy a legelegánsabbak legyünk. Én montam magának, hogy én tiszta feketéÇbe vó²tam, héthónapozs gyászom vót.
Mások hogyan voltak öltözve?
Mindenki világos ruhába, sejem ruhába vó²tak, igy mentek el a bálba. Meg cipőÝ, izéÇ lakcipőÝ vót akkor a divat, mek hát szines harisnya, mindenkinek –gy vó²t. De nekem, tiszta feketéÇbe vó²tam, mikor az elsőÝ bálon vó²tam. Mék csak a harizsnyám is tiszta fekete vó²t... Hát így őÝtösztek a lányok, a fij–k mek hát azok, a gazdálkodó fijuk csizmába vó²tak. Ez az eggyetlen ety fiju, a Gombos Pista, ennek nem vót csizmája, m$rt asz monta, hogy őÝneki nem vót csizmája sohase, és nem is csináltat csizmát soha. Pedik hát vót, mer osztán csag gazdálkodott, és ojan viselő csizmája vót neki...
Ő miben volt?
Pantalló²ba, izébe, hogy mongyam mX, szmokingba, szmokingba.
Mi volt a lábán?
CipőÞ... Hát fekete lag lehetett.
Milyen?
Hád gondolom, fekete lakcipőÝ lehetett. Vagy bőÝrcipőÝ vót, én mX nem tudom. Nem nésztem én a lábát, nQ vót $ra időÝ.
Milyen inget viseltek a legények?
Fehér inget, gyönyörÊ fehér inget, és fekete nyakkendőÝt. Hotyha mentek valami komojap h$jre, akkor fekete nyakkendőt kötöttek. Vó²t, akinek masninyakkendőÝje vó²t, és vót, akinek ez a hosszu rendes nyakkendőÝje vó²t.
Hogy nézett ki a masninyakkendő?
Hát most is van az a masninyakkendőÝ, nem? Most is van ijen masninyakkendő... Hát, mint egy masnira kötött, masnira vó²t. És akkor a hát, vó²t róla egy ijen, amivel mekkösséÇk, it hát–l, és ott összecsat#ták, és keménygallérra, mer a férfijaknak mindegyiknek keménygallérja, meg mancsettája is kemény vó²t. Az it vót összegomb#va mancsettagomb$l. Osztán a gallérjuk mek hátul, hát ott össze vót köt[ve], izéÇ csat$lva a nyakkendő, oszt | be vót a kabát alá nyomva, ami kijöd belőÝlle.
Milyen kabát volt rajtuk?
Hát a zakójok vó²t. Fekete ruhája vót mindenkinek. Csak sötét ruhába leheted bejönni a[z] Arany Bika dísztermibe bálba. Oda nem jöhetet mázsba, mázsba oda be. Ott elegánsnak kellet lenni nagyon. És fehér kesztyÊsön, –ty kísértég be a lányokat fehér kesztyűsön. S$rba áltak kétfelőÝl, ahogy mentünk föl a díszterembe, és fehér kesztyűsön vótak, és uty kísértég be a lányokat a bálba, igen. És akkor monta, hoty hova parancsol [menni]. Ha páh$jba, akkor páh$jba vitt, ha le, kcrbe a széÇkek vótak, akkor odakísÀrt. Ott | leültünk, éÇdesanyám ült a hátam megett, ha páh$jba mentünk, akkor édesapám is jöt velünk, m$r szerette látni, hogy én hogy mulatok. Kedvezs gyermeke vótam az apámnak.
Kellett-e belépődíjat fizetni?
Bíízony, nagyon sokat... Hát mikor mentünk fel, akkor kellet jegyet váltani, és akkor kellet fizetni... KétfelőÝl vót lent a lépcsőn, aló²l, ot vót a péÇnsztár, a péÇnsztár és ot mek kelletett a jegyet váltani, amivel beléphettünk a bálterembe. Hát elég jó drága vó²t, az bisztos. De aszt én nem tudom mX, hogy mennyi vót. Nemcsak a táncosnak kelletett, hanem annak is, aki kísÀrte. Hát, hogy mongyam én? Vacsorát nem vittünk. De vó²t, amikor éÇdesanyám asz monta, hotyhát mégiscsak jó lesz, ha hoz a, vót ety kis cselédlányunk, hogy asz hozzon fel vacsorát. Elkíszítette anyukám, és akkor asz felhoszta íjféÇlbe a vacsorát. Belerakta anyám neki egy ekkora kosárba, ha othon maratt anyám, mikor még a bátyámékkal mentem. Beletette anyám ety kosárba, vagy mit tudom én, mibe, és akkor asz felhoszta a vacsorát.
Mit?
Hát rántot h–s vót, és hájas téÇszta. Ez vót akkor a divat. Vaty t$rta. Ez vót...
Hogyan ették az ételt?
Hát clbe tettük, és a kezüngbe foktuk. Mer ot nem lehetett asztal mellé Êlni, nem lehetett. A kezüngbe foktuk, és –gy ettük. Hát vót, aki lement, és aszt$lho Êlt. De mi nem mentünk le a páh$jból eggyikőÝnk se.
Másfajta bálok voltak-e?
P#rsze. Mindeggyik izének, a hentezsbál vót, az iparozsbál. De éÇn azokra nem mentem, nem mentem.
Kik mentek a hentesbálba például?
Hát leginkább a hentesek mentek a bálba. De mentek a gazdálkodó lányok is mentek, nagyon sokan mentek. Én nem vótam eccer se, pedig vót hentesudvarlóm kettőÝ is, de én nem mentem... Nem vátytam odamenni. Nem vátytam odamenni. Pedig nagyon ety hejes fij– udvar$lt, ez a Szabó² Sándor, akinek a Péterfiján még most is ot van az üzlettye. Tejet is h$rtunk neki m$jt fijatalasszony koromba. Ot vót a, mellette a gyótyszertár, ami most is ot van. És hát a gyótyszertárba mentünk, és eccer kiszalatt, hogy nem h$rdanánk-é neki tejet. Asztán montam apjának, hoty te, ez a fijú nekem udvar$t, mek hát tutta az uram. Asz mongya, hát mijér ne h$rthatnánk neki, anyám. NéÇgy liter tejet kír minden napra, hát mijéÇr ne h$rthatnánk neki. Asz mongya, legaláb nem kell annyifele menni, a tejj$l. Osz csakugyan, annak vittük. Hát vót, amikor őÝ jöt ki, de leginkább a péÇnsztáros jöt ki, vagy a segéd jöt ki. Hát vót, amikor a felesége is kijött, de az ritkán...
Akkor most beszélgessünk a tejhordásról! Hogy volt a tejhordás?
Hát hogy vót a t$jhordás? Hát, ahogy mekfejtük a tehenet, este. Én aszt a tejet kihÊtöttem, akkor h$jnalba f$lkeltünk, uty hogy mX hat órára Debrecembe, a vározsba vótunk. És akkor mán aszt a melek tejet hozzáöntöttem a hidek t$jhe. És akkor lefettük | bádogba, széb bádogruhám vót, ami azÀr vót a bádogra rátéÇve, hogy| ha löttyög a t$j, ne lötyögjön ki a bádogra, hanem nagyon széb bádogruhám vót, én aszt minden nap kimostam, kivas$ltam, =szt ugy vó²t. Nekem nem tutta a szó²gálóm se kimosni a tejesruhát, m$rd benne hatyta a t$jfó²tot. Énnekem ne aszt, én magam mostam, magam kez$ltem. Preciz asszony vótam éÇn. Azért, hogy ijQ szerencsétlen vagyok.
A tejet a tanyáról hordták?
P#rsze, a tanyáról, igen. És vót, amikor többen h$rtuk a tejet közösen, teccik tudni, a szomszédok öten-hatan. És akkor tuttuk, hogy na, mámma Buraji viszi, hó²nap viszi VéÇrtesi. Azok ott, az ottani gazdák, akik vótak körülöttünk. És azok is mX jöttek korán reggel, utyhoty hat órakor mán a vározsba vót a t#j.
Beosztották a tejhordást?
Szette fel, ahogy jött a tanyábó²l. Például elind–lt Vértesi, mondom csak az, az ot vót a Vedrezs-dülőÝbe, akkor jött át$lfele a másig dülőÝbe, ot vód Burajinak a tanyája, akkor mink a Látóképnél laktunk, ot vót a mi tanyánk, akkor f$lvette a tejet, és hoszta befele a városra. Ot meg osztán, kinek hova kellett, leatta.
Kicsoda?
Hát az, aki h$jtotta a lovat, meg aki hoszta be a tejet.
Akkor ez mindig változott?
P#rsze, mindenki, amikor ránk következett, akkor hoszta. Például miránk h$rmadnap következett, akkor h$rmadnap az uram hoszta be. És őÝ is tutta, hogy na kinek a teje hol van, meg vót jegyezve, hogy ez ennek a bádogja, az amannak a bádogja, és akkor aszt az uram ot leatta. Meg a mijenket is ugy leatta, aki hoszta a tejet, aki soros vót.
Akkor maguknak, mivel beljebb laktak, ki kellett menni a tejért.
P#rsze, p$rsze... Hát az uty történt, hogy a tejet közösen h$rtuk, hogy az én uram befokta a lovat a szekérbe, és akkor mán ment ahoz, ahoz ment elébb, améÇk lekkinteb vót, a tanyába. Amék a lekkinteb lakott. Akkor ot f$lvette, akkor jött | bentebb, ot f$lvette a Vértesijét, mondom én csak a nevet, mer igy vót, ot vót Vértesi, akkor f$lvette a Szilágyijakét, felvette a PetőÝjét, vaty tuggya a jó Isten, ki vót mán az a másig gazda. És akkor jöt mihozzánk, és mán akkor az én tejem el vót készitve szépen a bádogba bele vót tőÝtve. És akkor csak vót ety szó²gálónk, mer Ilonkám akkor vót kicsi, és asz fogattuk, mert nem bírtam, beteges vótam akk$r, és az mán akkor elkísz¤tett, egy nagyK rendes asszony vó²t, $lvált asszony, akkor hatyta ott az urát, Nádudv$rra való vó²t... És akkor ugyi, az is kivitte a tejet, oda, az uramho, az uram f$ltette a szekérre, és akkor jöd befele a városra. ÉÇs mindenkinek leatta ott a tejet, ahova h#rták. Pédául Vértesi h#rta a, a Kosut uccára, h#rta a Csapó² uccára, h$rta a Kétmalom uccára, aszt oda vitte a tejet, az uram. Mi oda h$rtuk Péterfijára, ahon most a hentesüzlet van. Mink odah$rtuk a tejet, hosszu éven keresztül. Vitéz Nagy József vót a fűszeres. Nem! Ahon gyótysz$rtár van, az ot vót, vitéz Nagy József, a fűszeres.
Szekérrel hordták?
Szekérr$l, p$rsze. Hát $lsőÝ ülís vócs csak, nem vót karos ülís, csak ety sima első üléÇs, és a háta pediglen sz$lma vót. És a sz$lmába vótag bele ízélve a bádogok, hogy ne lötyögjenek széjj#l. Abba vód bele igazítva, hogy mongyam mán igy jobban. Abba igazitotta bele az uram. SzéÇtnyomta a szalmát, oszt akkor beletette, rányomta körülötte, és akkor nem lötyögöt széÇjjel a t$j. Összeszette a, mondom a szomszédokét is, ahányan h$rtuk közösQ, és mindegyiknek ugy | csinálta a tejit.
Miben volt a tej?
Bádogba, kannába. Igen, vót, nekem péÇdául, hát amikor tehenészetünk vót, akkor nekem vót huszonöt literezs bádogom, hát $ra nem kelleted bádogruha. De, $ra is tettem. Hazudok, mer $ra is tettem. Huszonöt literes kannába vót, akiknek meg nem, hát az meg ojan, mint a vizeskanna, ojamba h$rtuk a tejet, vaty tőÝtöttÀk a tejet, oszt akkor az uram tutta, hogy na ez a Burajijék tejük, esztet ide viszem, ez a Szabó²jék tejük, eszt oda viszem. Vette le a szekérrűl, oszt vitte be.
Hogy nézett ki ez a bádog?
Há, mint a vizeskanna. Vizeskannának nevesztük réÇgen az ojan bádogot.
Hány literesek voltak ezek?
Hát, ahányat akartunk. Vód benne ötliteres, nyó²cliteres, tizliteres. Igen, hát inkább a kissebbet vettem, mert nagyon sokszor megesett az, mikor az uram háborúba vó²t, hogy én vittem be a tejet, én h$jtottam be a két lovat, szekeret, végig a Pijac uccX, mert az uram meg a Szoboszlaji úton ot vót az iskolába katona. ÉÇs én oda végigmentem a Pijac uccán, és oda kimentem a Miklós uccán, ki oda a Szoboszlaji –tra hozzá, hogy na, beszélhessek vele, am¤g el nem vitték. Vámospércsre vitték, és akkor vót az, amit a tegnap is az, a téÇvé mondott, hogy ojR sok hadifog$j vót mán kint Oroszországba, hogy nem vitték tovább a fogjokat ki, hanem ot marattak Románijába... És tízezer ember vó²t ott a fokságba, de ojR sár vó²t, hoty térdig ért a sár, éÇs nem is tuttak még le se Êlni, nemhogy lefeküdnének.
De térjünk vissza a tejszállításhoz! Mikor fizettek a megrendelők?
Há, mindik hónap köz, hónap utó²ján fizettünk [!]. Akkor bementünk, éÇn is ¤rtam, hoty hány liter t$j ment, akkor őÝ is ¤rta, hoty hány liter tej ment. Mindig monta apja, de csak a mijenket monta, a többivel nem törődött, csak a mijénket monta, hoty huszonkét liter vó²t, vaty hatvan liter vót. Mikor mán tehenészetünk vót, akkor vót mék szászhusz liter is. Ugye akkor monta az uram, de mán akkor kis kocsiv$l h$rtuk a tejet. Mikor mán tehenészetünk vó²t, akkor csinátatott az uram egy ijQ. Nem! Vett az uram egy ijQ kis sárga kocsit. Hát asztat átal lehetett alakítani együléÇsesre, ami hátul, be vót rakva a sog bádog, abba is ugyan–ty sz$lmát tettünk. De vó²t, amikor kiszette az uram a sz$lmát, és rátette a hátsó ülíst, és akkor valódi kocsink vót, kocsi vót. És akkor bele lehetet fogni két lovat is. De am–ty csak a tejet egy lóval h$rtuk. Akkor csak egy lovat foktung belle. Akkor két rud vót az izé, az egy ló²hoz, mikor majd átváltosztatta apja, hoty két lovat fogjung bele, akkor középre dug, bedukta a rudat, és akkor két ló² vód benne. Amivel le is vagyunk fQképezve, a fQképet is mek tudnám mutatni.
Mit csináltak a tejből?
Hát W semmit nem csináltam, de a tejbőÝl csináltak, szóval nem jó²l mondom, mer én a t$jből csináltam $lsőÝ évbe, mert tizenhat kilomet$rt [!] laktunk a Vedrezs-düllőbe ki, és ojan főÝdut vót nekünk, mik ki nem jöttünk a köves–tra, a pesti köves–tra. ÉÇs akkor én minden szombaton vaty pénteken meg$ltattam a tejet fazikagba, és akkor befűtöttem a kemencéÇbe, és amikor mX langyos vót a kemence, akkor beraktam a fazikakat, és ot kihevűlt a t#j. Akkor letőtöttem zacskó²ba, igen, és akkor kiszítattam hideg vizz$l.
Mit csinált, kiszívatta?
Kiszítattam hideg vizz$l, ahogy a zacskóba beletőtöttem aszt az aluttejet, akkor kiszívattam hideg v¤zz$l, hogy ne legyen savó² íze. Mer külömben savó íze let vóna, és akkor én aszt uty hosztam a pijacra be az én túróm, t$jfelemet. T$jfel csináltam, a tetejit leszettem, abbul t$jfel vót, hát aszt is uty kellecs csinálnom. Hagy mongyam el! Elmongyam?
Persze, tessék csak!
Ucs csináltam a t#jf$lt, hogy letőÝtöttem, hogy lecsorogjon a savója. És akkor m$jt f#lszettem, például ha jöttünk szombaton a pijacra, mindik szombaton, péntek este f$lszettem ety fazégba, és akkor melek t$jjel én asztat fel, ahogy mekfejtük a tehenet, akkor f$lkavartam melek t$jjel, aszt az örek t$jfelt, mán ami lecs$rgott, a savója, akkor f$lkavartam melek tejjel, és h$jnalba négy órakor, mikor mán majdnem indútunk, akkor megint felkav$rtam. Utyhogy az én t$jfelem ojR vó²t, hogy megállott a fakanál benne, az nem f$jt. A drága jó anyámnak aszt üzente haza a húgomtú a t$jkofa, hogy mond meg drága anyukádnak, hogy az Isten ijQ gy$rmeket nev#jen, mint amit anyuka, aki ijen túrót mek t$jfel tut szállítani, hogy esz csak a méÇltóságos asszonyok kapják.
Ki mondta ezt?
A t$jkofa, aki megvette a, ot vót a Simonfi ucca, ahogy átjárunk a, micsodára, jaj, tessék mX, a Halászcsárda van ottR, és ott, avval szembe vót egy ijen h#j, ot vót a t$jpijac, és ott, ottan mÀrtem én el aszt a tejet meg a t$jfelt. De az enyémet nem kelletett, aszt nem vette le a kofa, nem engette levenni másnak. NagyK haragudott, mert, hát asz monta, eszt...
Milyen volt ez a tejpiac?
Hát semmi más, ott áltak az asszonyok, és ot vót előttök a bádog. És ha jöt valaki, akkor tőÝtöttek a fedőÝbe ety kicsit, hogy mekkóst$ja a naccsága, mer mekkóst$lta a naccsága, de hát az én tejemet annyira megösmertéÇk mX, hogy az enyémet nem kóst#gatták. Nem bizony! Asz tisztán kez$lve vót, és az nem ment össze, mert én nem –ty kez$ltem a tejet, hogy az összemennyen...
Mit csináltak a tejkofák?
Hát azoknak, vót egy ijen kis sátorok ottan, mindeggyiknek. Hogy mongyam: Mijen vót az a sátor? Nincs most ojR mX Debrecembe. OjR kis nétyszegletes, nem nagy vót az. OjR kis nétyszegletes, mint ez a két fotel itten [mutatja]. Asztán teteje vó²t, ó²dala vót, egymás mellet vót ot három-néty sát$r. Azok mind| t$jfelt mek túrót ár–ltak. Igen. Csakhát nem mindenkinek vót jó t$jfele meg jó² t–rója, de az enyim kiváló² vót, utyhogy, utyhogy az uramnak nem is engette levenni a[z] izéÇ, ez a kofaasszony. Jaj, hamar ki akartam mondani, hoty hoty hifták. Nem engette levenni, asz monta mindig, hogy ne vegye le Bak –r, asz mongya, a tejet, asz mongya, meg a túrót, mert elviszik akkor tÊllem, mer it nem kapok ijQ fínom túrót mek t$jfelt, asz mongya, nincsen ijen. Nem mindenki tud ijen finomat csináni.
És miért ne vegye le?
Hogy nehogy elvigye más. Hogy na, másik kofa $lvigye.
De ő csak levette, nem?
Nem vette ő, m$j csak akkor, mikor megérkezett ez a[z] asszonyka ezzel a, mindig vót neki egy agyutánsa, aki segitet neki leszedni a t$jfelt meg beh$rdani, meg vizet vinni. Hát mosogattak ot mindég, asztán avval, segitett apjánag bevinni mindig az a[z] asszonyka vagy nőÝ. Hát egy nőÝ vó²t. A tul$jdonos az mX nem jöt ki, az asszony, az mán bent mÀrte a t–rót, t$jfelt, a vót neki. De mondom, az enyém, túrót, t$jfelt, asz mindik hátra tette. Asz monta nekem, abból csak a méÇltóságos asszonyok kapnak. Ojan t$jfel, túrócs csináltam. Mondom, hogy az üzent haza édesanyámnak, hogy álgya meg az Isten, aki ijen gy$rmeket nevel, hogy ijen p$rtíkát tut csinálni, mint a[z] én édesanyámnak a lánya, ugy monta. Ró²zsi h–gomtul üzente.
Mihez használták a tejet?
Hát tejet mek t–rót, hát #ra hasznáták, hoty t#jf$lt, gondolom, süteményre, a t–rót süteményre tették, megint a főt tísztára vagy lehetett izébe is tenni, süteménybe is. Hát a tejet mek hát aszt, avv$l kelesztették a kőÝttéÇsztát. Hát a tejet is, a t$jfelt is rátették a t–róra, hoty finomab legyen a masszája, összetcrtík vele jól, és akkor uty tettég bele a téÇsztába. Ha pediglen nem tcrték össze, akkor csak a t$jfelt rátették a téÇsztára, f$lkavarták vele, mint ahogy most én, nekem monta Ilukám valamék nap, hoty felkÊlte a t$jfelt, eszt én nem tettem rá. Hát nem az a t$jfel vót, amit én csinátam! Nem szerettem.
Ez miért volt más?
Hát m$rt savanyu vót a t$jfel, savanyu vót, és azér nem szerettem. Az én t$jfelem nem vót savanyu, mer én nem uty kez$ltem.
Hogyan tetszett kezelni?
Hát montam, hoty hoty kez$ltem, hoty f$lkav$rtam, meg vízbe raktam, az nem savanyodot meg. A túróm se, as se hullot széjj$l. Majd mikor szűltem a lányomat, akkor héten a szomszédasszonyom át#jött, pedig megmutattam neki, az a sóg$rnőmnek a nővérje vót, osz megmutattam neki, hogy na Esztike néni, ity tessék mekcsinálni a túrót meg a t#jf$lt. Asztán hazahoszta az uram, nem vette át, Nánási néninek híjták, asz mongya, hazahoszta az uram a hászho édesanyámékho. Asz mongya: Kébzeld anyám, itt a túró meg a t$jfel, nem vette át Nánási néni! Mondom, hát miért nem? Asz mongya, hát nem ucs csinálta meg Esztike néni, igy monta, Esztike néninek h¤jták, asz mongya, mint ahoty te mutattad neki. És asz mongya, cs$rgott a savó², a turó²bul is. A t$jfel se vót ojan ízű, asz mongya, hijába megmutattad neki...
Még mit csináltak a tejből?
... Hát, aluttej csináltak... Hát letőtöttík eggy üvegbe, és akkor kitették a napra, és az ot megalut magátó²l, és akkor betettük a hűtőbe, aki szerette, én nem szerettem. Betettük a hűtőbe, és fínom vó²t az, ojan, ojan édes vót, a jó t$jbűl.
De régen nem volt hűtőszekrény!
Nem vót hűtőszekrény, de akkor beletettük egy| hotyh¤vjágba, vízbe állitottuk a fazikat. Hagy mongyam mán, csakugyan jó²l mongya, hogy nem vó²t még akkor hűtőszekrény. Vízbe állítottuk a fazikat, hideg vízbe, és cseréltük a hideg vizet, ugy a kúdba, lent a tanyán, lent van a v¤z, amit ugy izéÇ. Mijen kudb–l? Gémeskudb–l, abbó²l, ugyi lent van a víz, nagyon, a tanyán. Legalábbis az én apám tanyájába, ott is ojR nagyon jó² viz vót, meg ahun most mink laktunk utó²jára, ot is ojan nagyon jó v¤z vó²t.
Vajat csináltak a tejből?
Hát aki csinált... Hát a t$jfelt ki kelletet kav$rni, és akkor, mikor mán összeált, akkor abbahatytuk, és akkor a savót letőtöttük rulla. Ha hatytunk ety kis tejet, akkor rátőtöttük a savó²ra, mikor mán forrot f$lfele, és akkor fínom zsendice led belőÝlle. Az a zsendice az vót, hogy ojan jó túró²s vót, ojan jó éÇdes túró² vót a tetejin...
Mi a zsendice?
A zsendice ijen savób–l lett, túrós, szóval savóbul kelletett | hozzátenni ety kis tejet, asztán abbul lett, finom izé, zsendice.
Most térjünk vissza a vajhoz!
Asz csak kav$r, kav$rták... P$rsze a t#jf$lt kav$rták, meg rászták. Hát mikor a Jani bátyám lakadalma vót, egy nyócliteres bádogba ot vót a t$jfel, az atyaúristennek se ment össze. Aszt vette anyám a t$jfelt a pijacon, és nem led belőle vaj, akkármit [!] csinált vele anyám. Pedig zcrgettük, mán az onokahugom is ot vót, oszt a szobába gcrgettük a bádogot eggyik h$jrül a másikra, hoty hagy mennyen mán össze a t$j, nem ment össze, a t$jfel, mert tuggya fene, rosszul vót kez$lve.
Milyen bádogot görgettek?
Beletőtöttüg bádogba, egy vizezs bádogba. Rászoritottuk a izé, a, hotyhíjják, a fedőjivel meg avval a, amivel a tejeskannát rátettük, avval a ruhával rászoritottuk a hotyh¤vjákot. OjR bádogba tőÝtöttük, améknek nem vót füle, és akkor asztat leheted gcrgetni. Igen. Hogy na, lenne mX v$j. De nem tuttuk, ¤gy is rásztuk, de nem ment a jóistennek se. Utyhogy anyám akkor, én nem is tudom, hogy micsinált a t$jfellel, kiöntötte aszt a nyóc liter t$jfelt, vagy micsinát vele, én nem tudom. Nem öntötte ki! Hazudok, kalácsot sütöd belőÝlle. Meg még akkor vót cselédünk is kint a tanyán, és azoknak is kűdött anyám ety kemence kalácsot.
Köpülőjük nem volt?
Nem, nem vót nekünk, v$jköpülőnk nem vót.
Nem is ismerték?
Hát hallottuk híribe, de nekünk nem vót, v$jköpülőnk nem vót.
Másoknak volt itt Debrecenben?
Vó²t másnak is hallottam, hogy vót, de én nem is láttam sohase. Nekem nem vót.
Akkor maguk hogyan csinálták a vajat?
Igen, rásztuk, semmi más. Rásztuk meg gcrgettük, a bádogba, beletőtötte anyám, gcrgettük, hogy| hagy álna mán össze az a t#jfel. És akkor a savóját asz meg letőtöttük. Hotyha vó²t tejünk, akkor mék tettünk rá ety kis t#jf$lt. Nem. Tejet, és akkor fínom, felatta, ojan zsendice led belőÝlle. Igen.
Az írót ismerték?
P#rsze. A vajnak az író²ja... Én nekem, nem csinátam ijet, nem, csak az anyámt–l hallottam, mer az én Makaji nagyapámnak, az édesanyám édesapjának szászhuzdarab magyar juha vót neki. Ferenc Jóskátul, őÝ sütötte meg a Ferenc Jóskának a combot, a bírkacombot, az én Makaji nagyapám, a NagyerdőÝn. ÉÇs akkor kitüntetís kapott az én nagyapám, mer neki vót szászhusz magyar anyajuha...
Maguknak mennyi tehenük volt?
Nem sok vót nekünk, csak tíz, tíz. Elíg vót az. TizQhárom hold legelő vót a NacscseréÇn, od b¤rtunk harmincöt h$lt fődet Ormó²sékt–l, a Rákóci uccán laktak, és od b¤rtunk. M#r a saját fődünk nekünk, oda vót a Vedrezs-düllőÝbe, ot nem vót tanya, m$rt hát az a saját fődünk, az vót, ami az uramra jutott, meg ami én, az enyém vót az Ebesen, az uramé meg azFOndódon. És ez let vóna húsz h$lt fcld. Hát ebből meg lehetet vó²lna élni, de esz kétfele vó²t. És hát nem vót r$jta tanya. És ezír kellet nekünk haszonbérbe kivenni a tanyát. És ez dokt$r Ludmán Gyula államügyészéÇ vót ez a tanya, amibül [!] Naccsereji úton laktunk, a hőÝf$rásnál. Esz husz hót fcld vót, és azér vettük ki esztet, hogy a gyerekek is onnQ jártag be iskolába, mert csak a Kiráj Ferenc uccán, most Piroska ucca ez, azon végigjöttek, mán akkor a vározsba vó²tak, és onnan jártag be, a lányom a Dóciba, a fijam pediglen a Faz, Fazekazs gimnázijomba. Igen, ők odajártak.
Milyen volt ez a tanya?
Hát ez a tanya, ez egy bádoktetőÝs vót ez a tanya. Nem nagy vót az. Két szoba vót r#jta, így [mutatja]. Az eggyiken vót véksőÝ ablak, nem $rrűl, előÝl[?] ahogy van a tanya, így nyúlt a tanya $l, és azon ijen ó²dalablak vó²t, kettőÝ. Az eggyik szobán, améÇk, améÇgbe kemence vó²t, azK vót kettőÝ ablak, és akkor a középen vót a konyha, amit hát én előszobának használtam nyár, izé téÇlen, nyáron mek konyha vót. És a másik mek tiszta szoba vót. Ot pediglen, hát utólak kivittem a bútoromat, na, mer féltem, hogy lebombázzák ithon a házat. Kígyó² uccán vót az apósoméknál a bútorom, és kivittem oda, és az meg a tiszta szobába vód berakva, oda. Hát onnen vittéÇk el az eggyik szekrényemnek az $jtaját, letörte a muszka, mX hogy ity fejezzem ki magamat, a tetejin vót a sog befőÝtt, és az mind lebor–lt, széjj$lment az egísz, minden szobába, és a[z] ajtaját meg elvittéÇk. Azér, m$rt #ra tul r$jtunk vót három gazdálkodó lány, a Nyilas jányok, annak a, azoknak a staférungját összeszettík, oszt ucs csak a szekérbe f$lgó²rták. Oszt egy magyar asszony vót velük, amit a Nyíl uccán sokszor mektanátam, de sose szóltam neki, m$r fÀltem, hogy valahova be, valami komonistánag bepanasz$l. És akk$r, kébz$je el, hotyhát az vó²t vele, és asz csag bele vót az a sok, rengetek fehérnemű csag górva ugy a szek$rbe. Ha $lmaratt, $lmaratt, nem számitott, mer rengeteg | fehÀrnemÊ vót. És az enyémet is odah$rták. Hogy őÝszinte legyek, nem marat nekem. Hát az aranyn?mümet is elástam h¤rtelennyébe egy, a tanya háta meget vót ety pár szőllőÝtőÝke, oda ham$r leástam. M$rt hát aszt is $lvitték vó²na. Igen, de ám, utól mX meg nem tuttam, megjegyesztem Çén aszt, és nem ak$rtam mektanálni. Ojan, m#j meg őÝrÊltem bele. Akkor még vót nekem nyakékem, akkor aranyk$rkötőÝm, akkor még gyűrűm, fűlbevaló, és ez mind adavót.
A fehérneműről beszélgessünk! Milyen fajta fehérnemű volt abban a szekrényben?
Hát hogy mongyam? Mind, ami, ami ety f$jta vót, pédául türÊlköző vót ety f$jta, hálóing vót ety f$jta, akk$r szakajtóruha vót még akkor, még m$jd édesanyám sütött, asz hittem, hogy m$jd én is sütök. Hát sütöttem is, kint a tanyán, kenyeret, ugyi kellett a szak$jtóruha, szóval minden ruha külön vót összerakva, összekötve p$jtlivel kötöttem össze.
Mivel?
Ijen, vékony kis fehér pejtlivel [?], és akkor a, a elejibe meg mindegyiknek egy rózsaszin masnit tettem. Igy vód berakva a stafírungom a szekrénybe. És hát, annak akkor is, hát én ojR nagyon sokszor örűtem neki, hotyha a szekrénybe szép rendbQ vót. Még máji napig is, mikor bevas$ltam kéccer is kinyitottam mek háromszor is a szekrény $jtaját, mán nem vót ojan izéÇ rózsákk$l összekötve, mert hát az oroszok azokat elvitték, hanem szóval, ami nekem fehérneműm vót, aszt én mind ety h$jre raktam, és akk$r kinyitottam az ajtót, ézs gyönycrköttem benne, hogy jaj de szép, de szép rend van a szekrényembe.
Részletesebben is tessék elmondani, hogy milyen fehérnemű volt ott!
Hát vót. Hun kezgyem? A hállóingen? Hállóing vót, akkor nőji ing vót, nőji bugyogó, nőji $lsószoknya. Akkor mék kaptam anyámtú vaty két ijen becakkozott, p$rket $lsószoknyát. De =sztán mán nem lett az divat, akkor mX csak kombiné vót. Meg mi vót? Az ágynemű vód berakva.
Mi?
Hát párnahajok [?], párnah$j, akkor párnának a huzattya, ugy mongyam mX, asztán a paplanlepedő huzat, akkor a dunnahuzat vód berakva. Meg a törűlközőt aszt mX montam, ugye? És felÊl meg a szekrényembe vót, mert néty pó²c vó²t, néty sor vót, és felÊl meg lekfelÊl vót a menyasszonyi csok$r. Nem! De igen! A menyasszonyi csok$r meg|száradva szépen nájlonba bele, ety kis nájlon, hogy mongyam, nem is nájlon vót, hanem valamikor a ruhámon vót ojan rózsaszin. Jaj, minek monták? Nem tudom. Majd eszembe jut... ÉÇs az vót fejÊl, akkor fejül vótak a kalapjajim, akkor a kesztyüm egy dobozba. Hát mást nem tudok.
Milyen kesztyű volt?
Bőrkesztyű, vód bőrkesztyűm, akkor vót nyári kesztyűm is, csipkekesztyűm, meg ijen fekete nájlonkesztyűm is vót, de vót, amék csak h$rgolt kesztyű vót, aszt jobban szerettem. Ha temetésre mentem ugyi, fekete ruhába csak mentünk, és akkor asz f$lhusztam a fekete kesztyűt, hogy elegáns legyek. Nem szerettem elhagyni magamat soha. Ez mind az én érdemem vót.
Más szekrények is voltak ugye?
P#rsze, az akasztósz szekrény, hát abba vót a téli kabátom, asztán a ruhájim vótak válfán mindegyik külön-külön a szövetruha és a nyári ruha is, akkor a féÇrjemnek az cltözőÝje, a natykabáttya. Az, az. A natykabáttya hon is vót az uramnak? Az is lehet, be vót, be vót h$jtva a szekrény $jába, be vót h$jtva, a férfi natykabáttya az uramnak. Hát őneki nem asz mondom, hogy jaj de szép fekete hosszú kabáttya vót, mert nem vót édesannya, és hát, nem szerettem [a kabátját]. Én bőÝrkabátot csináltattam neki, amikor összeházasottunk, és ő fél bőÝrkabádba járt.
Milyenben?
Fél bőrkabádba, ijen b$rna bőrkabát vót akkor divat, és én ojat vettem neki, ojat hozzá kesztyűt, akkor bőrkesztyűt ézs b$rna sapkát, most a féÇrfijak h$rgyák, a paraszférfijak aszt a sapkát. Csak az is, az izs b$rnába vót. Nem! Asz fekete vó²t.
Kalapja nem volt?
De vót neki kalapja, vód bízony!
Milyen volt?
Hát, mint ami rendes kalap most is, ojan sz¤nű. Vó²t neki töp sz¤nű, mert a ruhájához én mindig vettem neki. Nagyon szerettem, egy zclt kalapja vó²t. És eccer bepijált a l$lkem, másszor is szereted bepijálni [nevet], és akkor $lhatyta a kalapját. Leesett a fejibül, osztX nem vette észre, és $lhatyta. Aszt nagyon szerettem aszt a zőt kalapját. De hát soha nem vettem neki azért se ojat, amijér $lhatyta, nem vetem neki zőt kalapot.
Még milyen szekrények voltak?
Ezek, ugy montuk, ruhászszekrény. Igen, mer ebbe ruhák vó²tak mindegyigbe. És a két szekrény egymás mellet vó²t ál¤tva.
Kívülről milyenek voltak?
Etyf$rma vót az. Hát így nízet ki, mint ez a szekrény [mutatja], csak nem, a tetejin nem vót semmi, csak ¤gy. Dehát nagyob vót, mek széleseb vót, a szekrény. Hogy őÝszinte legyek, nekem nem vós spájzom, vó²s spájzom, lehetet vóna spájz, de az alacsonyabb épület vó²t, és nekem ot megromlott a befőttem, és én a befőÝttet annak a tetejire raktam rá. Mert nem vós spájzom, mondom, hogy vót spájzom, csak nem leheted belerakni, mer csak alacsonyabb épület vót, és megromlott, megromlod benne a befőtt. Igy oszt én f#raktam a szekrény tetejire. Valamikor Szilvike [az unokája] monta is, hogy: Annyi sog befőttöd van, miér nem eszed? Mondom: Háát, nem nagyon szeretem. Akkor mér csinálod be? Mondom: Azér, hotyha jöttök, hát mek tuggyalag benneteket kínálni.
Hol álltak a ruhás szekrények?
A szobába vót, a szobába vót egymás mellé állítva, igen. Hát ha $lmondom a szobámnak a belsejit. Na akkor id bejöttünk az $jtón, it vót a sarogba, vót az éjjeli szekrény mingyá, m$rt nem tért ott a másik izébe, az éjjeli szekrény. Meg mi vót még? Mind a két éjjeli szekrény ot vót, igen. Mind a két éjjeli szekrény vót, mX mikor apja mekhalt, akkor mán mind a két éjjeli szekrény ot vó²t...

A felvétel 1998. február 1-jén készült.

4.

Most beszélgessünk a tanyáról! Milyen volt a tanyai házuk?
Eggy ijen hosszú épÊllet vót, és két része vót neki. Két végibe vót kész szoba. Na, az eggyik szobát tiszta szobának hasznátam, de főÝdes vót, az még ugy vót akk$r, éÇs a másik szobába meg ot vót a sp$rh$ltem, ot vód beép¤tve a kemence. Asz mindég befűtötte a kis cselétfijú, és akkor mX reggelre melegbe k$ltünk f#l. Vagy apja befűtötte, mikor hogy, mer apja is f$lk$lt a jószákho, vagy őÝ befűtötte, de mindig vót ety kis cselétfijunk, aki befűtötte. Akkor középen meg vót a konyha, hát nyáron abba tettem ki a sp$rh$ltemet. TéÇlen akkor az bevittem a szobába, mer még az is meleg¤tett. Mer ot r$jta fősztem. Nyáron mek kitettem a konyhába, és akkor, nem, nem tettem ki! Hazudok, nem tettem ki, hanem ot főÝsztem, oszt akkor nyitva vót ajtó, ablak, hogy ne legyen meleg. Mert ugyi melegitet vón a sp$rh$lt. És akkor nyitva vót $jtó, ablak.
A tiszta szobában milyen bútorok voltak?
Abba benne vó²t a két szekrényem, amit izéÇ, mikor férhez mentem, kaptam aszt a szobabútort, a kéd gyönyörű szekrényem benne vó²t. Akkor benne vó²t, vót egy, a toilet tükcr, toilet tükcr. Meg vót egy ojan kis, na, minek, minek mongyam asztat, ¤gy a sarogba vót az ott a szobába.
Még mi volt ottan?
Hát csak a szobába, akkor asz mondom, a két ágy vó²t. Akkor szekrény vó²t. Hát más ojan nagyon nem is vót abba a szobába. Meg asztal mek széÇk. M$rt ugye, csak ety főÝdesz szoba vót. Nem ugy vót, mint idehaza, hogy mX idehaza másképen vót a bútorom. Aszt nem vittem a tanyára aszt a bút$rt, amit én a szülejimtől kaptam. Ami vót kint a tanyasi, abból az apósom adott eggy, sose tudom, egy nagy lócát adott, –gy emlékszem, amire –gy ráÊltünk, ijen tanyasi lóca. Meg ety komó²t is vót, az is az anyósomé vót valamik$r. Aszt is az apósom aszonta, hogy neked adom “rzsike, ha k#l.
Mi az a komód?
Ojan mint ety szekréÇny. Mint például most esz féÇlbe lenne ez a szekrény [mutatja]. És fijókjai vótak, be. Pedig asz falun ugyan nagyon divat vót a komót. Hogy nem ösm$rte?!
És abban mit tartottak?
Hát, fehérruhát. Én a f$lső fijógba t$rtottam a fehérruhát, aut a középsőbe is asz t$rtottam, akkor lenteb vót valami kisz sz$rszám, hotyha valami vót, ami ojat nagyon féltettünk. Hát alól meg osztán cipőket raktung bele, vasárnapi cipőÝket raktug bele, kipucúlva! Mer mondom, nálam nem lehetett úgy eltenni, hogy ne pucújuk ki a cipőÝt. Aszt uty tettük $l, kipuc–lva. Ém pucúltam saját magam.
Az ágy hogyan nézett ki?
Asz f$l vót vetve az ágy ágynemüv$l. A másik áty pediglen csak le vót ter¤tve pokrócc$l, és hát aki osztán elfárat napp$l, hát $ra rádűt, osztán még el is aluthatott. Ety párna vót –gy végig az izén, de nem ojan párna vót, ami, ami ágybeli párna vót, hanem egy ijen, vászon izé, hogy, hogy mongyam már, ijen t$rka huzattú valami vót csak, egy ojan hosszú, keskeny, egy ijen keskeny lehetett, és az vót ity fű$jba, és $ra ráh$jtotta a fejit, aki lefekütt. Hát, ugyi téÇlen a jószág dó²gát $lvígeszte az én uram is, a cselétfij– is, ha bejöttek a, szóv$ abba a kemencés házba, akkor vaty tengerit m$rzs$ltak a kezükk$l vaty pediglen csak űltek meg $lvastak. Páldául vasárnapi nap nem engette az uram engem semmit se csinálni, csak űj le, és hát $lvassá! Vót, améknek vót egy nádudvari fijunk, annak hegedűje vót, az mek hegedűlt. Monta, hotyhát megengedem, hogy a hegedűt | be a szobába izéÇ, felakaszhassa, hogy ne mennyen tönkre. Hát mondom, miért ne, beakaszthatod, és akkor beakasztotta, és hát őÝ vót, amikor hegedűt is. De, nem szerette az uram, hotyha... Meg én se szerettem, vasárnapi nap ot hegedűlgeted délelőtt. A délután mek kivitte az istállóba, oszt ot hegedÊlt magának, amennyi jólesett.
Az ágy hol állt?
Az ágy? Hát egymás végibe vó²t. Érti aszt, hogy mi asz, hogy egymás végibe vót? Szóval eggyik ágy is meg a másik ágy is egymás, vég, véggel értek egymásho, na. Az eggyik asz fel vót vetve ágyneművel, a másik mek csak le vót tak$rva ety pokróccal.
Mit jelent az, hogy felvetve?
Hát a párnával meg dunyháv$l mek paplant izs belaraktam, és akkor egy átyter¤tőv$l leter¤tettem. Vót egy ojan, amid direkt átyteritőnek használtam, éÇs akkor vó²t két ágyra való, meg egy aszt#ra való ter¤tőÝ. Na eszt, énnekem odalett, mikor bejövet$l lett, és utána csak én, még Ilukámtó²l kaptam egy ijen sárga valami, két ágyra való valami vó²t, ijen terítőÝ. És avval meg ojan csipke függönyöm vót, és asztat tettem rá. Az izs dupla vó²t, nagy dupla függöny vót, s$jnátam elvágni, mert nagyon szép lokni függöny vót, és s$jnáltam elvágni, és asztat izs duplán teritettem rá. És az ugy vót az ágyon. Utyhogy, aszt nem váktam $l. Ez vót a f$lvetett ágyK: párna, dunna, paplan. Ez vód belerakva.
Használták ezt az ágyat?
P#rsze, hoty használtuk. Én meg a lányom azon aluttunk. Apu meg a másik ágyon alutt, améÇk egymás végibe vót, apja meg azon alutt a fijamm#. Ők ott aluttak. De én aszt este ugyan–gy $lrendesztem, mint az én ágyamat. Ugyan–gy leteritettem lepedőv$l, mindenn$l. Párnát raktam, apja nagyon szerette a magas fű$jat, asztán én neki is raktam magas párnát, két párnát is tettem. Még monta mindik, hogy anyám, hajzsd alám aszt a fél natykabátomat. Mondom: Dehoty h$jtom alád! Van itten párna, teszek alát párnát, mék ha k$l neked! Utyhogy én aluttam a lányomm$l, és az uram meg a fijammal alutt.
Mit csináltak az ággyal, amikor lefekvéshez készülődtek?
Hát megágyasztunk, így montuk, hogy megágyasztuk. Akkor ugyi szétraktam az ágyneműt, akk$r mán rá, ráraktam #ra a másik ágyra is, és megágyasztunk, s utánna lefeküttünk. Én feküttem a lányomm$, apja fekütt a fijamm#.
Mibe [!] aludtak?
Hát hállóingbe aluttunk, hálóingbe aluttunk, mindegyikőÝnk. És, hát, semmi más, hálóingbe aluttunk. Apja mibe? Apja pizsamába alutt? Pizsamába alutt apja, igen. Apja pizsamába alutt. Vót neki is hálóingje, de nem szerette. Nem szerette. Amit kapott is, mikor összeesküttünk, oszt asz monta, hogy a fene ette vóna meg eszt a hálóinget, nem szeretem. Én csak jobban szeretem a pizsamát. És az, ő abba alutt...
Beszélgessünk a másik szobáról!
A másik szobába, az meg, mondom, a két szekrény vó²t. Hogy is? Nem vittem ki a szobabútoromat. De, bombázáskor mán kivittem, és uty tcrték le a szekrényem, szóval izé, kaukázusi dijófábú vót a szobabútorom. Eszt –ty tudom, mert anyukám, ahogy megvette, hát hazahoszták Kígyó² uccára, hétfűji nap, sose fel$jtem el, hát a sógornőm, vót egy vénlány sógornőm, Bak Márijának hítták, hát az, még akkor csak két évvel időseb vót éntÊlem. Hát az anyira csodálkozott, hogy jaj, de nagyon széb bút$rt kaptál. És montam, hotyhát anyukának ez vót a kedvence, de nekem is ez vót a kedvencem. Na de asztat tönkretették az oroszok. Mondom, hogy befőt vót a tetejin, és hát azF$jtaját letcrtéÇk. És –gy, amik$r m$jd a vőm végzett, én a lányomnak vettem ety szobabút$rt. Mer addig nem vót nekik hova tenni, ugye? Oda vótak, hogy, hogy a jó Istembe? Tessék má mondani! Sá, Sop, Sopromba ot tanút a vőm. És hát addig nem kelletet nekig bút$r, és akkor mikor vettem bút$rt nekik, akkor aszt a bút$rt én elattam, ami le vót szakadva. Osz monta Ilukám, hogy a só²gora, Guszti, hogy asz megveszi. Asz mondom: A fenét veszi meg! - mondom, hát ha te, neked nem k$l mos mán az a bútor, hogy venni akarsz mázs bút$rt, hoty hazajöttél, diplomált a féÇrjed, hát ha veszen neked mázs bút$rt, vagy vesztek mázs bút$rt, akkor én asztat át$lveszem. És akkor vettem átal az Ilukámtul aszt a bút$rt, háromezer forintér, akkor –gy emlékszem rá. Osz kifizettem neki, és hát, montam, hogy akkor ide hozassad, ha jöttök hazafele mán a bút$rt.
Milyen helyiségek voltak még a tanyán?
Hát ezenkívül még vót ety keresztépület, így [mutatja], amibe vót ety kamara. Ugy nevesztük, kamara, és utánna vót a tehénistálló², s utánna a lóistálló². Ez egybe vót.
És bent a házban? A konyha például hogyan nézett ki?
Hát, nem vót semmi más különösebb. Mer mondom, én nyáron nem tettem ki a sp$rh$ltet, azÀr, m$rt, nem, hogy mongyam má, nem főÝsztem r$jta. FőÝsztem rajta, de kiszellősztettem. Csak nem vót hova tennem. Nem vót nekem ott ojan kényelmes a konyhám, hogy én asztat odategyem. Csak az aszt$lt tettük ki, meg amin ebéd$ltünk, meg ety hosszú ló²ca vót, amit kitettünk. Akkor, mondom, az apósomt– kaptam egy ijen mint a komótféleség, eggy ojat, asztán az is ot kint vót, hogy na. Mek hát ot fűtöttüg be a kemencéÇt is, azér nem is lehetett odatenni semmit se.
A kemence milyen volt?
Hát egy ijen. Mijen alak– vót a kemence? Lentep széÇleseb vót, mindik fentebb, fentebb| keskenyeb vót. A teteje pediglen egy ijen kerekk$l, kerek izéÇvel végződött $l. És akkor az ot vót a másik szobába, amégbe aluttunk, és ot nem vót egíszen a f$lhoz építve, hanem ot vót ety kis h$j, –gy nevesztük, hoty sut, a sudba, lefeküt valaki a sudba. De hát minállunk nem feküt sénki se, mert nagyon kevés, kicsi hej is vót, meg nem csinátuk aszt, hogy valaki feküggyön oda, senki se... És akkor az a kemence, ahogy elt$rjett, hát a, a még belőÝl is vót neki h$jje, és akkor kiírkezett egészen a, a, m$jdnem azFajtójig, és ot megint körül vót izélve, na, szóval be vót mesz$lve, végig bemeszeltem asz fehérre. Minden hónabba mesz$ltem fehérrel a szobát, aszt a szobát, amégbe laktunk, mer ugye asz hamar bepiszkolódott, és akkor vót méÇg ijen sárga fcld, amiv$l lehosztuk [?], és akkor avv$l felmesz$ltem a szobát is egy, egy, hogy mongyam mán na, egy, egy meszelőÝ natyságúra az $jját is f$lhúsztam, hotyhát ha odaír a, valami, hát ne piszk#ja a fejér kemencét.
Tetszett említeni, hogy földes volt a szoba. Azt hogyan tartották rendben?
Hát minden héten én asztat f$lsepertem és f$lmázoltam. Ijen fekete fődet megásztattunk, vaty sárga fődet, osztán akkor f$lmeszeltük vele minden, minden héten... Igen, meszelővel mesz$ltem, és akkor, vót, aki behintette homokkal. De én nem hintettem be. Ém megvártam asztat, mig át$lszárad. Nem csináltam ojan borzasztó nagy izét, hogy ot veres legyen, és akkor az mekszáratt, és akkor, addig nem tapicskáltung be. Addig az uram is se [!] vót, a gyerekik is iskolába vótak, utyhogy nem tapicskáltung be.
Mivel mázoltak, vízzel?
Iigen, mek tettüng bele mondom aszt a sárga fődet vaty fekete fődet. Mert azér, hotyha a kemence $jját is avval h–sztam fel, egy, mit mongyak egy ojan, hát nem tudom mX megmutatni, mint ezen az izé [mutatja], mint ez, ijen magassan, avv$l h–sztam fel, hogy ne piszkológgyon, mert végig le vót fehérr$l mesz$lve, hogy ne piszkológgyon a[z] izé, mingyá, ott a széÇle. Ugye, mer az emb$r jön-megy, lába odaér vagy valami, akkor mán bepiszkolódott, és én mindig a, ahoty f$lmázoltam a szobát avv$l, avval ugyanugy elh–sztam aszt is, ott a szélin a kemencéÇt körÊl.
Most beszélgessünk a konyháról! Ott milyen tárgyak voltak?
Hát ot nem, télen nem vót semmi. Mert ugyi ottR fűtöttek, mindég ot fűtöttek az uram, vagyis ot fűtöd be az a kis cselétfijú, ha vót, nem mindig vót. Az ugyi behoszta a hátán az ízíket, amit a tehén evett, az a csutkakóró², az behoszta, és hát akkor asztat oda letette, meg ety kisz sz$lmát is hozott, hogy be tuggyon gyújtani, és akkor rakta befele a[z] ízíket a kemencébe, hogy jó meleg legyen a ház, oz befűtött. És akkor vót annak egy ijen eleje, hogy mongyam, igen a kemence szájának az eleje, aszt odatette elibe.
Azt hogy nevezték? Miből volt?
Hát az, miből vót? Az is ojanbúl vót, mint a vájog, ojambó²l vót, de én csináltattam vazsb–l is, azér hotyhát én asztad betettem oda, vazsból, és az nem engette ki a meleget, asz mek csak mán dísznek tettem elibe. Asztán mindig, én a kémíny is hogy ment f$lfele a szabattűzön, én asz mindég lemesz$ltem, hogy az nekem fehér legyen.
Milyen kémény?
Szabatkémény, a tanyán. Nem mindig ot laktunk.
Az milyen?
Hát az, hotyhát nem vót lezsalugáterezve. Csak –gy magazsba ment a kéménybe kifele a füst. Vaty hogy mongyam, zsalugát$rnek híjják aszt? Nem tudom. Szóval nem vót lepadlózva a kéméÇny, hanem csak ment a füst, ment a kemencébÊl kifele, oszt ment fel. Ha fújt a szél, akkor bizony nagyon sok | b$j vót vele, mert ha északrú fújt a széÇl, akkor nem lehetett a sp$rh$ldbe tüz$lni, mer annyira füstclt, hogy nagyon, belefújt a széÇl, és akkor nem lehetett. Dehát viszont asz meg nem lehetett, hotyha berakassuk a kéményt, mert akkor meg| hoty tüz$ltünk vóna. Hát e nem minden tanyába vót ¤gy.
Milyen volt kívülről a tanyai ház?
Asz hó²fehér vót, a ház. Hófehér vót a ház, igen, és a küszöbje is vót a konyhának, és hát valamikor, mikor m$jt kikőtösztünk haza, Debrecembe, akkor tanálkosztam a pártitkárnak a feleséÇgével, oszt asz monta, hogy, nekem: Hát, Bak néni! Ha mek teccene látni aszt a tanyát, amit ot teccet hagyni. Nincs mX súr$lt küszöb. Monta, hogy Bak néni hogy még a küszöböt is meks–rolta. Pedig ety kis alacsony küszöb vót. De én aszt is meksúr$ltam, hogy az is tiszta legyen. A konyhakő, a konyhába köves vót, asz meg | piross# f$lmáz$tam, hogy az is mindik szép legyen. És ugy vót tiszta nekem mindik, hogy asz szép legyen, tiszta legyen mindig.
A háznak volt eresze?
Hát vót neki eressze, eresz $jja, úgy monták... Gond$lkozok r$jta, hogy | hogy is vó²t. Hát az eresz $ja az ojan vót, hogy a tetőÝ asz kintebb Àrt a, amejik elől vót, ahol az ajtón kijöttünk, asz kintebb Àrt az a tető, teccik érteni, és akkor az alat vót két, három [?] ágos, hogy az mekt$rcsa, hogy asz kintebb Àrt, a tető. Teccik érteni? És akkor ott asz köves vót. Aszt, ott, nem léptünk mingyá a sárba, hanem asz köves vót. És hát ott, kövöt [!] jártunk, ott, ot nem léptünk a sárba. Na asztán oszt le, vót a k$rt utánna hát, a kert, hát az is fel vót ker¤tve, külön a mezőgazdasági fcltÊl, és annak meg ott elől nem vót r$jta, m#r ha kijöttünk nyárba, akkor ott ebéd$ltünk, kitettük az asztalt, de a végébe mán virág vót Êltetve, ottan. Virágot Êltettem mindég, utyhogy ez a[z] épületnek a végibe vó²t, ahogy vót az épület.
Mivel volt fedve a ház?
Most ez az épület, ahon mi vótunk, esz plév$l vót fedve, plével vót fedve. Ez, ez államügyésznek vót a tanyája, és eszt kivettük azÀr, hogy a gyerekik velünk legyenek. M$r nem szerettek iskolába menni, csak velünk legyenek. És kivettük, ez ot vót pontosan a Vámos-halmi, a Sámsoni úton, a[z] $lső tanyát $lhatytuk, és ez a második tanya vót. És mink esztet kivettük utyhogy, nagyK közel vótunk a[z] Acsádi kövesúthoz is. Íppen ki is lehetet kijátani, meg be is kijátottak nagyon sokszor hozzánk valaki.
Ez a tanya nem a Látókép felé volt?
Ez nem a Látókép fele, ez mán itt, it vót, amikor, amikor apja fokságba vót.
Több tanyájuk is volt?
Hát nem vót töp tanyánk. Nekünk puszta főÝdünk vót. Nem vót töp tanyánk. Mink a tanyába laktunk, az mind bÀrletes fcld vót. M$r nekünk csak puszta fcld vót, montam, hogy az uramra is jutot tizenkét hóld, énrám nyólc hóld. És az eggyik vót az Ondódon, a másik meg az, a mijenk meg az Ebesen. Az apámnak az Ebesen vót a tanyája. Az apósomnak meg az Ondódon vót. És hát ugye az ojan messze vót egymásho, hogy | hát eggy óra járás vót, ha szekérr$l mentünk. Na, $lmentünk a tesvéreméÇkhe, hogy na, csíplís van, mennyünk a, mán, a, amikor cséÇp$ltek. Nem tudom, hogy $ra emlékszik? Cséplőgéb-garnit–ra vót, és akkor mentünk vendékségbe eggyikőnk. Mihozzánk is jöttek, különösen apámnak vót ety kis sárga kocsija, meg ety fekete lova. Obinak híjták, sose fel$jtem el. ÉÇs akkor, az befokta, és akkor jött, mikor még gyerekek vótak. Mig anyám élt, addig mentek anyámm$l, mikor mán nem, nem élt anyám, akkor meg, nem atta el a kocsit, hanem ot vód behúzva...
A tanyához tartozott egy kamra is. Az milyen volt?
Hát az | f$jtatása vót az istállónak. Ety kamra. Az le vód betonozva. Azelőd betonosztatta le apám, mikor átvették a főÝdet, akkor épp | betonosztatta le. Hát az eggy ugyanojan, ugyanojan hosszú épület vót, és ebbű vót a kamara, akkor jött a[z] istálló. Nem!...
Mit tartottak a kamrában?
Hát azFélelem vód benne, asztán a liszt, ahogy megőretett az uram. Mindig megőretet három-négy mázsa búzát, és akkor aszt a lisztet is odatettük| zságba. Az ot maratt a kamorába, ot nem járhatott egér se, mert ott ugy vót mekcsinálva, hogy bemehetett a macska, és az egeret is mekfokta, ha esetleg bement az egér. De annyira meg vót csinálva, hogy nem tudod bemenni semmi féreg, se egér, semmi.
Mi volt még a kamrában?
Hát még ot vót a zsírozsbodon, tele zsírral. Vót nekem ety huszonöt literezs zsírozsbodonom, aut vót egy negyvenöt literezs zsírozsbodonom. Aszt édesanyámt–l kaptam, mindeggyiket, mán ajándégba, mer őneki, övéÇ vót valamikor, éÇs asz nekem atta, drága jó anyám, nyúgoggyon. És hát a vód benne, a zsír, a liszt. Én lisztet tőÝtöttem bele, meg az eggyigbe mek cuk$r vót, kristájcuk$r, mert akkor még ugy vetettük a réÇpát el, hogy a cukrot atták. Hozni keletett el ötven kilóssáv$l, ki mennyi répát izé, szálítod be, ahosz kapta mÀrten [!] a cukrot. És akkor aszt atták ötven kilózs zságba, papírzságba, és én asztat kiöntögettem azÀr, hogy nehogy valami féÇreg | hozzámeggyen [!], és ebbe a zsíros, zsírozsbödönögbe öntögettem bele.
Mibe?
Zsírozsbödönbe, vagy bodon. Hogy mongyam? Igen, abba vót. Anyámnak is a lisztye, meg nekem meg a cukrom vód benne. De mondom, hotyhát abba azÀr t$rtottam a cukrot, hogy nehogy valami férek hozzáférjen.
A terményt miben tartották?
Hát, tessék várni, eggy ijen nagy, mit mongyak, hombár vó²t apámnag beép¤tve a kamarájába. Nekünk nem vót ojan naty hombárunk, mert hát mink nem laktunk azon a tanyán mindig, hát nekünk nem vót hombárunk. De odahaza édesapámnak a kamorába vót egy naty hombár, amibe kilencven mázsa búza tÀrd bele.
Az hogyan nézett ki?
Az egy deszkábul épÊlt valami vót, és kilencven mázsa búza belement, és két $jtaja vót neki, amit ity f$l lehetet h–zni aló²l, nem vót, ijQ messzire vót a főÝttűl, és asz f$lh–sztuk, és akkor f$jt a b–za kifele, oszt aszt vitte el apám őÝretni. Mikor még őÝretett, meg még gazdálkodott a l$lkem.
Hordók voltak?
De vót, borosh$rdó. Borosh$rdó vót. Hát vót apámnak eggy ötvenkét, ötvenhat literes kizs borosh$rdója. Az mindig meg vót ety kizs b$rr$l tőtve, m#r vót neki kéd baráttya, az a[z] ügyvéd, Bacsó² ügyvéd meg| Csúcs| bácsi Vámospércsen, és azoktul mindig | kapta a b$rt, na. Mindeggyiknek ű meg búzát adott. A[z] ügyvéd úrnak, Bacsó² bácsijéknak azoknak megőÝrette az apám, aszt –gy vitte f$l. A Csúdzs bácsi meg az $lvitte magának, hát mán akkor özvegyemb$r vót őÝ. És ű elvitte ki Vámospércsre, hogy oszt őÝ hon izélte meg, ki őÝrte meg, nem tudom, hoty hon őÝrette meg. Ő tuggya.
Az istálló milyen volt a tanyán?
Montam, hogy a kamara végibe vót az istálló. Hát kétfelÊl, középQ vót ety placc, és kétfelől meg jász$l vót. Egyik felől állottak a tehenek, másik felől meg a lovak.
Hogyan voltak bekötve az állatok?
Hád be vót kötve, a ló²nak kötőfék vót a fejibe, az, annak ugyi szára van, és avval az bekötötték oda, a jász$lho. A jószágnak annak mek hát ha külön istállóba vót, akkor az, az nem vót mekkötve, asz csak ugy beh$jtották szabadon, a jószágot. Csak a fejőstehenet kötötték meg.
Mihez kötötték?
Hát a jász$lhoz, hát mindeggyik ódalon vót jász$l, hát mondom, hogy mindegyik ó²dalába vót jász$l. És hát em$rrűl bekötöttéÇk a lovakat, emerrű meg a tehenet mekkötöttík, amiket f$jtünk.
A jászolhoz kötötték?
Igen, a jász$lfához.
Nem karikához?
Nem, nem, nem vót karika, a lovaknál vót karika. Ijen vastak szeg, osztán benne karika. Az a lovak felőÝl vót, de a tehén felőÝl nem vót. Asz csak –gy odakötöttík a jász$lho, ha fejőstehén vót. Ha nem vót, meg akk$r beengették szabadon.
Mi volt még az istállóban?
Há szénat$rtó. Amit a padr–l, a padr–l vót egy juk, egy nétyszegletes juk. Itt az apám házánál, mondom esztet, éÇs oda f$l vót rakva a tak$rmány. A háznál vót ety tehén anyáméknál mindég, és ot fel vót rakva tak$rmány, és azon engettík le a tak$rmányt. Ott elszette apám a deszkát, az le vót rakva deszkáv#, akkor apukám elszette, és ot leengette a széÇnat$rtóba, –gy monták asztat. A[z] középen vót, abba vót a széÇna beletíve, amit a ló²nak attak. De ha nem vót, csak tehén vót, akkor meg a padrú engette le apám aszt a széÇnát a tehénnek... Nem vót asz, hoty kint legyen, hogy lucskos legyen, vagy valami, asz nem szerette, nem ette meg a tehén. Aszt ugyi szárazon, hogy mongyam, ahogy begyűjtötték és| berakták kaz$lba, aszt –ty hoszták haza szekéren, és akkor $lrakták a padlásra, és mikor fogyott, akkor meg apám oda f$lment, és leengette a széÇnatartóba. Szénatartónak monták, egy ijen, hogy mongyam, egy ijen nétyszegletes valami vót, ami a közepin vót a hotyhívjáknak, az istállónak. Nem a közepin, hanem a közepin végül, a közepin vót az istállónak, oszt ott engettÀk le a hotyh¤vjákot. Felment apám a padlásra, és leengette, levette a tetejit, és ot leengette a[z] ennivalóját a jószágnak, a tehénnek. Vaty ha ló² vót, akkor a lónak is, annak is vót fent luc$rna, széÇna. Csutka is vót feltíve. Mindent f$lrakott oda apám, nem szerette, az udvaron nem vót nálunk semmi.
Maguknak sok lovuk volt?
Hát, mikor összekerÊltünk, akkor öt lovat kapott az uram, mek tíz darap tehenet. Édesapámt– mek kaptam négy darab naty sűldőt mek pújkát, makpújkát, meg nem tom, hány tyukot. Hát eszt fijúnak szokták adni eszt a tehenet meg eszt a lovat. Na, asztán majd az apósom eccer tavassz$l rájött, hotyhát elad belőÝlle, a szép ló²ból eggyet, elad. Hát el is adot tőÝllünk, és vett azon két lovat. De az a két ló, az egyik, a lábáv$l vót valami. Tuggya fene, nem sántitott az, csak vót r$jta, nem tudom mX minek mongyák. Nem tudom. Pók? Vagy mi vót.
Minek mondták?
Hát pó²knak monták, asz hiszem. ÉÇs hát én nem izéltem, nem avatkosztam bele ennek, az uramnak a mezőgazdaságába. ÉÇn soha nem mentem kapálni se meg, nem, sohasem. Nem is kívánta az uram. De nem is vó²t rá mód. Na, szóv#, mó²dom vót rá, hogy nem keletet nekem menni kapáni. Csak a konyhak$rtemet kapátam meg, én semmi mást nem végesztem, csak a konyhak$rtemet. Nem mentem én kapáni. Ha ment, ha kaszálni vaty kapálni mentek, akkor apu monta, hotyhát: Anyám, mennyél ki mX velük, osztán éÇn a krumplit kapáltatom idebent, te meg vigyázzál, hoty kapáják a réÇpát meg! Az #ra vót vetve, a krumpli meg it vót a tanyáná. Oszt apja aszonta, hotyhát: Mensz anyám velük #ra? Aszongya, hogy éÇn it legyek a tanyába. Mondom: Jó²l van, inkáb megyek éÇn oda az emberekhe, oszt ot vigyázok rájok, hogy na rendesen kapájanak. Egy B$lla nevezetÊ vót, M$rtinkáró²l. Az nagyon rendess emb$r vót, a fija valamék nap az –jságba vót, hogy, csak a fija lehetett, Martinkár–l, az nagyon sok éÇvig d$lgozot nálunk mint arató² is, meg mint ijen mezeji munkás is. Utyhogy | széÇp háza vót neki M$rtinkán, m$rt, az uram mikor bement Àrte, mindig ber–gatták az uramat. Monta, hotyhát a felesége b$rt hozod be, dehogy engettek, aszongya [a férje], nem engettek. Vasárnap mekkívánt ety kizs b$rt, hogy anyám elmegyek ety kis, hozok ety kizs b$rt, egy ötliterezs demizsonn$l. Na oszt az akkor vasárnap el is fogyott. M$rt, vagy jöt valaki, vaty pediglen a cseléggyinek is kivitte az uram, meg másnap regg$l f#ró² b$rt | csinát. Akk$r hoszta az ágyba nekünk, hogy: Igyatok ety kizs b$rt tik is. A gyerekek mék kicsik vó²tak [nevet].
Erzsi néni szeretett kint a tanyán élni?
Sose laktam a tanyán [korábban]. Lánykoromba soha nQ vótam. Eggy, eggy éÇvbe ecc$r mentem ki a só²g$rnőÝmnek, az édesapámnak a tanyájába, segiteni neki mesz$lni. ÉÇs akkor egy nap kint vó²tam. ÉÇs, amikor, meg mik$r h#rtág befele a t$rményt, asztagba rakták, még akkor asztagba rakták a terményt, még akkor is kimentem, éÇs vót, mondom a menyünknek [sógornőmnek!] is két öccse. Mind a két menyemnek vót két öccse, és hát akkor montam nekik, hogy ém m$jd mekfőÝzök, izéÇcs csináltunk, zőÝdbablevest meg nudlit. Osztán asz mongya a só²gornőÝm, hotyhát: Bözsike, eszt te találtad, hogy nudlit csinájunk. Hát ennyi embernek mennyi nudlit kell?! Hát, hocs csinájuk esz meg? OjR sokájig, időÝbe kerül. Mondom: Idefigy#j! Gyúrjuk meg a tísztát, oszt mennyí ki innen! M$jd én mekcsinálom. Ety kis $d$lkamara vó²t ott, szobának hasznátuk vó²na, de nem hasznátuk, hanem kamarának használtuk. ÉÇs mondom az az apám tanyáján vó²t. ÉÇs monta neki, hogy mennyéÇl ki. M$jd, mik$r készen lessz, akkor m$jd én szólok neked. OsztX hát, mondom, jöz be, osztán akkor viszet ki a nyári konyhába, oszt akkor kifőÝzöd. ÉÇs akkor –gy is lett. ÉÇs hát rengeteget csinátunk, éÇs én pilanatok alatt #lcsaptam aszt a sok nudlit. Utyhogy asz monta a só²gornőÝm, mik$r bejött, hogy: Hogy a jó Istembe tuttad eszt mekcsináni, hogy ijQ ham$r el tudod| csapni?!
Mit jelent az, hogy elcsapni?
Hát utyhogy nudlit csináni belőÝlle. Így [mutatja]. Meg, izéÇ, elnyútottuk micsodára, ojR vastagra, vastagabra, mint a hüvejk ujjam, ennél [mutatja]. Akkor $ldarab$tuk. Ijen, ijQ kicsi darabokra, ahogy vó²tak kcrbe, oszt ¤gy, kicsi darabokra #ldarab$tuk. És akk$r onnen szettem, és mindet így nyútottam el, és akkor abbú lett a nudli. Hád bisztoson evet mX nudlit maga is?!
Persze. De mit jelent az elcsapás?
Hát, az $lcsapás asz jelentette, hogy mekfoktam osz mX el is csaptam. A nyútótáblán csinátam esztet... Elnyútottam, igen $lnyútottam. Monta a só²g$rnőm, ennyi rengeteg nudlit $lcsaptál mán, hád b#rzasztó, aszongya, ijQ sok nudli. Hát mondom: Én csinálom gy$rsan. Nem szoktam vele ciGuzni. Hát csak akkor vótam kint a tanyán, másk$r nem vótam.
Mikor költöztek ki a tanyára?
Hát, mikor férhez mentem, December tizen, tizenhetedikén vót a lakad$lmunk, és április tizQhetedikén kikőÝtösztünk a tanyára. Hát akkor, azFuram még átjárt a naty tanyába, mert az öreg Baknak kéÇt tanyája vót. Mink laktunk a kicsibe, őÝk meg a naty tanyába. ÉÇs oda átjárt apja dó²gozni, minden nap ment, ottan dó²gozni, kelleted dó²gozzon, cselétsíg is ot vót, éÇs asz monta az öreg Bak, hotyhát nem ad most | búzát, m$r minek, hát együtt eszünk. Na de hát én nem bírtam az őÝ kenyerüket enni, asztán Jani bátyám adot nekünk, a fijatalabbig bátyám egy mázsa búzát. Asz monta, hogy őÝrezsd meg, osztX hát haty süssík a feles¤get kenyeret. Hát, ha nem b¤rja aszt a kenyeret, hát ma is süt az. Hát tuttam én kenyeret sütni. Hát akk$r vettem negyven libát, sose fel$jtem #l, a szalonnábú, elattuk a szalonnát, m$rt kéd disznót clt meg az öreg Bak nekünk, oszt elattuk a szalonnát, ety féÇl ó²d$lt, oszt vettünk negyven kis libát, osztX hát abbó²l, asztat, mik$r cséÇplís vó²t, akk$ bejöttek azFasszonyok, anyukám is kin vót akkor, ézs bejöttek az asszonyok, osztán mektéptík a libát. Hát negyven liba csak sok vó²t! AsztX hát segítettek, esett az esőÝ, osztán monta a férjem, hogy | ha van kedvüg bejönni, mekfizeti a feleségem, osz segitenek. Tudnak libát típni? Hogyne tudnánk, aszongyák, hát falusi asszonyok vagyunk mink, hogyne tudnánk. AsztX hát, bejöttek, és segitettek mektépni a libát. Mer mondom, vettünk akkor negyven libát.
Hogyan kell libát tépni?
Hát csak összekötni a lábát, osz mekfordítani, osz szedni rúlla lefele a tollat. Hát az $lsőÝ tollat aszt összetéptük a pehejjéÇv$l. De mán a másoggyára, mikor téptük, akkor csak a tollat típtük le, és a peh$jt meg utójára. Abbó² lett a dunna. Igen. Az én dunnám most is abbúl van, tiszta peh$jbül. Abba nincs ety szem tol se. Az ojR könnyű, mint a peh$j.

A felvétel 1998. február 1-jén készült.

5.

Beszélgessünk a disznóölésről! Előbb arról, hogyan hizlalták a disznót!
Hát az én uram hízlalta a disznót, én soha sem mentem oda, én nem hízlaltam. ŐÝ etette mindég, kukoricával etettük elébb, és asztán majd mikor mán mekszáratt a kukorica, hogy leheted daráltatni, akkor megdaráltatott azFuram, és akkor mán ugy adot nekik enni, darát, a darát megásztattuk, na, hagy mongyam mán ki. Megásztattuk, és akkor ugy atta nekik oda.
Minek nevezték, amit odaadott nekik? Mosléknak?
Nem. Az nem moslék vót, mert már azFöreg vót. A moslégba abba vót k$rpa, minden. De esz csak tiszta dara vót. Esz mán csak tiszta darával etette az uram. ŐÝ etette mindig a disznókat.
Mennyi ideig?
Hát | befoktuk még agusztuzsba, és akkor decemberbe ölögettük mekfele Êket.
Milyen volt, amikor befogták?
Hát, hány kilós lehetett? Hát ojan szász kilósok, mondom.
El voltak különítve?
Nem. Együt vótak a maglóval, együt vótag bezárva az ólba.
Egy nap hányszor etették őket?
Reggel meg délbe. Nem, délután etette azFuram mindég, és hát akkor adot nekik tengerit meg darát. Mán eszt a tengeridarát.
Miben vitte az ennivalót?
Hát ved$rbe vitte a darát nekik, ved$rbe vót megásztatva, és akkor vájugba tőÝtötte, és –gy engette rá a hízókat. De csak a hízókat! A maglók mán akkor külön vótak választva, akkor mán nem együt vó²tak. És akkor kiengette elébb ety kicsit, hoty hagy járkájanak, és akkor vitte nekik a vederbe a moslékot, és vagy a darát mán, és akkor odatőÝtötte nekik. Vót, amikor először adot nekik ety kis tengerit, és utánna adot nekik darát mán. Hát az nem moslék vót, mer csak tiszta dara vót. A moslégba abba tettünk kenyÀrhajat valamik$r meg árpát. De ez mán csak tiszta dara vó²t.Ugy etettük mán akkor a disznót, és akkor... Hát mikor #jött az ideje, akkor meg leváktuk, ugye.
Ez mikor volt?
Hád decemberbe, leginkább akkor váktunk mindik karácsony előÝtt | sertést. És akkor összejött a család. Nekem vót kéd bátyám, azok jöttek hozzánk disznót$rra, már reggel korán öt órakor mán ot vótak a szekérr$l nállunk. Hát vidzbÊl csinálta azFuram is, meg a bátyám is. Ha kéÇsőn jöttek, akkor lámpád gyújtott, elibéjök, hogy lássanag bejönni. Esz csak vic vót, na, amijér későn jöttek. És akkor ugye megérkesztek, akkor leszáltak őÝk is, megreggelisztünk. Vót meleg b$r, asztán vót mán a, a másik rokonunk mán cld disznót, akkor annál vettünk ety kis k$lbászt, fris k$lbászt, mán föstölt k$lbászt, és asz meksütöttük. Osztán megreggelisztek, akkor kimentek, és akkor megvákták a disznót. Mindig vót eggy asszony, aki vette a vÀrt, a véres hurkának. Aszt kav$rtuk, nem engettük összemenni, hogy... Hideg vízbe tettük, és uty kav$rtuk, hogy ne mennyen [öszsze]. És vót ojan benne, ojan éÇr, és az a kanálra ráment, és akkor asz kidoptuk. És csak a híg vÀr marat meg. Utyhogy avval izé, avval a híg vérrel őgyelítettük fel a húrkába valót. Mer a véres húrkába mást váktunk, mint a május [!] h–rkába. A véres hurkába váktuk a fejet, a fület, akkor ety kis húst is tettüng bele. Mit tettünk még bele? Nem is tudom. Meg befűszeresztük. Asz másképpen főszeresztüg be, mert akkor leginkáp s$jtot csináltunk a disznónak a fejébűl. És akkor még abba fokhagymát is kellet tenni. Utyhogy annak legyen jó², finom ize. És akkor, mikor a s$jtot mekcsinálta az uram, akkor ety kicsit f$lfüstclte, hogy a bőre kapjon ety kis füstöt, hogy ne rom#jon meg. És akkor uty felakasztottuk a kamarába maddzagra, asz f$lköt, f$lkötötte az uram. Mert aszt elfogyasztottuk ham$r, m$r csak az vót az eléb való. Asztán vót tepertőÝ, ki mit akart enni reggel. Vót kávé, állandóan kávét ettünk [!] mindannyian, és az uram az inkább, meg a lányom esz h–sos vót, és ők ettek tepertőt utánna vaty k$lbászt, mikor mit sütöttem én. A k$lbászt aszt sütni kelletett, de a tepertő az megvót uty hidegen, ahoty f$ldarab$ltam és kip$rgeltem, akkor aszt eltettem a spájzomba, és akkor abbúl vittem be, ha valakinek kelletett. Hát az uram meg a lányom ezek szerettek utánna enni. De én nem ettem, még mikor férhez mentem is, nem ettem utánna semmit, oszt asz monta az apósom, hogy nem csodálkozna, ha csizmadijajány lennék, amijér nem ettem utána semmit.
Miért?
Hát űnálluk izs divat vót, hoty kávé után evett az apósom k$lbászt vaty paprikász szalonnát vaty s$jtot, mikor mi vót.
A csizmadialányok nem ettek?
Nem tudom, hogy aszt mijér monta. Csak asz monta nekem tréfábó²l, hogy: Nem csodálkoznák Erzsikém, ha csizmadijamesternek vónál a lánya. Hát mondom: Mijér? Azér, mer nem eszem, nem eszek zsirosat reggel? Hát én nem bírok enni, reggel, zsírosat.
Térjünk vissza a vendégekhez!
Hát montam, megjöttek a vendégek, megreggelisztek, és utánna kimentek a disznót kibocsájtották a... Hát nem bocsátották ki, mert az ólba mekfokták, oszt akkor kihúszták, akkor főthö vákták, hát vótak hárman-négyen eggyütt. És akkor a késsel mekszúrta a nyakába.
Kicsoda?
Hát a férfi... Hát vagy a bátyám vót vagy az uram vót.
Ha nem ők?
Akkor meg a hentes vákta le. De nállunk nem vót hentes, mer az én kéd bátyám mindeggyik értett ehez a disznóvágásho, meg mindenhe.
Azután mi történt?
Levákták, utánna mekp$rzselték sz$lmával. Sz$lmát tettek alá, és akkor bőven rá sz$lmát, és akkor meggyútották, és lep$rzselték ró²lla a szőÝrt. Akkor közbe m$jt kap$rták, mikor már lement ró²lla a tűz, akkor kap$rták, meg meglocs$lták ety kicsit, hogy jobban tisztújon...
Mivel kaparták?
Késs$l... Kaparókés. Igen. Az eggy ojan kaparókés vót, amit csak #ra használtak. Ugyi disznóvágáskor ha mentek, akkor vitte a bátyám is meg az én uram is vitte a kaparókést is a, azFölőkést is, meg még avval, amivel a húst | darab$ják aszt is. Hotyha nem gépp$l vákták a húst, de leginkább gépp$l váktuk, csak anyám nem szerette, ő mindik kézz$l vágatta a húst. Fínomabb is vót úgy énnekem.
Mit jelentett géppel vágatni?
Húzsdarálógéppel vágjuk.
Akkor darálni nem szerették?
Inkább összevagdostuk, igen.
Mit csináltak a disznóval, amikor lejött róla a szőrzete?
Hát lemosták szépen, és odavitték egy másik deszkára tisztán, és akkor kihasították.
Mit csináltak?
Mekpucúlták, mekpucúlták, és akkor. Igen, eszt mán a vakarás után mondom, hogy mekpucúlták... Mikor megvak$rták a izétől, a p$rnyétűl megvak$rták, akkor ugye odavittik, egy $jtóra rátették, vagy vágódeszkára, mit tudom én, mire tették rá, és akkor a hátán keresztű végigvákták, $rját vettek, $rja szalonnát. Asz pediglen eggy ijen vastag, vékony, ijen vékony, hosszú lehetett az $rját, hogy levákták. De ha kar$jt vettünk, akkor csak egyenesen vákták. De mindig izét vettünk, $rját vettünk, igen, $rját vettünk. Hát, régebben osztán mink mán csak magunknak cltünk, akkor mán kar$jt vettünk, mindég. Az apum vette ki, ki tutta venni. Eccer hívot hentest, de annyira összedarab$lta a húst, hogy asz monta apja, hoty többet soha nem hív hentest, őÝ maga csinája meg, jobban szereti –gy.
Akkor kint bontották fel a disznót?
Igen, ot felbontották a disznót.
Hogyan?
Hát mondom, hogy rátették $ra az aszt$lra vagy mire, egy deszkára, igen, és akkor kivákták a hátán, mondom, és akkor kétfele h$jtották, akkor kiszették a húst rólla meg a fejet is levákták, akkor a húst levákták a szalonnárúl, és akkor a szalonnát, a belit asz kivették. Hát asz férfi vette ki mindig a disznóból a belet, és akkor odaatta az asszonynak, és azok az asszonyok mingyá keszték pucúlni.
Mibe tették?
Ety teknőbe tettük, vagy a mosóteknőbe vagy a sütőteknőbe. De a sütőteknőbe nem, mer abba hús ment, hanem inkább a mosóteknőbe tettüg bele. És a belet ottan széjj$lszették, szétfosztották, leszették a májat, leszették a tüdőt, a vesét levették rólla. Akkor még a csepleszt is levették rólla, mer az, vízbe rakták ezeket, mindet vízbe rakták, hoty haty szíjja a víz űket ki. Ojan régen vót.
Mi az a cseplesz?
Cseplesz? Hát abba van az összes| b$lsz$rve. Ugy mongyák, hoty cseplesz, igen. Ahoty kibont vaty kiburittyák a disznót $ldalt/ra [!], hát abbú, abba van a cseplesz. Ugy mongyák, hoty cseplesz.
Utána az asszonyok mit csináltak?
Hát az asszonyok kiengették a bélbül a izét, a szemetet.
Azt hogy nevezték?
... Hát sz$r, igen a sz$rt kiengették, és utánna az asszonyok aszt öbligették. Eldarab$lták a húrkát, ojan hosszúra, a belet, és akkor abbú kiengették a szart, na. Eggy ember vagy egy gyerek mindig vót a családba, aki tőtögette a vized bele, és a másik meg megöblögette, és akkor kiengette, s akkor belegó²rták vissza a teknőbe, és akkor mikor mindez megvót, akkor bevittük a nyári konyhába, anyáméknál is ot csináltuk, meg nállam is, oszt akkor ottan tettünk rá csuhajat, az a tengerinek a csuhajja. Tuggya, hogy mi az? Na, és hát vót, aki tengerit tet rá. Vót, aki csuhajat tet rá, ki mit. De a tengeri jobban izélte, elnyűtte a belet.
Hogy volt ez?
Hát mostuk a belet tovább, hát avv$l mostuk, asz ki vót engedve, és utánna aszt ki kelletet mosni, hotyhát fehÀr legyen. És akkor ugye csuhajjat tettünk rá, és avv$l dörzscltük, vízzel a kezüngbe, így.
Mi a csuhaj?
A csuhaj az a tengerin van az a csuh$j. A csöves kukoricán, igen.
Szemes kukoricával is csinálták?
Igen, szemes kukoricáv$l, igen, de az nagyon el, szóal elnyűtte nagyon a belet, és inkáp csak csuhajjal csinálták leginkább. Akkor sószták, ecetes vízzel kimosták, hoty szaga ne legyen. Kif$rgatták.
Hányszor?
Hoty hányszor? Hát milliószor, ahányszor csak követ$lte, hoty széÇp fehér legyen addig mindig. És akkor kif$rgatták, és asz ki vót mán akkor fordítva, ugy mikor leeresztették a sz$rt rúlla. És akkor visszaf$rgatták, és akkor mekszették a két víginél, hogy ami csuhaj rámaratt, meg a belsejirűl is asz kiszették, és akkor az ugy let mektőtve.
Milyen dolguk volt még az asszonyoknak?
Az asszonyok meg addik főszték a húrkába valót, a tüdőt, a májat, akkor a vesít is mekfőszték. Utánna meg | kisütötték a csepleszt.
A hurka főzését tessék elmondani!
Az üzsbe beletették, az üzsbe vót egy naty katlan, abba vót egy üst. Nem tudom, hoty tugya-e, hogy mi az az üst. És akkor abba bele, víz vód benne [töltve], és abba, hoty forrott a víz, raktág bele a májat, tüdőt, akkor a vesít, majd utójára a[z] izét, a kövért, mert asz mán akkor annak letötték [?] a vizit. Már akkor asz csak sütötték, mert asz csak zsírrá kellet sütni, és akkor aszt uty tették a húrkába, annak a zsírját...
Ezt a kint az udvaron csinálták?
Eszt kint, kint vót az udvaron. Hát a nyári konyhába is lehetet mek csinálni, mer leginkább ot csináltuk, csak télbe ot hideg vót. Oszt az embernek a keze ottan, mosta a húrkabűrt, csak mekfázott. Oszt így mostuk [mutatja].
Szemben?
Szembe, p$rsze szembe, és akkor az mindik f$rgott a kezünk alatt, mindig ment #rébb, #rébb, mindik húzott, h–sztuk visszafele. És igy akkor kitiszt–lt, és akkor a, f$rgattuk, a végén leszettük, ha csuh$jjal mostuk, a csuhajat. Leszettük, hotyhát tiszta legyen, és akkor tiszta, mán akkor t$jesen tiszta vót, akkor megmostuk ecetes vízz$l, sós vízz$l, akkor kimostuk jól, és akkor hideg vízre tettük addig, amíg estére mekfőtt a húrkába való, addig el vótak az asszonyok is fogl$lva mással, és akkor ugy mektőÝtöttük a h–rkát.
Mi volt az a hurkába való?
A májat mekfősztük. Én csak a májas h–rkát szerettem, tüdős h–rkát nem szerettem, meg a véres hurkát szerettem. A májazsba tettük a májat, akkor ham$r ki akartam mondani, a vesét is odatettük a májhoz, akkor ha még vót ety kis hús, aszt is mekfősztük, aszt is odatettük a májho, mer a májas hurkát mindenki nagyon szerette. A tüdős h–rka, ja, még rizsát is tettüng bele meg b$rsot tettüng bele, igen. A tüdős h–rkát, asz csak tiszta tüdővel csináltuk, abba mán töp kását tettek, mert ugy vót jó, ha abba töp kása van. Ara is ugyan–ty tettük a fűszert, mint a, mint a májas hurkára.
Hogyan készült a kása? Gondolom, nem szárazon tették bele.
Nem bíízony, hanem eszt mekfősztük, és akkor szépen kimostuk, az vót a hur, avval a lével, amit kimostuk a kását, az még langyos vót, és avval engettük ki a h–rkából a sz$rt. Haty fejezzem ¤ty ki magam, asz monta, hagy mongyam egyenesen.
Ezután milyen dolguk volt az asszonyoknak?
Hát mosták a h–rkabelet, az asszonyok mosták a h–rkabelet, asztán aszt le kellet szedegetni, hát sokájig ottan így dörzsölte, mik fehér legyen.
Kolbászt is töltöttek?
Bízony tőÝltöttünk... Hát aszt leszették a, a h–sról, nem, a csontról a húst, csak keveset hatytak r$jta, hotyha mekfüstölik, akk$ maraggyon r$jta ety kis hus, és akkor asztat, na, húsvágó gépp$l megdarálták vaty kézz$l megvákták. Az én édesanyám uty szerette, hoty kéÇzzel legyen megvágva, apróra, és ebbÊl lett a k$lbász.
Mibe töltötték a kolbászt?
A h–rkába tőÝtöttük, ami, ami a disznónak a vékonybél h–rjába lett| beletőtve. Aszt is ugyanugy | ki, asztat nem kimostuk, hanem aszt ki, na, ijen vágódeszka vót, és azon, hogy mongyam mán, késs$l lekap$rtuk, na.
Annak mi a neve?
H–r$l, h–r$ltunk..., igen, húr$ltunk. Mekh–roltuk a végbelet, a vékonybelet, asz mekh–r$ltuk, a vastagbelet mek kimostuk. Ez ¤gy vót.
Utána hogyan töltötték a vékonybélbe a kolbászt?
Hát kol, kolbásztőtőgéppel. Meg vót a, gépp$l tőtöttük leginkább. Beletettük a h–svágógébbe, és f$lh–sztuk az izét, a húrt, ki nem látom mondani. A húsvágógépnek vót egy ojan része. De bizony..., ijen csöve, és #ra f$lhúsztuk a húrt, és akkor nyomtuk a kezünk$l bele az elkíszítet h–st, és h$jtottuk a gépet, a másik kezünk$l meg nyomtuk a húzsd bele. És vót eggy a víginél, aki engette a k$lbászt mek csav$rta, hogy össze ne törjön, na.
Azt a hegyes valamit a végén lehetett cserélni?
Hát lehetet cserélni, hotyha esetlek kolbászt, h–rkát is tőtöttünk r$jta, akkor vastagabbat tettünk rá.
Mit tettek a végére?
... A dudut rátettük a gépnek a végire, és ráh–sztuk a k$lbásznak a belit, és akkor nyomtuk a gébbe a húst, és a másik meg engette a végén, hogy | kemény legyen. Ne csak, hogy éppen legyen bele ety kis hús.
A hurkát is így töltötték?
Nem. Aszt kézz$l tőÝtöttük... A h–rkabél vót, igen. És akkor összefoktuk aszt a, amid beletőtünk, és akkor belenyomtuk a végibe, és az mindig ment ki.
Minek a végibe?
A bélnek a végibe belenyomtuk aszt a tőÝteléket, és az ahogy ment a kezüngbe, az a húr meg jöt rá vissza f$lfele, és akkor tele lett...
Ezt nem duduval csinálták?
Nem duduval csináltuk, aszt nem duduval, nem, csak így. A vÀres h–rkát asz csináltug gépp$l. Asztat | gépp$l csináltuk, mer az ugyi véres vót, és vót eggy ijen h–rkatőtőgép, és aszt avval vaty h–rkatőtő, úgy montuk csak, h–rkatőtő. A véres hurkát aszt avval tőtöttük meg. Mer az ugye véres vót, hát aszt nem lehetet fogni, hotyhát na uty tőccsük... A tőtelékje el vót készítve, és utólag rátettük a kását, és akkor még rátőtöttük a vért, amit reggel megvettünk a disznótól. Aszt a vért rátőtöttük, és akkor asztat h–rkatőtőbe nyomtuk ki. Mert az ugyi lágy vó²t, asz nem lehetet csak –gy, tőÝteni.
Utána mit csináltak a hurkával?
Hát mekfőÝsztük a h–rkát, mekfősztük, kiszette édesanyám hideg vízbe, meg én is, és akkor a nyújtótáblára le, leraktuk szépen s$rjába.
A főzése hogyan történt?
Hát ugyanugy a katlamba, amégbe megizélt, a zsír mekfőtt, vagy micsoda, meg$lvatt. Abba a katlamba vizet tőÝtöttünk, és akkor f$lfort a víz... Abba a lébe kifősztük a hurkát. Abba főt meg mán a cseplesz is, és akkor kibővítettük a levit, és abba főt meg a h–rka. Mikor mán mekfőtt a h–rka, akkor megnésztük eggy, izével, egy villáv$l vaty tűv$l, mikor mivel, és akkor megnésztük, hotyha mán nem vérzett a h–rka, akkor meg vót főÝve. És akkor kiszettük hideg vízbe, és akkor nyújtótáblára az én édesanyám szépen így [mutatja], párosával kinyútósztatta. Szóval így meg let kerítve, és vaty fordítva, és párosával ki let nyútósztatva... A fehér h–rkát csináltuk így... A véres h–rkát az gépp$l nyomtam ki, és az is kifőtt, igen. ‰ra, mondom, vért tőÝtöttünk, és asz hígab vót, az géppel csináltuk ki, és az is kifőtt utójára, csak asz továp kellet főzni, mer a vér ált$l, hogy az is át$lfőjön. Hotyha meg, izé, megnyomtuk, valamivel megnyomtuk, például villával, ety hegyes villával, osz hotyha nem vÀrzett, akkor az is mekfőtt. És akkor asztat is kiszettük.
Mit csináltak a kolbásszal a megtöltés után?
Utánna kih$rtuk, hidegre tettük akkor éjszaka, és akkor majt fel, vót a füstölőnek ijen rúggya, és éjszakára f$lraktuk, hogy| csepegjen le, a füstölő ruggyára. És akkor reggel, hát vót másnapja is, vagy egy napig még ugy vót az izén, a, mi a fenén, azon a karón, hogy mongyam mán.
Rúdon.
Rúdon, igen, és akkor másnap meg osz felfüstöltük, a füstölőÝbe. Vót édesapámnak is füstölője, nekünk is vót füstölőnk othon.
Milyen darabokban volt a kolbász?
Hát ijen ötven centizs darabogba, és akkor, nem darabogba vó²t, hanem –gy vót mekhagyva, ha ahogy, ahogy, hogy mongyam, ahoty h$jtottuk, osz mekh$jtottuk, akkor visszafele h$jtottuk, még ugy is vót, akkor ojan hossz–ba tőtöttük a k$lbászt, nemcsak ijen #ldarab$ldba tőtöttük a kolbászt. És akkor aszt ugy| tettük a füstölőÝre is, mikor mán a füstölőre tettük a k$lbászt. Az is ugy vót felrakva a rúdra.
Mi volt a hentes dolga?
Hát szétszette a disznót... Az ódalát külön szette, a combját külön szette, akkor a szalonnáját külön szette, a feje külön vó²t, hát a vér az mán kijöd belőle ugye.
Később milyen dolga volt?
Hát akkor vákta a k$lbászhusát... És utánna mektőtötte a k$lbászt, és akkor mán be is fejeződött a disznótor.
Az oldalával mi történt?
Ja, hát az be let só²zva, azFódala is meg a csülökjérűl, na, hogy mongyam mán, a combjárú, mer combja csontyáról meg az első lábáról, szó²val hátsó meg az $lsőÝ lábáról jó²l leszették a húst, abból lett a k$lbász, és ami r$jta maratt, asztat | besószták egy déÇzsába, ety fadézsába..., igen ety fadézsába.
Ez hogyan történt?
Hát alól tettek só²t, és akkor eggyenkint raktág belefele, és mindik sószták lefele. És az –gy vót mongyuk ety héÇtig vagy másfél héÇtig, és akkor kiszették, maddzagra kötöszték a párját mindeggyiknek, és akkor felfüstölték, a füstölőbe.
A szalonnát nem sózták?
Dehogynem a szalonnát is meksó²szták.
Hogyan csinálták meg a szalonnát, hogy formája legyen?
Hát p$rsze, szépen kif$rmászták, félód$lt leizélték szépen, és ami abbó²l lejött a hasa ajjáb–l meg innen-onnan, abb–l tepertőt csináltunk. És akkor megvót a szalonnának a f$rmája, és akkor hát asz felakasztottuk, mikor már a só megjárta, akkor vót eggy ijen ösztörünek monta az én édesapám, vagy annak is híjták, ösztörű, és #ra ijen. Hagy mongyam el, hogy mijen vót az az ösztörű! Ijen lábon álló vó²t, a f$lnak vót támasztva, és felül vót eggy izé, ety s$r, szintén ojan vastak fa, amibül ijen, ijen hosszan fa nyúllot ki, $ra akasztották a izét, a szalonnát, mikor mán mekfüstölt, míg a só át nem járta, #ra akasztották rá. Vaty hogy vót mán, nem tudom.
Akkor mi is volt az ösztörü?
Ojan vó²t, mint eggy asztal, ugy monták, hogy ösztörü, oszt #ra rakták a szalonnákat, félbe rá. Oszt akkor só²szták, megint raktak ety fél ód$lt, megint aszt is lesószták. Utyhogy #rül is le vót sózva, emerrül is le vót sózva, és a vékonya Àrt a közepire a hotyh¤vjáknak, a vágódeszkának, vagy amire rakták. Nemtom, eggy aszt$ra, mongyuk egy aszt$ra, az a, így erűl vót a vastag, it is $rül vót a vastag, és az, a disznónak az $ja az vékonyab vót, és az mindig belőÝl esett. És hát vót, aki szerette, vót, aki nem szerette. Én például nem szerettem, a vastak szalonnát szerettem. Mikor mán a só² átjárta csak akkor téÇlen, máskor nem nagyon szerettem.
Kik segítettek a hentesnek? A gazda?
Hát a rokonság... A gazda inkáb meleg b$rr$l f$rgolódott, mindig vitte a henteseknek a meleg b$rt, a, a, f$rgolódott. Asztán szegény kéd bátyám mindig macerálta, hogy nem vót ez a disznó mék hatvan kiló se, a fene megette eszt a disznót. Mikor mán vitték a meleg b$rt, az uram vitte a meleg b$rt, akkor asz mongya, vót esz kétszász kiló is... Mindig igy viccelték egymást. Addig vót jó, míg viccelték egymást, mert szerették is egymást.
Mit ettek délben disznóöléskor?
Vót, húsleves vót, utánna vót tőÝtöt káposzta.
Délben?
Délbe, igen. Utánna vót tőÝtöt káposzta, asztán sÊlt ódalas, és semmi más. Mek sütemény.
A sült oldalas hogyan készült?
A sült ódalas, a sütőbe meksütötte édesanyám, ety kicsid besószta, és meksütötte. Az meksÊlt a sütőbe, és akkor hát valami garnérung$l feltálaltuk, mindig vót valami hozzá, de inkáp savanyúság vót hozzá, ug$rka. De vó²t, aki ak$rd bontani, aszt is lehetet felbontani.
Mit ettek a vacsorán? Hogyan készültek a vacsorához?
A vacsoráhosz toros káposzta vót, a vacsorán. Az $rjának a csontyát $ldarab$lta édesapám ijen darabokra, és akkor asztat feltette anyám f$rni, és amikor f$rt, akkor félreh–szta a h–st. Ety kis hagymát, nem ety kis hagymát, hanem egy jó naty fej hagymát vaty kettőt is, mikor mennyi vót az a hús, vagy mennyi káposztát csinát anyám, akkor aszt alá, f$lhúszta a húst, és asztat is meksütötte a zsírjába, és akkor, mikor mán éreszte anyám, hogy na mos mán m$jdnem mekfőtt a káposzta, hanem a hús, akkor aszt az apró káposztát rárakta az édesanyám. Ha nagyon savanyó² vót, akkor kimosta és kicsav$rta, ha nem vót savanyú, akkor is kinyomta a levit, és akk$ rárakta a, a húsra, és akk$r befette, és ez vót a toros káposzta vacsorára.
Még mi volt vacsorára?
Még| h–rka mek kolbász még, még aszt is sütött édesanyám, h–rkát mek k$lbászt.
A hurkát is sütötték?
P#rsze. Nem! A h–rkát, a h–rkát nem. De igen, a sütőbe sütöttük, a kolbászt meg meksütöttük lábozsba, a sp$rh$lten.
De előbb a hurkát kifőzték, nem?
P$rsze, hoty kifősztük, p$rsze, hoty ki let főzve minden, és ki let is hűtve, és akkor úty tette anyám m$jt fel sűlni. És akkor, mikor meksÊlt, akkor kiszette anyám, feldarab$lta szépen. Mer vót, amit nem izs darab$lt fel, asz feltette az asztalra, tányérba vaty hosszú pecsenyés tányérba, édesanyám abba rakta...
Ez volt a disznótoros vacsora?
Ez vót a disznótoros vacsora. Nemcsak [ez], mék toros káposzta is vó²t. A toros káposztát, mondom aszt a... Hogy montam? Orját, asztat f$ldarab$lta apukám, és akkor édesanyám, mondom, asz felsütötte [?], jól, hotyhát fínom legyen, hogy mekfőjön mán, és akkor, mikor mán látta, hogy már m$jdnem mekfő, akkor izé, hagymát csinát a zsírjába, és akkor rátette a[z] aprókáposztát, és ez íty főtt eggyütt az aprókáposztával, és ez vót a toros káposzta. Esz nevesztük toros káposztának. Disznótoros vacsora.
Ez meddig tartott?
Hát #ltartott ez, akkor mán beszÀlgettek, mán nem vót más mi csinálni, akkor mán beszÀlgettek azFemberek azFemberekk$. Az asszonyoknak se vót mX semmi dóga, f$lmosogattak a vacsora után, oszt azok is leÊltek, oz beszÀlgetek, mindaddig, amik hogy na, el nem kíszültek, hogy na, mos mán elmennek haza.
A zsírsütést kihagytuk. Beszélgessünk erről is!
Ja, hát az másnap tcrtént. Bízony, asz másnap csinálta az én édesanyám.
Mi maradt még másnapra?
Másnapra, a szalonnát, először a bélkövért kisütötte az én, nem, a szalonnát feldarabolta édesanyám, ijen darabogba [mutatja], bevágdosta a bőrit is, hátul bevákta, és akkor beletette az üzsdbe, tőÝtött alá ety kis vizet, hogy ne úty sűjön le. Hát, mit mongyak, hát vagy másfél liternyi vizet, igen, és akkor ott a katlamba asz főt f$lfele, és akkor asz kav$rgatni kellett. Amikor már mindig, mindig engedet magábó²l zsírt, akkor asz kav$rgatni kellett, hogy le ne sűjön, és meg ne égjen a zsírja. Mer ha nem kavargattuk, és nem gondoltunk vele, bizony akkor fekete lett a zsírja, megbarnút a zsírja. Nem fekete, hanem megbarnút a zsírja. De hotyha mindik kav$rgattuk, és vigyásztunk rá, hogy le ne sűjön, akkor gyönyörű hó²fehér lett a zsírja, és a tep$rtő is nagyon finom vó²t.
Tettek bele valamit?
Nem, nem, a vízen kívül semmi mást. Nem. Asz csak rátőtötte anyám. Majd mikor kiszettük, hát ha ak$rtuk, meksó²sztuk, és uty tettük el. De anyukám nem sószta mek sohase, mer az lelágyította. Mán az apósoméknál, ot meksószták, uty tették el..., a tepertőt, amit kisütöttek tepertőt, anyukám nem sószta meg.
Milyen volt a jó tepertő?
Hát a húsos tepertő, pecsenyekövér tep$rtő vót a legjobb, pecsenyekövér tep$rtő. Az, mert ojan, a hús közzül szették ki, hogy ne legyen kövér a k$lbász, pecsenyekövér tepertő vót. Hát ez vót a lekfinomabb, mert jó húsos vót. Ety kis hús akat közzéÇ. Én jobban szerettem, mint a pcrcöt.
Mi a kettő között a különbség?
A kettő köszt az a külömpség, mer ez| csak úgy vót, a pcrcnek meg annak, asz szalonnábul let vágva, és annak| bőÝre vót, szalonnáb–l let vágva ijen darabokra, montam, és akkor be vót vágva... Az vót a pcrc.
És a tepertő akkor micsoda?
A tep$rtő meg vót, ami a pecsenye, a pecsenyébÊl sÊlt ki, az vót a tep$rtő. Ez is tep$rtő vót, uty hiftuk eszt is. Csak az bűrös vót, ez meg | pecsenyekövér tep$rtő vót.
A máj, vese, velő, ezzel mi lett?
Hát abbó²l lett a húrka. De bizony... Nem hatytunk mink semmit, nem, nem, nem hatytunk... De a velő az megmaratt, amit a f$jbül kiváktak.
Azzal mit csináltak?
Hát asztat meg, lehúszta anyám, először f#ró vizbe tettük, lehúsztuk a bőrt ró²lla. És akkor utánna zsírba tette édesanyám, és meksütötte, és tojást ütöt rá. Eszt lehetet reggelire megenni, vót, aki evet [!] hozzá ety kis teját, vót, aki csak meleg b$rt, vót még ot valami férfi valaki, meg maga az uram, az én uram is megette így őÝ isz szerette ugy, hogy ivut rá ety kizs b$rt.
A vesével nem keverték?
Hát vót, amikor kev$rtük, a főt vesét kivettük, oszt mekhatytam eggyet, asztán leresz$ltem reszelőv$l, hoty finom legyen, és akkor aszt izs beletettem a, a velőÝbe, aszt avval együt meksÊlt, a velővel eggyütt, és akkor tojást ütöttem rá, és ugy ette meg az uram. Hát, Ilukám meg az uram ette meg inkább, mert ők szerették az ijen zsírosat.
A zsír miben sült ki? Hogy nevezték?
Üst. Katlamba vót az üst, abba fősztük ki a húrkát is, és másnap asztat kimostuk, szépen kisúr$ltuk, és akkor a feldarab$lt tepertőt, az mán fel led darabolva ijen darabokra, akkor beletette anyám a, a üzsbe, és akkor tőtött alá ety kis vizet, hogy ne sűjön le...
Ha készen lett a zsír, utána mit csináltak?
Hád beleöntöttük| zs¤rozsbödömbe. Vót édesanyámnak egy negyvenöt literes zs¤rozsbödönnye, és vót két huszonöt literes. Hád bizony valamikor telerakta.
Minek nevezték azt?
Ez bödön vót, zsírozsbödön, uty h¤fták.
Hogy néz ki. Miből van?
Hát én nem is tudom. Rendez zománcos edénybűl vót, ojan vót, mint a zománcos edény. Édesanyámnak vót egy nagy negyvenöt literes, az világoskék vót, vót két huszonöt literes, az meg mindig ojan sötétkék vót, zománcos vót. Ojan, mint az edény, hogy zománcos vót, belőÝl mek fehér vót. És mikor tele lett, kihült a zsír, akkor fedeje [!] vót mindegyiknek. Ráfette anyukám.
Mije?
Fedele, saját magájéb–l vót fedele, oszt akkor ráfette édesanyám, és akkor abba vót a zsír a kamarába, ot t$rtottuk a zsírt. Hát nekünk kamaránk vót, nem spájzunk, hanem naty kamaránk vót.
Mi volt még ott?
Hát a kamarába ot vót a hombár, abba beletért kilenc mázsa búza, igen, és akkor meg a só²zó is ot vót, amivel lesósztuk a szalonnát. Asztán mX mikor mink nem sósztuk le, akkor lesószta a hentes, a sógorom, mer az is hentes vót, és a szalonnát, ugyi nem tutták téÇlen eladni, mer nem kelletett, majdnem mindenki disznót ölt, és lesó²szta a só²gorom a szalonnát, őÝ is uty, hogy a közepibe vót a vékony, kétfelőÝl a vastag.
A füstölésről tessék még beszélni! Milyen volt a füstölő?
Hát az egy ojan kissebb épüllet, egy ojan kissebb épület. Hát mit mongyak, hogy mijen nagy. Hát nem vót ojan széles, mint a szekrénye Ilukámnak [mutatja], hanem keskenyeb vót, és ijen rudak vótag benne a tetejin, és akkor #ra ráraktuk a k$lbászt, és akkor mekfüstcltük. Aló²l vót..., hát forgáccs$l kellet vóna füstclni, de nem mindig vót f$rgács, de csak az akác, akácfa, akácfának a füstye az nem savany¤totta meg, meg nem adot neki íszt. A[z] apám járt a, ott a Sarok uccán vót ety keréggyártó müh$j, oszt apám attúl mindik hoszta el, ha akácfábúl csináltak valamit, akkor, szekeret meg eszt, aszt csináltak, oszt akkor apukám monta, hogy na, viszek el ety kis füstclni valót a[z] izébül a, mongya mán, amit leresz$ltek, hogy mongyák? A f$rgádzsból, na. Igen.
Ezt rakták a tűzre?
Hát nem kelletet tüz$lni, csak füstclni kelletett, utyhogy apámnak... Hát a forgácsot, amit, meggyútotta apám, addik kelletet f$rgács, de mX mik$r meggyúllatt a tűz, akkor mán csak ráhintette aszt a hamut, és avval, asz füstclt, és avv$l füstölődöt meg a hús.
Mit hintett rá?
Aszt a forgácsot, amit az izé, hozott, na, hogy mongyam mán, a keréggyártótú.
Ez nem égett lánggal?
Nem éget lánggal, csak mikor begyullatt, akkor éget lánggal, de utánna mán csak füstclgött, akkor mán asz csak füstcl[gött]. Azér vót füstclt hús.
Mennyi ideig tartott a füstölés?
Háát, a k$lbászt másfél napik kellet neki, mig mekfüstclte apám. Mer –ty közbe ki is hÊlt meg éjszaka, este bevitte apám, regg$l megint f$ltette, és akkor megint füstclte tovább...
Nem volt állandóan fönt?
Nem, éjszaka nem. Hát rárakta apám a r–dra, szintén kétfelől vót ojan valami, amire rá tutta tenni apám, valami vazsbó vót az ottan. Hogy ne égjen meg, és a rud mek fa vót, ijen kerek fa vót, és #ra rárakta apám, és akkor ijen hoszszan lecsüngött, és akkor alárakta a tüzet apám.

A felvétel 1998. február 8-án készült.

6.

Beszélgessünk a kenyérsütésről! Hogyan készült a kenyér?
Hát én, én uty sütöttem kenyeret, hogy mindig vót kovászom, k$rpakovászom. És akkor amennyi kenyeret sütöttem, ahány nem kiló lizdbe, hanem kosárr$l vettem ki, szak$jtókosárr$l a lisztet, és ahány szak$jtókosár lisztet vettem ki, annyi ijen marik liszt..., kovászt ásztattam be vízbe, éÇs este mekkovász$ltam. Az –ty történt, hogy ennek a kovásznak a levit leszűrtem, akkorára már átalázott jól, és a levit leszűrtem, s avv#l kovász$ltam meg. Aszt akkor a teknőbe, ahogy vót a liszt, közepin csináltam egy, egy izét, egy $lrekesztőt. Jól megnyomtam a lisztet, és akkor az eggyik végibe, amejigbe keveseb vót, ottan meg, csi[náltam], na, mekkav$rtam a kovászt. És akkor avv$ sütöttem a kenyeret. F$lk$ltem, ez vót este, f$lk$ltem h$jnal négy órakor, beőgyel¤tettem az összes lisztet a kovásszal együtt.
Mit csinált?
BeőÝgyelitettem az összes lisztet a kovásszal eggyütt. És ja! Hát még a sót is tettüng bele a vízbe. Aszt is ojan adagot tettem, hogy ahány kosár liszt vót, annyi fél marik sót tettem bele a kenyírbe, és akkor felőÝgyelitettem, és hát k$lni hatytam ety kicsit, megdagasztottam ety cseppet, és k$lni hatytam egy ó²ra hoszszájig. Akkor jól mekk$lt, akkor újbú ledagasztottam, és akkor megint hatytam egy órát pihenni, és akkor egy óra múva kiszak$jtottam szak$jtókosaragba. Szak$jtókosár ojR vót, mint ijQ gyékénybű, ijen kerek kosár vó²t, és akkor abba beleter¤tettem, úgy montuk a szak$jtóruha. Az egy ojan, mint ety konyharuha, csak nagyobb. Van nekem ijen most is itt, eggy. Mek kellene mutatni, de ot van a szekrénybe. A szak$jtóruhád beleter¤tettük, és akkor, ahány kenyeret sütöttem abbul a lizbÊl, uty sütöttem mindig | két kenyeret meg ety cipó²t. Az egy ojan kicsi cipó vót, az mindig előre meksÊlt jobban. És az be, a kemencébe vetőÝlapáttal bevet[ettük], rátőtöttük a kenyeret a vetőlapátra, az eggy ijen kerek vó²t, és ijQ nyele vót. Hád bisztoson látot falun ojat. És rátőtöttük a kenyÀrnek a téÇsztáját, és akkor bedug, beduktuk a kemencébe. A kemencébe oszt ottan sÊlt két, három óra hosszájig. A kisz cipót asz kivettük másfél óra múlva, az mán akkor meksÊlt, de a kenyírt aszt három óra m–lva szettük ki. Akkor szépen lekeféltük, és megvizesztem a tetejit, hogy ragyogjon. Ez vót így a kenyÀrsütéÇs. Evv$l be is fejeződött a kenyérsütéÇs.
Most kezdjük elölről részletesen! Milyen lisztek voltak régen?
Hát a nullás lizdből sütött[ünk]. Nem! KenyÀr, kenyÀrlizdbűl. Mer kétféle lisztet kaptunk, vó²t nullás liszt, ugy montuk, meg vót kenyÀrliszt. És a kenyÀrlizdbű sütöttünk. Az, hogy mongyam, az nem vót ojan d#rcés, mint a tiszta liszt.
Melyik volt a tiszta liszt?
A nullás.
Miért volt ez nullás liszt?
Hát ¤gy nevesztéÇk, hogy nullás liszt, annak idején. Asz f¤nomab vót, mint a másik kenyér[liszt], amibül a kenyeret sütöttük.
A lisztet hol szerezték?
Hol szeresztük? Hát a malomba vitte az uram a búzát, és ot megőÝrettéÇk. Megőrette az uram, és akkor mán –ty hoszta haza, hogy az eleje vót a tiszta liszt, asz leengették, és utánna jött a kenyÀrliszt.
Hogyan készült a férje a malomba, mit csináltak ott?
Debrecembe az Apafi uccán még most is ott áll a Trenka-féle malom... Trenkának h¤jták a tul$jdonost. Az még most is ott áll az Apafi uccán. Én –ty tudom, hogy még most is egzisztál, csak mos mán nem hiszem, hogy őÝrjön.
Hogyan ment a férje a malomba?
Hát szekérr$l ment, és f$lrakta a búzát, és $lment őÝrletni. Ott osztán leszette, bele, betőtötte valamibe, én soha nem mentem vele, betőtötte bisztos valami izébe, ami f$lvitte a búzát, oszt ot mekcsinálta, liszté avatta vagy darálta.
Mit mondott a férjének, milyen lisztet hozzon?
Hát tutta őÝ, hogy mijen lisztet kel hozni... Nullást meg eszt a kenyÀrlisztet, tutta, meg a k$rpát is hoszta. A k$rpát aszt a tehénnek attuk, abraknak.
A nullás lisztből mi készült?
A nullás lizbőÝl készÊlt a süteméÇny, akkor a főt tísztát is abbó²l csináltam, mer asz finomab liszt vó²t, hát a kenyérlizbül abb–l meg a kenyeret sütöttem.
Hová tették a lisztet, amit a férje meghozott?
A zságba maratt. Vó²t ijen nagy zsákunk, ojR nyó²cvan kilózs zsák, nyó²cvan kiló búza térd bele egy zságba. Az ojan, vászonzsák vót? Nem vót. Vászonzsák vót lektöb rísze, de nem vászon vót az, hanem ojan kenderbűl sződ zsák vót, én asz hiszem. És akkor abba maratt a liszt, betettük a kamarába, pó²cra, a lisztet, oszt az ot maratt. Mikor szüksígem vót rá, akkor mindig vettem belőlle ki.
Mivel?
Hát kosárr$, ha akkor kosárr$l vettem. Ha pedig ijQ tiszta lisztet vettem ki, akkor vót nekem ety tiszta lisztes csuprom, avv$l belemer¤tettem, oszt avv$ vettem ki. Hát abba beletért ojan, héd deci, ety fél kiló².
Akkor folytassuk innen! Bement a kamrába. Utána mit csinált?
Hát utánna mekszitáltam a lisztet... Vót egy ijen nagy | kerek faszitám, és abba beletőtöttem mindig eggy-egy jó kanáll$l, és akkor a teknőbe belerásztam. És ekk$r lett osztX, hogy a teknőbe oszt ketté, na, hogy mongyam mX, kétfele választottam.
Mivel?
Hát a kezemm$l, a kezemm$l. És ¤ty felnyomtam jó²l, hogy asz kemény legyen, hogy ne om$jjon közzéÇ, és akkor avv$l meg mekkovász#tam a kissebbik véÇgibe. A nagyobbik végibe meg ot maratt a liszt. Asz csak majd akkor őgyel¤tettem össze, mik$r mekk$lt a kovász, asztán összeőgyel¤tettem a só²s vízz$l.
Azt hogyan kellett csinálni?
Hát –ty, hát a kezünk$l. Mekf#rgattam, hogy na a v¤zbe először szíjj$lnyomtam aszt a kovászt, és utánna meg amennyi lisztet felivutt, amijen nagy, amijen keményséÇgÊre ak$rtam hagyni.
Mi az a kovász? Hogyan készült?
Hát a kovász az, k$rpakovássz$l sütöttem. Az úty készÊlt, hogy | hatytam ety kis lisztet, ety kis téÇsztát, és akkor az a téÇszta, mikor mekk$lt jól, akkor összedcrzsöltem az ojan k$rpával, ami ojan nagyobb | szemű vó²t, m$rt attak, attak ijen apró szemű k$rpát meg nagyup szemű k$rpát. És akkor avval a k$rpával összedcrzscltem jó²l, és vót kovászszár¤tó²m. Az ijen fábúl vó²t, ity kereken, és akkor abba ruhát teritettem, és szét| dcrzsöltem r$jta a tész[tát], a kovászt. És az a kovász ety-két nap alat mekszáratt a szobába. Ha vót kemencénk, f$ltettem a tetejire, de nem szerettem ham$r száritani, mer nem jó² vó²t –gy. Job vót, hotyha csak –gy magátú szárat meg.
Mi volt az a kovászszárító?
Ez ijen vót, mint a, amibül a kosarat készítik, az a gyíkéÇny vaty seprÊt vagy mit kíszítenek, ojRbó²l vót, ojan véÇkony vesszőbűl. Igen. És ojan kereket csinátag belőlle, és hát annak is vót ijen natyság– széle is, hogy ne lógjon ki, vagy ne szóróggyon ki a kovász. Az ijQ kovászszárító vót, uty híjtuk.
Abba tették a kovászt?
Abba tettük a kovászt, igen. Am¤g meg nem száratt..., papp¤rt tettünk alá. És amikor mekszáratt, akkor $lraktuk zacskóba, és amikor sütöttünk, akkor annyit tettünk, annyi marikk$l tettünk, ahány kosár lisztet szitáltunk.
Mit tettek még a kenyérbe?
Hát vót, aki krumplit ted bele, hogy akkor puháb legyen, különösen a búzakenyérbe. A ros, roskenyérbe nem szoktak, mert az anélkül is puha vót, de a búzalizdbőÝl sütöt kenyeret, abba tettünk.[!] Nem mindíg, de tettüng bele, az gyarap¤totta is a téÇsztát.
Utána mi történt?
Ja, az meg, asz főt krumpli vó²t. Hagy mongyam el! Főt krumpli vót, és asz mektcrtem t$jjesen ojan simára, hogy ne legyen gcrcsös. Mer az nem jó let vóna a kenyÀrbe, hotyhát | beleharapunk a krumpliba.
Mivel törték meg?
Hát a kezemm$l, a kezemm$l, ojan jó²l mektcrtem. Meg vót ojan valami, amiv$l, j#j persze! Hát vót, amivel a húrkát, mikor nyomtuk a véres h–rkát, oszt ojan gömb vót abb–l a vírbÊl, oszt annak a végivel tcrtem meg mindig, most jut az eszembe, avval a fával. Az egy ojan kis alaku fa vó²t, ami abba belement a kolbásztőtőbe [?], és avval a teknőbe mektcrtem a[z] izét, a kovászt... Hát a kovászt aszt t$rmával felőgyelitettem, még | fősztem hozzá ety kis haj, vöröshagymahajat, asztán meg ety kis krumplit is tettem bele valahogy, én –gy gondolom. Mán hát ojan régen vót, hogy mán $lfel$jtettem a kenyérsütíst. Valamikor nagyon sokat sütöttem.
Utána mi következett?
Hát utánna mondom, hogy megér$ltem[!], megérl$ltem, hoty had érl$jen meg. Az megérlett, mert meleg vót, és akkor mX ki kelled bontani ész széjj$ldcrzsölni. A kovászszár¤tóra papp¤rt tettem, és $ra a kovászszár¤tóra széjj$ldcrzsöltem, ez ot mekszáratt. Mikor mekszáratt, akkor meg $lraktam, acskóba.
Hogy folytatódott a kenyérsütés?
A kenyérsütés, hát –ty f$jtatódott, hogy mindent, na, kosár liszhez egy marik k$rpakovászt tettem, uty hiftuk, k$rpakovász, a vót a neve. Hát vót, aki csak tiszta korpával sütött, de én nem, én mindig evv$l...
Mit csináltak, amikor a kosárba tették a tésztát?
Kiszakítottuk. Kiszak¤tottuk, és akkor megliszt$ltük a ru[hát]. Nem! Ety kosárba teritettünk ety szak$jtóruhát, aszt a szak$jtóruhát megliszteltük, hogy ne ragaggyon hozzá a téÇszta. Akkor beletettük a téÇsztát, és akkor asz széÇpen elegyengettük, hoty sima legyen a f$lső része, és aszt is meglisztesztük. Mer mik$r bevetettük, akkor a lapátra rátőÝtöttük, a vetőlapátra, hát akkor nehoty hozzáragaggyK. Azér tet[tük], lisztesztük meg a tetejit is a, té[sztának], a kenyértésztának.
Hová vetették be?
A kemencéÇbe.
Hogyan nézett ki a kemence?
... Aszt akarom $lmondani, hogy | hogy is nézet ki. Hát ijen kbr, kcrbe vót a kemence, és ahogy magasodott, az –gy jött | jobban össze, –gy oszt a teteje meg ojR kcrbe vó²t, az izs be vót fedve avval a[z] anyaggal, amibÊl a kemence kéÇszÊlt.
Milyen részei voltak?
Ja, hogy mijen része vót? Hát vót kemence, kemence, ahon bevessük a kenyeret, ott $jtó² vó²t... Nekem plébÊl vót. Hát vót, akinek abbul a[z] anyagb–l vót, amibÊl a kemence vót csinálva, szóval sárjáb–l, de énnekem vas vót, és fogó² is vót r$jta nekem, ojan vót.
Azt hogyan fogták meg? Hiszen az meleg volt.
Hát meleg, meleg vót, de foktuk egy ruháv$l, meg mikor, mikor hát, mikor fűtöttünk, akkor nem tettüg be az $jtót, az $jtót, csak mikor a kenyered bevetettük.
Hogyan fűtötték?
Hád befűtöttük a kemencét csutkaízikk$l, amit a tehén mekhagyott, leette ró²la a levelet, és akkor az a csutkaízik asz kéÇvibe vót kötve a rendes embernéÇl. Vót, akinél csak uty kigórták, de az én uram kévébe köttette, és még –ty, hogy a szára is etyfele vót, a töve is. IjQ nagyon rendes vót az uram, hogy a töve is mindig etyfele vót, és kéÇvébe vót kötve. Hát ugyi, amit hát összekötöttek ojann$l, ami, amiv$l kih$rták a kéÇv¤t. Asz pedig ijQ sz$lmábul vót összecsav$rva. IjQ vastakság–ra, mint a csuklóm, és avv$l összekötöttük megint, amikor még nem használtuk f$l. És aszt –gy vó²tak odatéÇve, hogy nehogy megázzK. M$rt hát akkor nem tuttunk vele fűteni, hijába tüz$ltünk vóna, nem fÊlt fel a kemence. Vizes vót, mer megázott.
Mit csinált a kemence?
Nem fÊlt fel a kemence, szóval nem sütötte meg a kenyeret. Nem fÊlt fel a kemence #jja, tecik tudni, a kemence #jja asz kőÝbűl vó²t.
Nem téglából?
Hát téglábó²l na, mit mongyak, téÇglábó²l vót, és ugye annak fel kellett, hoty fűjjön, azér tüz$ltünk a kemencébe. Hát vót, aki sz$lmával tüz$lt, vót, aki csutkaízikkel tüz$lt, vót, aki g$jjal is tüz$lt, ha vót ojan kis lemaradod g$j.
Mit csináltak a hamuval?
Aszt kivittük a szemédbe. Kihuszták a kemencébű.
Mivel?
Hát szWvonó²v$l.
Mivel?
Szívonó²v$l, igy montuk, szívonó²v$l... Az egy ijen alak– vó²t, így, itt, it vékonyab vót, it szélesedett, így, és akkor a közepibe vót egy juk, és abba lett egy bot vagy egy rud dugva, és avv$l husztuk ki a tüzet a kemencébÊl. De vót mellette ety piszkafa is, amikor m$jd égett a tűz, oszt az ember széÇjj$lpiszkálta, hogy mindenüt fűjjön a kemence.
Honnan tudták, hogy már jó a kemence?
Jaj, hát aszt onnan tuttuk meg, hogy mán akkor a, a kemencének az $jja mX szikrázott, szikrázott, tüzet hányt. Igen. Ugy montuk, hoty szikrázik a kemence $jja mX. Akkor mX be lehetet vetni a kenyeret, mer mán akkor f$rró vót a kemence, mán akkor f$lfÊlt. És akkor ugyi, bevetettük a vetőlapáttal a kenyeret. A vetőlapát egy ojan kerek vó²t, mondom. Mék talán most is megvan nekem.
Hogyan tették rá a kenyeret?
Hát rábor¤tottuk a kosárb–, rábor¤tottuk a kenyeret, kiborút szépen r$jta, és meg is ált, am¤g | körűlváktam, hoty f$lhasaggyon, vagyis végig megváktam, meg a közepibe isz szúrtam ety kést, és akkor aszt –gy duktam be a kemencébe, és akkor gyönyörűen f$lhasatt, uty felk$lt. OjR szép magas vót a kenyerem. OjR szép magas kenyeret sütöttem, hogy Debrecembe, mikor bekerÊltünk, aszt az Ajtó uccán vettük a házat, hát a Virág uccára h$rtam. Kányási vót a pék ottan, lehet, hogy még most is ő ott a pék. Igen, ot pék vó²t. A h–gomék meg a Dugovics Titusz uccán laktak, utyhogy a Kányásinak, a péknek a jánya meg az én h–gomnak a kisjánya eggyüd barátkosztak. De oszt az a kisjány valahogy –gy, az elméjivel hiba let neki.
Mit mondott a pék a maga kenyeréről?
Hát nem a pék monta, hanem az uccán hosztam hazafele, a drága jó apám, nyugoggyon, ez mán akk$r tcrtént, mikor bekőÝtösztünk a városra, oszt asz monta apukám, hogy | hát hogy viszed el jányom, két kosár meg ety kis kosár, vagy ety cipókosár$l? Hát mondom, apukám, m$j csak $lviszem valahogy, hát m$jt segit valaki. Aszongya, csinálok én neked ety kisz szekeret. Osz csakugyan csinált apukám egy ojan kisz szekeret, mint ety kis láda, hát ijen, ettőÝl nagyob vót, mek széÇlesebb is, és abba beletért úty kosarastól a kenyerem, és akkor –gy vittem el a pékhe. A péknél meg osztán leszettük még ott ety kicsit, vártunk, míg a pég befűt, méÇg akkor fűtött a péÇk, hogy na haty fűjjön, a kenyerem mek haty k#jen addig, odatettem közel a kemencéhe, ahun kisütött a lang, hogy na haty k$jen, nehoty ha m¤g vittem oda, hát le, leesett, és akk$r bevetett a pék. Sütőlapáttal vetette. Vó²t neki is egy ojR hosszú, hát őneki több, vagy naty kemencéje vót a péknek, m$rt azér hogy más is vitt oda kenyeret, nemcsak én.
Maga nemcsak otthon sütött kenyeret?
Neem bizony, mikor bekőÝtösztünk a városra, akkor mán nekem nem vót kemencém.
Hol volt ez a kemence?
Esz kint a tanyán, ahun gazdálkottunk... P$rsze, ot vót.
És a városban senkinek sem volt kemencéje?
Hát, anyámnak a nyári konyhába vó²t. De, hát ot mán csak anyánk sütött. De mán mik$r hazakőÝtösztünk, mikor fokságba ment az uram, osztX hazakőÝtösztünk, akkor én is abba sütöttem. Akkor is.
Pékhez is jártak sütni?
Hát pékhez is jártunk. Akinek nQ vó²t kemencéje, asz pékhe h$rta a kenyeret, ¤ty kosárba vitte el, mint ahogy én mondom, hoty kosárba raktuk egy ijen gyékénykosárba.
Mennyit kellett ezért fizetni?
Kiló², kilószámra kellet fizetni. Mikor mennyit fizettünk. De csak sÊlve mÀrték meg, mikor hosztuk kifele a kenyeret, akkor mérték meg. Hát én nem tudom eszt, mán nem tudom, mijen, mennyit kellet fizetni. Nem sokat kelletet fizetni. Hát ha sütöttünk ojan két és, két kenyeret meg ety cipó²t, hát egy ojan tísz-tizenkét forintot fizettünk Àrte. Nem sokat kellet fizetni.
A pék is sütött kenyeret, vagy csak bérsütést vállalt?
De, sütött. Például Snájd$r pék, az ot van a Ny¤l uccán, még most is ot van a kemence, a bó²ttya neki. Hát osztán, hoty ki süt, ki süd benne most a [!] kenyeret. Akkor ity hífták, hoty Snájd$r, Snájd$r BéÇni...
Hogyan ismerték meg, hogy melyik kenyér kié?
Jaj hát, meg | kelletett, névjegyet kellett ¤rni, és ráragasztani, amik$r rátőtötte a lapátra.
Mit csinált?
RátőÝtötte a vetőlapátra, megvizeszte, és akkor mán ot vótunk mellette, osz rányomtuk a névjegyünket, a nevet.
Minek hívták?
Névjegy. Igen... Rá vót írva a nevünk meg az uccaszám, semmi más. Hát ijen kis papp¤rok vótak, ¤gy ennyi [mutatja], osz ráragasztottuk a kenyÀrre. Az osztán megmaratt, mikor Àrte mentünk a kenyÀrÀr, akk$r csak nésztük, hogy na, hun a mi kenyerünk. A névrű mán tuttuk, megláttuk.
Most térjünk vissza a kemencéhez! Honnan tudta meg, hogy jó a kenyér?
Hát montam, hoty kéÇt óra hosszát vaty két és fél óra hosszát sütöttem.
Akkor már rögtön kivette, vagy előbb megnézte?
Ja, hát a, közbe izs benísztem, hotyhát na, sÊl még, szépen sül, megnésztem a kemencébe.
Hogyan?
Hát levettem az elő, –gy mongyák, előÝtér. Az $jtajánál vót az az előtér.
Hogy nevezték?
ElőÝtér. Igen, az $jtajánál vót... Ojan $jtó vót, mondom, hogy igen amit a kemencének, ahK bevetettük a kenyeret, ojan állású vó²t. Nekem vazsbúl vót, de van, aki, vót akinek csak ojan anyagbó²l vót, mint amijen a kemence, ojan sár-b–l vót.
Csak szemmel nézte meg?
P#rsze, hoty szemm$l... Tuttuk, hogy ety két és fél óra hossza m–lva jó², meksÊlt a kenyÀr. Aszt nésztem, az órát, hogy na... A kenyeret is néÇsztem meg néÇsztem az órát is, hogy mennyi ideje [sül].
Hogyan látta meg, hogy már jó a kenyér?
Hát mán szép piros vót a kÊlseje, szép piros, meksült vót a kÊlseje, mint ahogy most is ojan sűlt a kenyÀrnek a kÊlseje... Hát a kÊlső haja sÊlt, nem? Az én kemencémbe is meksÊlt ojan széÇpre, és akkor vettem ki. Na, mondom most mán meksÊlt, és kivettem, kih–sztam a szénvonóval.
Így mondták? Az előbb nem így mondta.
Hogy montam? Én avv$l husztam ki, szénvonó vót az... A szívonóv$l, na, a szívonóval. A szívonó²val h–sztuk ki.
Mit csináltak, amikor kivették a kenyeret?
Hát én megvizesztem... Csak egy ruhával vagy egy, ety kefe vó²t nállam, ézs belemártottam a vízbe, oszt avv$l megdcrzscltem, és kéÇsz vó²t, ragyogott a kenyÀr. Nem. Lisztes vót, mikor mekfoktam, mer ugyi, mikor beveti az ember, hács csak lisztes, mert | benne vót abba a ruhába, hát liszt vód bele tíve, hogy ne ragaggyon.
A tetejét nem söpörte le?
De, le, az $ját inkább, az $ját, nem a tetejit... Vót egy ijen kis t$lseprÊm, amit megcltem kacsát vagy rucát, mit tudom én, oszt vót eggy ojan kis seprÊm, osztán avv$l ledcrzscltem azF$ját, a tetejit meg bevizesztem, hogy ragyogjK, szép legyQ. Ne legyen lisztes, hotyha az ember magáho fogja, vák kenyeret. Hát ugye egy nagy nyó²c kilós kenyér, hát nyóc kilósok vótak azok a kenyerek, amit én sütöttem. Doktor Ludmány államügyésznek | bírtuk a főggyit, osztX hát aszonta, hotyhát neki semmi se haszonbérbe, kenyér kell, kenyeret süssek neki. Osz mikor vittem neki a nyó²c meg nyóc és fél kilós kenyeret, hát na, j$j, ijen magas vó²t. Hát elgondolhassa, az a naty kerek kenyér...
Hová tette utána a kenyeret?
A kamarába, pó²cra. Mindig oda, a kamarába, a spájzba, így mondom... Vót eggy ojan álvány, amit hát a kamarába t$rtottunk, ojan, mint a telázsi lenne, csak nagyob mek széÇleseb vót. És hát oda raktuk, a kenyeret a pó²cra. És ahoty fogyott a kenyér, akkor mindig vittüng be, hát $ltartott az a kenyér, én tíz napra sütöttem kenyeret.
Hogy vágtak le belőle?
Hát ha mekszektük, mekszektük a kenyeret. Ahogy vót az a naty kerek kenyÀr, akkor kezüngbe váktuk [!], osztX mekszektük. Utyhogy | hagy legyen mekkezdve.
Melyik részén?
Hát, ahoty f$lhasatt, a hátúját f$rd¤tottuk felénk, és uty, hogy ne, ne hasagygyon fel a teteje. Hanem a hát–ját f$rd¤tottuk felénk.
Volt ennek neve?
Nem, nem, nem emlékszek, hogy let vóna neve...
A friss kenyeret hogyan ették?
... Bezsírosztuk, meksósztuk. De az ugyan a téÇsztája vót mielőt még be nem vetettük, lángos sütöttünk.
Hogyan történt a lángossütés?
Az –ty történt, hogy $lváktam egy darap kenyértéÇsztát, aszt, aszt kivittem, a lapáton $lnyútottam a nyújtófával, amivel a többi süteményt nyútottam.
Milyen lapáton?
Azon a vetőlapáton ojR kerekre $lnyútottam, mint mijen vót. Újnyi vastakság–ra, és akkor beduktam a kemencéÇbe, ot még éÇgett a tűz, mán csak szenes vót, és akkor ot meksűlt, akkor kihúsztam.
Ez mikor történt?
Esz kenyérsütés előtt, kenyérsütís előtt vót, amikor mán nem vót kenyerünk, osztXn nem b$j, sütök egy lángost, aszt montam nekik, sütök m$jd egy lángost. OsztX hát vót, aki asz monta, pédául az uram asz monta, ne. Én nem szeretem a tejet, asz mongya, nekem csak uty sózd meg, oszt nekem –gy jó². Vagy esetleg ety kis teját főÝsztem hozzá.
A lángos ugyanabból a kenyértésztából volt?
Ugyanabbó²l a kenyértésztábó²l vó²t. Abbó²l szak¤tottunk le ety kizs darabot.
Milyen nagy volt a lángos?
Mijen nagy vót? Hát, mint egy mozsdótál. OjR nagy vót, mint a vetőlapátom, ojan nagynak kellet lenni, naty kerek vót. Hát én ojan vastag, vaty hossz–ra nyútottam. Únnyi vastag vót, únnyi vastag vót. Mert ha nagyon vastag vót, akkor mán nem az, nem sÊlt át$l, és az nem jó vót.
De térjünk vissza a dagasztáshoz! Minek nevezték, amit dagasztottak?
KenyértéÇsztának, és akkor asztat megdagasztottuk kezünk$l, a kezünkel, hát vót, aki s$rba dagasztotta, ¤gy [mutatja], mek típte. Én nagyon finom kenyeret sütöttem, mer én téÇptem a tísztáját, oszt –gy dagasztottam, hogy mindig, ami vót a kezembe, aszt el is típtem, oz dagasztottam.
Mit csinált vele?
Eltéptem, igen. Oszt akkor az ugy a kezembe vó²t. Mindig ment s$rba, s$rba csinátam.
Ezt hányszor csinálta a tésztával?
Csak ecc#r. Mikor, mikor dagasztottam, először megőÝgyel¤tettem, akkor ety kicsid dagasztottam, és utána eggy óra múlva megint megdagasztottam, és akkor mán hatytam pihenni, akkor mán csak kiszakítottam.
Mikor fejezte be a dagasztást?
Egy óra múlva. Eggy órájig dagasztottam... Akkor mán fínomab vót a tíszta, akkor mán fínomab vót a tíszta, mikor mán kidagasztottuk. Nem –gy, mint mikor összeőgyel¤tettem a hotyhívjákk$l, a kovássz$l összeőgyel¤tettem, akkor csak egy nagyon kevesed dagasztottam, és akkor –ty hatytam, hoty haty pihennyen, eggy óra hosszát. Eggy óra múlva kidagasztottam, dagasztottam, eggy óra hosszájig, akkor majt kikelt, és egy óra múlva kiszakítottam, ekk$r megint k#lt, és ugy vetettem be a kemencébe.
Térjünk vissza a második dagasztáshoz! Mit nézett ilyenkor?
Hát aszt is nísztem, hogy a tísztának mijen minőségbe van... Ahogy dagasztottam, hát a kezembe vót a tíszta. Hát ugyi, láttam, hogy most mán fínomabb, sokkal fínomabb, mint mik$r hozzákesztem... MX levált a kezünkről, mX nem ragatt a kezünkhöz. Ahogy dagasztottunk, nem ragatt a kezünkhöz mán a téÇszta. És akkor ez mán jó²l vót, és akkor hatytam pihenni, újbú összeraktam, meglisztesztem, leteritettem a szak$jtóruháv$l.
A kezére ragadt liszttel mit csinált?
Hát lemostam, lemostam vagy ledcrzscltem a liszt$l, és akkor a kovázba meg beletettem, amit kovász csináltam, hogy ne mennyen pocségba az a lisztes...
Nem engedte a tészta közé?
Neem, nem engettem oda, mer akkor gcrcsös let vóna, ha meksütöm a kenyeret.
Megmosták a kezüket?
Közbe nem mostuk a kezünket, mikor dagasztottunk. P#rsze, hogy nem. Nem, csak a végén, akkor mostuk meg. Hát lehet, hogy, én mX nem is tudom, lehet, hogy megmostuk. Vagy megmostuk?
Vízbe nem tették bele a kezüket?
Dehogyisnem! Csakugyan emlékszem rá, lássa, hogy beletettük, belemártottuk a kezünket vízbe, és akkor –jbúl dagasztottuk a téÇsztát. És akkor, mikor mán készen vót a téÇszta, akkor szépQ levált a kezünkrőÝl. Addig nem vált le, de akkor meg mán szépen levált a kezünkrőÝl.
Mit mondott erre a tésztára?
Kíszen van, kíszen van, igen, lehet szak¤tani. Nem! Pihenni hatytam, és asztán m$jt szakitom abba a konyharuhába, kosárba, amejigbe beletettem.
Hogyan történt a szakítás, késsel?
“lváktam késsel, igen, és akkor összegöngyölcltem [!], és akkor –ty tettem a kosárba, és akkor szépen elegyengettem, hogy a teteje sima legyen.
Mit csinált azzal a darabbal, amit elszakított?
...Összegöngycltem a teknőbe, igen, összegöngycltem és akkor széÇpen beletettem szakajtókosárba, és így rányútam[!] a színit is, és ot lenyomkottam, hogy na szépen legyen, sima legyen a széle. És az –ty k$lt meg. Eggy óra múlva tettem kemencébe csak, akkor mán láttam, hogy na mán mekk$ld gyönyörűjen, f$ljött a téÇszta. Igen.
Olyan nem volt, hogy kifutott a kosárból?
Nem vót, akkor nagyon lágy vót az egész téÇszta, akkor nem vót jó kenyér.
Milyen hibákat lehetett elkövetni kenyérsütéskor?
Hát nem dagasztotta ki, nem dagasztotta ki.
Milyen lett akkor a kenyér?
Hát akkor zsengéÇs, zsengéÇs. Az, mikor kisÊlt, akkor ojan zsengéÇs vót az $ja is, mert nem vót kidagasztva, meg nem vót jól meksÊlve. Nem vót tökéletesen kiszakítva. Nem tudom mX, hogy | hogy mongyam. Csak tudom, hotyha a kemencébe nem jól sÊlt meg, akkor az zsengésen maratt. Így montuk, hogy nem jó²l sÊlt meg a kenyér, zsengésen maratt.
Ragadós volt?
NQ vót az ragadós, meksÊlt a, csak ojan puha vó²t, puháb vót... Nem let r$jta h$j, kenyÀrh$j, csak ojan puháb vó²t.
És ha kemény volt a tészta, ha nem dolgozták el?
Hát aszt éreznem kelletett, hogy na mijen kemÀnyre haggyam a kezemm$l...
Azt mondták, hogy sületlen a kenyér?
Dehogynem! Monták, hoty sületlen a kenyÀr. Van ojan része, ami sületlen, nem jól sÊlt meg, vagy nem sÊlt át$l. Például az $jja, ha nem vót jól befÊtve a kemence, akkor az nem sÊlt jól át$l.
Erre mit mondtak?
Hát, hogy zsengés vaty sületlen.
Azt is mondták, hogy sületlen?
Monták, monták, monták, hoty sületlen. Sületlen a kenyér, igen monták. Nem is asz monták, hogy zsengés, hanem sületlen. Így mondom jobban, mer így montuk.
Mikor volt zsengés a kenyér?
Hát akkor vót a kenyér, mikor nem sÊlt át$l, ahun f$lhasatt, osztán nem sÊlt ot jól át$l. OjR zsengés vót a kenyér, hogy nem sÊlt át$l... Nem jól sÊlt ki, zsengésen maratt. Na, így nevesztük. Nem jól sÊlt ki, zsengésen maratt, mer nem jó²l vót kiszakítva, vaty tuggya a fene.
Régen is elhajították a kenyeret, mint most?
Nem hajitottuk, nem, asztat megettük. Ami megmaratt, aszt pediglen, ha vót ojan, hoty kimaratt a kenyÀr, nem ettük meg, nálam sose marat ki, mer mindig ugy vettem [!] a gyerekeknek is –gy váktam, hoty sose marat ki. Ha pedik kimaratt, akkor a kutyának attuk. Csináltunk ety kis ennivalót a kutyának, meleg vizbe só²t tettünk, meg a kenyÀrhajad beleraktuk, amit lehámosztunk a szélirűl, vagyis a tetejirÊl, asztán meg a zsengés ríszit izs belelöktük oszt megette a kutya. Ez vót a kutya ennivalója. Nem ugy, mint most.
Ha valaki leejtette a kenyeret?
Hotyha el$jtette valaki a kenyeret, ugye, váktunk ety karéÇt, oszt el$jtette a gyerek a kenyeret, akkor f$lvettük, mekfújtuk, osztán mekcsó²k$ltuk. Úgy attam vissza a gyereknek.
Ezzel mit fejeztek ki?
Asz, hogy nem pocsék#juk a kenyeret, aszt fejesztük ki vele, hogy nem pocsék$juk. Isten áldása, nem pocsék#juk, fijam... Mekfújtuk a kenyeret, mekcsó²k$ltuk, oszt odaattam vissza a gyereknek, ha el$jtette. De nem vót ijen, se énnálam, se a gyerekeknél. Én mindik tuttam, hogy elegendőt tuggyak nekik vágni...
Meddig volt friss a kenyér?
Ó², hát nem sokájig vót asz friss, amik$r kihúsztam a kemencébűl, akk$r melegen mekszektem a cipó²t, az bezsírosztam, besó²sztam, és asz fínom, puha kenyeret ettünk.
Mi volt a különbség a cipó és a kenyér között?
Asz, hogy a kenyér nagy vót, a cipó meg ugyanabbúl a tísztábul meg ety kisseb vó²t. Mindik sütöttem ety kisz cipót, hogy legyen előre, kivenni.
Milyen nagy volt a cipó?
Hát, ojan két kilós? Kerek. A kenyÀr is kerek vót. Nem, nekem nem vót hossz– kenyÀrkosaram, az is kerek vót. A kenyerem is, meg a cipóm is, az is kerek vót... Együt vetettem be, igen, csak a cipót asz hamarap kivettem, mer asz hamarab meksÊlt, mer asz kicsi vó²t.
Mennyivel hamarabb vette ki?
Hát az, egy jó óra m–lva vagy másfél óra múva már asztat ki lehetet szedni. A kenyeret mek három óra m–lva, három órájik sütöttem, akkor lehetet kiszedni. Naty kerek, hát nyóc kilós kenyereket sütöttem én.
Először a cipót kezdték enni? Mivel ették?
Igen. Hát, ha nQ vó²t kenyerünk, akkor mekszektük, osz már reggel ettük a kávév#.
Tettek rá valamit?
Nem, nem, csak –gy. Ha apja nem, neki nem teccet a kávéÇ, mer nem nagyon vót tejes, akkor ő meksó²szta, és meg vód zsírozva, meksószta, oszt úgy ette. De mink nem. Én csak –gy váktam belőle, és hát a kávév$l –gy ettük.
Meddig tartott ki a cipó?
Hát [nevet], nem sokájig. Vó²tunk négyen, hát egy ojan kis kétkilós cipó², hát az vaty két napig az is kit$rtott, mer nem vótunk ojan nagyon kenyeresek, apja vót kenyeres, de nQ vót egyig gyerekem se ojR nagyon kenyeres. Nem. Ilona mek különösen, hát az ugyan a tejet nem ette, kenyeret evett inkább, zs¤ros kenyeret.
A zsíros kenyeret hogyan csinálta?
Hát, hogy melegen mekszektük a kenyeret, akkor váktung belőle ety karajat, oszt akkor bezsírosztuk, besó²sztuk, oszt akkor lehetet mán enni.
Mit vágtak belőle?
Hát ety kar$jt váktung belőÝlle.Vágj ety karéÇ kenyeret, oz zsirozd be! - monta az uram, hogy vágjál nekem anyám, ety karéj kenyeret, oz zs¤roz be. Meksó²sztam, asztán hát akkor apu ette, mer őÝ nem nagyon vót tejes, nem szerette, inkább eszt ette meg.
Mit lehetett még a kenyérre tenni? Mivel ették?
Hát mindent, t$jfelt, túró²t. Mindent lehetet rá kenni, a szikkat kenyÀrre mán, hát hogyne. Ha zs¤rt tettünk rá, akkor vód zsíros kenyÀr, ha t$jfel tettem rá, vót t$jfeles kenyÀr.
Az milyen volt?
Fínom vót, fínom vót, abbul a szikkat kenyÀrbÊl mán nagyon fínom vót. Sőt, zs¤rt is tettünk rá, és a zsírt meg asztat meksósztuk ety cseppet a zsíros kenyeret. Mikor műtöttek éngemet, akkor rengeteg zsíros kenyeret ettem, sose fel$jtem el. ZőÝtpaprikáv$l. H$j, nem győÝszte szeg?ny uram a zőtpaprikát hozni nekem! Még akkor nem vót kertészetünk, és a másik vót a szomszédungba, a Nyilas-telepen, ott ahon a vonat megáll, ot vót ety Kálmán nevezetű, a nővéremm$l járt tánciskolába, na annak vót ijen kertéÇszete, oszt $lment apja mindig, hozot nekem paprikát a zsíros kenyÀrhe, mer akkor nem műtöttek meg, csak hashártyamirigy-gyulladásom [!] vót, és nem tuttam enni, és amikor mek hazajöttem, pont a csíplésrül, amikor csépelték a b–zát régen, akkor vitt el a mentő, akkor vittek el édesapáméÇk az $rvosho. Az $rvos aszonta, hogy azonn$l be kel vinni a kó²rházba. És én nem ak$rtam menni a kórházba, de muszáj vód bemennem, és ot marattam három napig. Na ottan rengeteg inekcijót kaptam, hogy meggyógyújak. Pásztor János vót a[z] osztáj$rvosunk, egy nagy mag6s, szőke doktor, álgya meg a jó Isten, ez még éjszaka izs benízet rám, hogy: Hogy van, Bak néni? Mondom: Jó²l vagyok, doktor –r! Nincsen semi b$j? Mondom: Nincsen, hála Istennek. És örÊlt neki nagyon, hogy megjav–ltam, megjavútam. Hogy jobban lettem, jobban lettem, igen. És akkor három nap múva már hazajöttem.
Térjünk vissza a kenyérhez! Mit tettek még rá a gyerekeknek? Lekvárt?
Hát lekvárt is tettünk, lekvárt is tettünk...
Milyet?
Mikor mijen vó²t. Leginkáb baracklekvárr$l vót, meg vót sz¤lvalekvár is, aszt is főÝsztem, meg baracklekvár is, és hát abb–l tettem a gyerekeknek, de nem nagyon vó²tak odájig Àrte. Jobban megettéÇk a zs¤ros kenyeret.
És lekvárt tejfellel együtt?
Nem, nem. A t#jf$lt asz külön tettem rá. Akkor a zsírt is, a lekvárt is külön tettem rá. Aszt nem tettük eggyütt. M$jd vajat tettünk rá, a kenyérre, na asztat meksósztuk ety kicsit. Mikor mán szikkat vót a kenyÀr, akkor vajat tettünk rá, és akkor asz meksósztuk egy nagyon picit, nem sokat, csak egy nagyon picit, hogy íze legyen.
Egy kenyér meddig tartott el a családban?
Hát tíz napig, t¤z naponként sütöttem. Két kenyeret meg ety cipót sütöttem, tíz napik tartott ez a két naty kenyÀr meg az ety cipó. De akkor mindig vót ety cselédünk is. Vaty pediglen mék hozzám járt, apja nem engedett engem nagyon sokad dó²gozni, és vót egy bejárónő is, asz hetente ecc$r jött el. Hát az is ott ebéd$lt, ot reggelizett. MX mikor ment el, akkor montam neki, Szatmárinénak hijták, sose felejtem $l: Szatmáriné, vigyen vacsorát, egye meg, ha hazamegyen! Kisasszonyom, –gy monta, kisasszonyom, nem tudok én még enni, mijen finom ebídet ettünk, nem tudok én még enni. Mondom: Nem b$j. Vágja le Szatmári néni, a kenyeret, osztX vigye, osz majd othon a vacsorát megeszi! Ha megeszi, ha nem, meg akkor meg atta másnak, mán én nem törőÝttem vele.
Meddig volt jó a kenyér?
Hát elég vót az ety héÇtig, tíz napig. Ety hétig mek tíz napig, addigra elég vót...
Hogyan vágták a kenyeret?
Pilist váktunk a kenyeren. Avv$l szektük meg a kenyeret, úgy nevesztük, hogy, na, megváktuk a kenyeret, ha mekkesztük a kenyeret.
Ezt melyik részén kellett csinálni?
Mindegy vó²t, de leginkább azon a részin csináltuk, améÇk előÝl nem vót f$lhasadva, mer nehogy a hasadáss$l szembe csinájuk, akkor az levált vó²na a tetejirÊl, és asz cs–nyán nízet vóna ki.
Melyik részét nevezték pilisnek?
Leginkább az $ldalát váktuk meg. Mer ugyi kerek vót a kenyéÇr, és hát csak vót ety kis ódala is, és az ódalát –ty kesztük meg.
Így mondták, pilis?
Vágjál ety pilist! Igen. Hát az, mikor kisÊlt, akkor mán montuk uty, hoty pilis. De asztán mán nem. Csak ety karaj kenyeret aggy!
A pilis a kenyérnél vagy a cipónál volt?
A cipó²nál.
A kenyérnél nem?
Hát ott is lehetett, ha nem vót cipó, akkor megváktuk a kenyeret. Az is pilis vót. Nem vót, nem vót pilis, nem jól mondom, mert a cipónak vót a neve [?]. Evvel kesztük meg a kenyeret. Ot van a cipó, oszt a kezüngbe vettük, osztán váktuk, kcrbe ety karéÇd belőle...
Ezt minek nevezték?
Pilisnek, igen, pilis, pillisnek. Ez vót az $lső szelet kenyÀr, igen, illetve cipóbú. Mindeggy, ha kenyér vót, aszt is uty szektük meg.
Erre is azt mondták, hogy pilis?
Aszt nem, csak a cipó²ra, a cipó²nál, igen. Hát mán akkor ugye a cipó $lfogyott, akkor mán a kenyér mán meg vót szikkadva, annak mán nem kellet, hoty körÊlszegjük. Aszt már csak mekszektük. Késs$l.
Mennyi kenyérnek kellett lennie, amikor úgy látta, hogy sütni kell?
Hát egy ojan kiló²nak? Az a kérdés, hányan vó²tunk. Ha napszámos vót, bizony akkor hamar $lfogyott. Akkor sütöttem én nyóc kenyeret is ety kemencéÇbe. Nyó²cat is. Nyó²c tísztát vetettem be a kemencébe...
Belefért a kemencébe?
Hát inkább ötöt sütöttem, inkább ötöt sütöttem. És akkor kettőt errÊl, kettőt amarr–, a közepibe meg osz tettem még eggyet, meg a kisz cipót a szájába tettem a kemencéÇnek. Úgy nevesztük aszt, a szája a kemencének, a kemencének a szája... Aszt odatettük előÝre, igen, mer aszt ugye hamar kivettük, mer hamarab meksÊlt. És nem is kellet neki ojan naty sütéÇs, mint a kenyereknek.
Mit szedtek ki előbb?
Elébb a cipót kivettük, asz mán másfél óra múva kivettük, asztán három óra múva meksÊltek a kenyerek, akkor meg mindet kih–sztuk... Mindegy vót, hogy mejikkel kesztük, mindegy vót. És akkor mondom, megvizesztük ety kefév$l...
Hogyan vették ki?
A lapáttal h–sztuk ki, a, amékk$l fűtöttünk. Az egy ijen nyeles lapát vó²t, és avv$l vettük ki a kenyeret. Ugy montuk, hotyhát nyeleslapát. Ojan alak– az, montam én magának, egy ijen ív [?] alak–, és ity szélesedett az ív [?], és a közepibe vót egy juk. Ebbe vód bedugva a fa, amiv$l nyomtuk a szenet ity hátra, mek kiszettük a szenet... E vót a szémvonó. Avv$l szettük ki a kenyeret is.
Nem a vetőlapáttal?
Nem, nem, hát akkor összetcrtük vóna, hotyha a vetőlapátot aládugjuk. Nem. A szénvonóval vettük ki. H–sztuk előÝre, h–sztuk előÝre, és szettem kifele. Akkor megvizesztem a tetejét.
Hogyan húzta előre?
Hát a kemencébe avval a szWvonó²val előreh–sztam... Mögé tettük, és akkor avv$l h–sztam előre, és amikor elírte a kemence száját, akkor kivettem, megvizesztem ety kicsit, és akkor leraktam féÇlre. Hát vót, amik$r leraktam a kőÝre, ha tiszta vót a kőÝ például, de nemigen raktam, hanem inkáb mindig vót ety pó²c.
A kemence a maguk tanyáján hol állt? Épületben vagy a szabadban?
Épüledbe vót, kemencésháznak nevesztük, kemencésháznak vaty kemencészszoba, kemencészszoba, na. Például, ahon most legutó²b laktunk, így vót a, aszt haszonbérbe vettük Urbán államügyésztül, aszt ¤gy vót neki a, mer a saját főÝdünkön nem vót tanya... És az ¤gy vót középen, ety konyha, és #re vót ety t¤sztaszoba, #re pediglen ott, ahun vó²t, vótunk egéÇsz nap, abba vót a kemence, akkor vót két ágy végűl, akkor vót egy ijen ló²ca a két ablaknál, az, lóca előtt aszt$l, meg a kemence mellet vót a sp$rhertem is, és a suton belül vót a csöve... A kemence nem írte a falat, hanem sudba vót, vót sut. Ész szó²v$l ojan hejen, ahol a kizsgyereket a sudba fektettéÇk, hogy meleg van.
Hogyan nézett ki a sut?
Hát nem írte a kemence a falat, eszt péÇdául eszt a falat [mutatja], nem érte el, és aszt nevesztük sutnak, kemencesut...
Felnőttek nem feküdtek oda?
Nem, nem vót az ojan nagy, nem vót ojan nagy. Csak a gyereked betették oda esetleg, de az enyémnek még a gyerekem se fekütt oda sohase.
Ott meleg volt?
Meleg vót, p$rsze, hogy meleg, jó² meleg vót. De sokat odatettem a hátamat a kemencéhe, hogy melegeggyen, mikor kimentem téÇlen.
Máskor is befűtötték a kemencét?
Minden nap befűtötte az uram. AzÀr, hogy a[z] meleg¤tette a szobát... Télen minden nab befűtöttük. Ahogy jött az ízék, a jószág előÝl, kerÊlt ki a tehén előÝl. Vót ety fiju, cselétfij– mindig, és ahogy jött az Àzík, a csutkaszárnak a szára, és akkor az behoszta a fijú, éÇzs befűtötte. Ha száraz vót, ha nem vót száraz, akkor meg ety kisz sz#lmát hozod be elébb, oszt az befűtötte, akkor összetakar¤totta, feltette a[z] előtért a kemencéÇre, oz be vót fűtve. Meleget adott a lakázsba egísz nap.
A tüzet hogyan gyújtotta be?
Sz$lmával. Gyufáv# begyútotta, oszt akkor bedopta. Mán akkor bent vót az ízik, mek sz$lma is vót ety kicsi. Osz kivett ety kis izét, csinát ety kis csutakot, ety kis valamit, öszegöngyclt ety kisz sz$lmát, aszt meggy–totta, oz bedopta a kemencéÇbe.
Minek nevezték ezt?
Kis tucsak. Sz$lmatucsak, szalmatucsak. Tucsak, csutak? Tuggya a fene. Tucsak, tucsak, sz$lmatucsak, tucsak, igen.
Ha fával tüzeltek, azt hogyan gyújtották meg?
Hát előszcr g$jjal. Sz$lmát, sz$lmát tettünk, és akkor rátettük a g$jjat, és ha mán a g#j ígett, akkor pediglen rátettük a fát is. Hát ojan fák=t, ami csak ojan vastag vót, mint a csukló²m, itten [mutatja]. Vastagap fával nem nagyon fűtöttünk.
A vastag fával csináltak valamit?
De igen... “ vót hasogatva. “lhasogatta az uram.
Azt hogyan nevezték?
Hát kugliba nQ vót rakva, m$r hosszába vót, nem gugliba [!] vót rakva, hanem hosszába vót.
Mi az a kugli?
Hát ijQ vastag, vagy ijen hossz–ra elvágnak kuglifa [mutatja]. Hát most is van, kuglifa.

A felvétel 1998. február 24-én készült.

Az adatközlő Bak Imre (1912, Debrecen). Lakása: Debrecen, Kígyó utca 55. Négy elemit és három polgári iskolát végzett, református vallású. Középbirtokos gazdálkodó. Szülei is földművesek voltak, édesapja a korabeli Debrecen egyik híres lótenyésztője volt. Adatközlőm nem a szavak embere, de széles körű ismeretei révén így is értékes anyag birtokába jutottam.

Beszélgessünk a lótartásról!
Hát nézze! Vólt tizQhat-tizQnyoldz darab | hámos ló, hámos ló. Ezek igás lovak vóltak. De mind ojan, mind ojan tcrskancák. Ennek a szaporulata, ennek minden ivadékja, fija, mind remondának kellett.
Minek?
Remondába. Szóval jöttek kÊlföldijek, vásár$lni. Jöttek csehek, jöttek néÇmetek, jöttek angolok, ugye. V$ltak a kereskedők, Fiser, ezeg zsidó emberek vóltak. M$rkovics, ez mind. És ezeknek, tutták, hogy, megvolt az összeköttetések, hogy mikor jönneg be Debrecembe, remondát vásár$lni... Akkor ezek f$lkeresteg bennünket. Jöttek, zsidó emberek vótak, de kedves emberek vótak. Józsi bácsi! Jönnek az angolok, ijQ lovak kellenek. Van Józsi bácsinak? Hán darab? Előjegyeszték. Ekkor lessz az átvétel. Ez úgy is volt. Higgye el, volt, mikor h$rmincnégybe H$rtobágyon kiálítás volt, jönnek a németek, remondát vásárolni. De ojan volt a nyár, hogy mindenüt mező. A lovak lehízva, lehízva a lovak, tuggya, ojR mező volt a HortobágyK. Ojan, ojan erőbe v$ltak, azok a lovak, m$r ahova léptek, ot mindenücs csak fű vót. Kihízva a lovak. Hát rengeteg volt elővezetve, hát a németek jönnek, hát hó²! És kébz$je el! Tuggya, mennyit vettek a németek? Öd darabot! És három a Bak Józsefé vód belőle. Az apámé. Ugy gond$ja. Na, mos kébz#je el, na!
Maguk akkor értettek a lótenyésztéshez!
De ezek a zsidó emberek is, higgye el. Nem voltak azok, éÇn nem tudom, hát most meg vannak változva, nem –gy van. Csak elmondok egyet. Mikor visszajött, viszakaptuk [!] “rdéjt, volt eggy, egy nagyon gyönyörű, nekem vót ojR hátaslovam, és minden, ugye tizQnkét kil6méter v$lt a földút, hát ugye, télen hát kerékpárral, hát ot nem lehetett, hát ugye, hát ráültem egy lóra, hát vót eggy, egy ny$rgem satöbbi hozzá, és hazajöttem vele. És hád gyönyörű vót. Na, elég asz hozzá, hogy, de mindég jöttek a beh¤vások, mikor jöt F$lvidék, Délvidék vissza, mindég behífták, és Máró² zászlósnak vót a hátaslova, iletve [!] hadnagy vót. Anak [!] vót a hátaslova, Máró hadnagynak vót a hátaslova. Az alkalmazottunk meg lovásza vólt ennek a hotyhíjáknak. Persze ugye, mivel hogy alkalmazottunk is vót, gondoszta a lovat határozottan, mer három tisztilovad gondozott. Sárecki Sándornak hífták. Na, elég asz hozzá, asz mongya, visszajött, visszkaptuk “rdéjbül, na esz többet nem viszik el, eriggy a pijacra. Ahogy visszakaptuk a lovat, kivitte az apám a hotyhivjágba, a vásárba, asz mongya, kérdi az egyik | zsidó ember, ló²kereskedő: Józsi bácsi! Mennyijér teccik adni? Hatezer pengő. TizQhatot tessék kérni! Jönnek a svédek, annyit adnak érte. Na, ijen vót a zsidó ember. És annyijér ment el. Mekfeleszte az apám vele, aszt a külömbözetet, na. Hát mics csinájjon! Hát el se tuttuk kébzelni, hát hunnen tuttuk mink aszt, hogy a svédek jönnek, és ijen árat adnak érte. Hát velünk történt meg. Hát ide teszem a kezem, ez igy vólt, higgye el.
Ez hányban volt?
Ez? Mikor jöt vissza Erdéj? Negyvembe? Na, akkor, akkor vót.
A jó lovat hogyan kellett tenyészteni? Milyen fajtát tartottak?
Hát nóniusz, nóniusz f$jtát, minden, nóniuszt. Ugye ott asz kelletett, az a jó tőkekancaló, az a. Hát ojR szakértő vót az apám hozzá. Hát tizQhat éves korába árván maratt, és ugye gazdákodott, ojR szakértelemm$ volt. Hát elmondok megint egy esetet. Mik#r az apám, mit tudom, kér egy lovat, $lmegyen onnen, de mán a kereskedőÝk, a zsidó²k, a lókereskedők már nészték, az apám már kiválasztotta, hogy ez, ez van. M$jt félrehifták az apámat, asz mongya: Józsi bácsi! Meg ak$rja venni a lovat? Asz mongya az apám: Meg. Akkor tessék megvenni! Már mi el is mentünk. Megvette az apám. Eszt –gy gond$ja. Kijött a ló², de gyönyörÊd gond$jon, gyönyörűt, kedden. Csütörtökön jövünk haza reggel szekérrel az apámmal, f$lszerszámozva, oszt ugy, a kantár, minden a fejibe, szóval jól nézet ki, de a fcldön nem tudot volna lépni, hád gyönyörÊ, jetytelen volt... Semmi jegy nem vót rajta, ety piros p$j. Egy gyönyörÊd gond$jon... És itt a sz×ház előtt, ahogy jövünk, ott áll egy [!] emb$r, kih$jlik, csak néz utánnunk. Mék ki se foktuk jó²formX, mX it vó²t. Pedik tutták, hogy mennyijér vette az apám. Háromszász pengőjért. Asz monta: Jó²zsi bácsi! Hatszász pengőt adok érte. Eszt uty tesség gond$ni. Kedden, vette az apám háromszász pengőjér, de tutták, a zsidók, mer ot hatyták az apámat: Meg akarja venni? Józsi bácsi! Akkor vegye! De mX csütörtökön duplát igértek érte. Ha nem igy vót, higgye el, na.
Tudták, hogy az édasapja ért hozzá.
Ért. Határozottan. Meg is monták. Józsi bácsi! Mer it laktak, hotyhivjákon, Loránfi uccán, egy meg itt a tizenety szám alatt, né. Birinyi ház vólt ez, jómódu család, csak ojR száznegyven hólt főÝggyük vót. Hád gond$lhassa, szegény tüz$ltófőÝparancsnok-hejettes vót a férje, és tuggya mibe lakik? Ety kis ó²daljugba. Most. Hád gond$ja el!
Tessék már elmondani a lószíneket! Milyen színű lovak voltak?
Hát ugye v$lt piros pej.
Az milyen?
Az a, az a gyönyörÊ. Hát mijen szimbe mongyam? Hát, hát ojan, ojan szép etyszimbe vót, etyszin vót. Mi ugy nevesztük, piros p$j.
Még milyen pej volt?
Hát v$lt ugye, améÇk hád gesztenyep$j vót, gesztenye. Nem volt egész fekete, attól világosabb. Volt, amék ugye egész fekete v$lt.
Azt hogyan nevezték?
Hát aszt nem, aszt nem nevesztük sehogy. A gesztenyep$j ugye az más, amék nem volt az a tökéletes fekete, csak ijen gesztenyeszinű való²ban, hát az vót a gesztenyep#j. Hát amék sötéteb vót, hát az, az pejló², hát el vót intézve.
A pej milyen szín?
Hát én nem tudom, mijért nevesztük igy, gesztenyep$j, mek fekete, meg, meg nem tudom én, sötét színű. Hát ijQ, ijQ neveket attak nekik. [Közbeszólás: Piros p$j v$lt.] Piros p$j volt, piros p$j. Vagy, ugye volt szimbe sárga is, ami sárga szinű vót... Asztán meg, meg mijen? Ugye, tiszta fekete. Piros p#j, amikor szép ety szimbe vót ugye, jetytelen. Hát szóval, asztán. Meg volt, amék fakó² vó²t, világosap p$j v$lt. Mek sárga v$lt, sárga szinű v$lt. Hát ijen is volt. Hát ezek vó²tak az elnevezések...
A fehérnek mi volt a neve?
Hát az, az meg a szÊrke. Hát nem vót, nem vót fehér ló², csak szÊrke vó²t. SzÊrke meg deres...
Milyen a deres?
Hát az ojan rozsdás | színárnyalat.
Ezt hogy nevezték?
Hád deresz színűnek nevesztük, hát nem nevesztük esz másképp, hát, nem sokat, mer ugye a mijénk piros p$j vót. Meg ijQ világos p$j, tuggya. Ezek v$ltak... Mijér? Mer onnan származott a világos p$jről az, a lóállomány, szegény apám idejibe. De ojR kancák v$ltak, tcrskönyvezet kancák, hogy, hogy, aki v$lt. Mer ugye volt a méntelepnek vezetője, meg az epreskerti. Kétfajta mén volt. A városnak vót külön ménnye Debrecembe, a városnak és a méntelepi. Az állami vót a méntelepi... Az állami méntelep, hát tuggya, hoty hon van most a... Mi is van itten? A rendőrség vagy mi van.
Hogy nézett ki az a méntelep?
Az a méntelep? Hát az a méntelep, hád gyönyörű istállók. A csődörös huszárok, oda sorosztak. Mind az, az erős kötésű, izmozs gyerek, piros sapkájok, kaki nadrágjok, és hotyhívják, fehér zubbonyuk vót. Ezek vótak a csőÝdörösök, csődörös huszárok, hát annak neveszték. Ezek oszt, tanúltak lovag$lni is. Ajaj, hát azok a nyavajás mének. Hát, mid gond$l, mijen mének vó²tak? Két ember vezette kifele. KÇét lábon jöt ki, úgy gond#ja. Két ember vezette ki, csődörös. De nem akármijen. Ott | mind az a markozs gyerekek v$ltak, mind az az izmozs gyerek. És ugy vezették kifele. KÇét lábon jött | kifele a mén. Bizony.
Beszélgessünk a másik méntelepről!
Na igen. Hát az epreskerti a városé vót. Hát ott, ott is nagyon szép mének vótak. Hát ugyanezzel a mótsz$rrel ment ott is, ugye a párosítás meg minden.
Maguk hová vitték a kancákat?
Előbb az Epresk$rbe... Előbb még nem is, semmi. Ojan ménünk vót, saját ménünk, hogy mi másnak is fedesztettünk, nem nagyon, szóval, meg nem is pénzér. Csak szomszédok, tuggya. Mer ojan vót a lóállomány, hogy az gyönyörű vót, és jöttek... Jó²zsi bácsi! Mit fizetek? Haggyad! Így vót, higgye $l.
Ez hogyan történt?
Hát ez ugye tavasszal, mikor jött. Asz, hogy ugye, február végén, márcijuzsban keletkezett ugye, ez a párosítás. Hát akkor mán ugye ezek a kancalovak ugye kesztek, ugye, akkor...
Mit csináltak?
Hát már ezek úgy, úgy jött a tavasz, és...
De hogy nevezték azt? Volt annak neve!
Sárlott, sárlott.
Ezt miből vették észre?
Asz hotyha, a másik hozzáért, szÇéjj$ltette a lábát, osz mán viz$lt. Ez, ez mutatta, ez mutatta... Az, az mán osztán nem rukta a csőÝdcrt, hotyha jött, tuggya. De a másik, améÇk..., az rukta meg minden, hát szóv$l, ez így [történt].
Ezzel a lóval mit csináltak? Elvitték a ménhez?
Hát igen. Nekünk is vót, $lhoszták, és asztán mekfedesztettük, mekfedesztettük, és kilenc nap múlva...
Ezt hogyan csinálták?
Hát, ráengették ugye a csődört a ménre [kancára], mekhákta, mekfedeszte, mekfedeszte.
Segítség nem kellett neki?
Nem kellett. Hát itt a méntelepnél láttam, hogy mekfokták ugye [nevet], és tették oda. Asztán utójára már termékenyítés csináltak...T$rmékenyítve fedesztettek.
Az mit jelent?
Az, mikor, az a mén, mán ot volt, hogy nem tudom, fedezni [akarta] aszt a kancát, akkor hírtelen ety hüv$jt ráhúsztak, és a váladék abba belement. És aszt, ahogy leszált rúlla, eszt azonnal tették oda, ugye, hogy ne hűjön ki, szóval ez [volt].
Hová tették?
Hát volt valami, ijen bent a hejségbe, ami hát, eszt a váladékod beletették, hogy ne hűjön ki. Hát, szóval ez már ugy vót. Hát eszt a dógokat én nem tudom, mer ugye, én csak láttam, hogy ugye vitték, s öntötték oda, és az a rengetek s#jt, mutatták, hogy, hát kismillijó mozgott ott | benne, ugye hát asz hihetetlen. De tovább ugye nem érdek$lt.
Ha hazahozták a kancát, utána mi volt?
Kilenc nap múlva, kilenc nap múlva, hotyha sikerÊlt a fedesztetés, és mekfokta a csikót, akkor nem sárlot vissza. Ha pedig, de akkor oszt rukta, mán előre, mikor vezettük aszt a kancát, mán előre annyira rukta, hogy még az, húj, aszt a próbadeszkát. Mer v$lt ety próbadeszka, a mén arrúl állott, a kanca errűl. A kécs csődörös fokta a csődcrt. Pediglen a, aszt a kancalovat a tulajdonos, én is meg minden, foktam, és hát. De mán hotyha, mekfogamzott nála... Mán mikor vezettem, még oda se lehetet vezetni. Mán szó² se lehetet, hogy odavezesse az ember. Amék asztán ugye csak visszasárlott, az meg má, mX mutatta... Akkor oszt ugye, aszt álították félre, és asztán m$jd jött a mén. V$lt ott eggy $lhadnagy, aki hát nagyK rendes emb$r vót, mer énnekem is, hát, ugye nagyon szerettem a lovajimat, és...
Ha sikerült a fedeztetés, utána mi volt a kancával?
Hát ugye, ha mekfogott osz nála, mekfogott osz nála, hát akkor asz kilenc hónap múlva $lett [!], kilenc hónap múlva ellet meg.
Ez hogyan történt?
Hát, hát aszt, nézze, az már lektöbbet ugy v$lt, mer ez mán tavassz$l jött, ugye. Tavasz el[ején], akkor mán kin vótak a H$rtobágyon. Kint, mert v$lt a ciframénes. Ugy neveszték, ciframénes, ahol csak a kanca lovak v$ltak. Tugya? [!] Ahol a kancalovak vóltak, eszt a ciframénes[nek nevezték]. Hát itten, it mán nézze, ha megellett, észre se vettük, mán ot van a gyönyörÊ csikója alatta. Hát kint a ménezsbe. Hát, kébz#je el, mikor, nem tudom én, mongyuk a, ezek a ménesek öt-hatszáz darab v$lt. Nem ojan v$lt, mint egy renyheménes, ami ezerkétszáz darab. A ciframénes, ahol a tenyészkancák v$ltak. Szóval öt-hatszáz darab v$lt. És ugye hát, megellett, megellett, hát aZ, megnészték azok a csikó²sok, hogy na, szopott, #re őg besegítették neki, ugye, hogy na hát szopjon, odatették eccer-kéccer, ot nem kelletett asztat a, azok tutták, azok, amék életrevaló, nem keletett aszt. Ment az a ló, higgye $l szerette a csikó²ját, nem hatyta az ottan. Nem. Mék ha mentünk hozzá, még inkáp konyított, –gy, annyira fÀltette.
Ez mit jelent?
Hátrahúszta a fülit. Oszt szinte jöt vóna az embernek neki, –ty fÀltette a fiját. Higgye el, hogy így vót. Hát mint a, mint a kutyák, hát nem tudom. Pédául, hát nézze az is, ha lefij$l, ugye, hát próbájon az ember odanyúlni.
A maguk kancái is a Hortobágyon voltak?
Ott, a ciframénes, úgy neveszték. Ahol vót a méntelepnek a ménnye. Ot vót egy gyönyörű istálló a Hortobágyon.
Melyik részén?
A Szásztelek, a Szásztelek. És a, a hármas, kint a Máta megett, ott is vót a méntelepnek, a hármasnál a Szászt$lken is. Hát tisz-tizenkéd darab méne vót kint a hotyhívjáknak, a méntelepnek. Abba kécs csődörös vaty három csődörös ot vót. Bihari a tiszhejettes, az meg Mátán lakott. Regg$l keszte, nem tudom a hármasnál, a fedesztetést. Ety kocsi két ménnel, ecs csődörös h$jtotta, jött, és ment oda fedesztetéshe, ellenőriszte, minden. Nészték a napot, m$r mán a csikó²sok, a számadó, azok mán előszették akk$rra, hogy na, mék a napos kanca, hogy esz máma, a kilenc nap lemúlt [!], esz próbálni kellett.
Mit jelent ez?
Hogy vajon, visszasárlik-e... Hát esz próbára, kiszették a hotyhívjákot, a fedesztetési lapot, hád be vót jegyezve. Hát igen, mert minnek vót ety tcrskönyves lapja.
Az milyen volt?
Hát egy, egy ijen zcld lap vót. Rá vót írva, nem tudom én, a neve Budré [?], hány centiméter magas, a lápszárcsont mijen vastag, nyaktávolság, szóv$l, ennyi, váz$lva vót ró²lla. Ennyi vót. Fedezett, hány éves, fedezett ekk$r, most [hány] napos, mék ménn$l. Akkor hoszták aszt a mént. Ha visszasárlott újból, akkor lecserélték egy másik ménn$l. Hát ugye, úgy ott is úgy ment... Bihari $lhadnagy vót, mán $lhadnagy vót utójára. Hács csak $lmondok eggyet. Hát, kiálítás vót, a Hortobágyon. Nem! Ijen ménlovakat, méncsődöröket, csikócsődöreket vezettek előre. Bemegyek, szomjas vótam, iszok ety k$rsó scrt, a hídnál. Hát ot van az $lhadnagy úr, ety kollegájával, szintén $lhadnagy. Hát, ot söröznek, hát mondom nekik: Alhadnagy úr! Hát nem let csikó²ja a BöskéÇnek. De akkor mán két-két scr, kéÇt k$rsó scrt mind a, pedig aszt a másikat én nem, aki őneki vód baráttya, aszt én nem ösmertem, odarend$ltem. Asz mongya: Ide figy$jen, fijatal barátom! Fogaggyunk, hogy megellik a Böske! És megellett. Szóval, tuggya, ott is honorálni keletett [!].
Akkor hogyan ellett meg?
Fedesztették, fedesztették, aszt, hogy | közbe, közbe, nemcsak hotyhát akárhogy, hanem tessék csak. Szóval, tuggya, hogy megy ez...
Mi volt a renyheménes?
A renyheménes, ot vót például a Halas-köszt, Halas-köszt, járás v$lt... Ahogy a H$rtobágyon a hídon keresztÊlmentünk, akkor ment mingyá, ahogy | keresztül lementünk a hidró²l, jött eggy út, nyári út, az ment a Pente-zúgnak, Pente-zug, meg is van most is. Akkor ment egy másik, az nagyon szíjfokos volt, az ment a Fekete-réti-tinótanyának. Fekete-réti-tinó²tanya. Ot volt ety tanya, egy vasaló, és itten legalábbis vagy nyó²cszáz vagy ezer darap tinó², ijen kétévestől tízévesig. Ó² tízévesig! Öt-hatévesig. Ez a tinóguja vót. Fülöp János, ety takaros pásztorembert | gond#jon. Eggy, mint egy, egy, a kard az oldalára illet v$lna, eggy ojan derék, sugár emb$r vót. Ez vót a tinó²gujás, Fülöp János. Hát ot vót vagy nyó²cszáz, ezer darab, Fekete-rét. Ennek, ahogy a híttól lementünk, az ojan szíkfokos h$j v$lt.
Milyen?
Szíkfokos h$j. Szó²val, tuggya, ha sok eső v$lt, szekérrel nagyon kátyó²ba, ide-oda belement az ember, ha szárasság v$lt, akkor $lment az emb$r, kikerülgette ezeket a szíkfokokat, szíkfokokat. Tuggya? Igen. Eszt kikerÊlgette az ember. De ha tele vót vízzel, nem tutta, hoty két ló alik tutta kihúzni belőle, m$r –gy el vót ázva, mikor sík víz vót. Hát például, kih$jtásk$r mi csináltunk? Szekérr$l mentünk fel egészen a Szatmári-telekig, az egy járás vót megint, ott is a mének v$ltak, ijen tcrskönyvezet kancák. És ott | vezetett eggy út le a Szászteleknek. Az egy ijen girinces h$j v$lt. Ott | víz nélkül mentünk átal a... Itt | pediglen lóháton h$jtották a m$rhát. Tuggya, mer az átment. De gyalokszerr$l nem lehetett, mer hát, tele vótak vízz$l, mikor esős időszak vót tavassz$l. Hát ez vót.
Akkor mi is volt a renyheménes?
A renyheménes mondom ez vót, kint a Halas-köszt az vót vagy nyóc, ezer darap körűl.
Ilyen vegyes?
Vegyes, igen. Itten kétévesek, háromévesek, örek kancák, akit nem ak$rtak fedesztetni. Ez, ez, ijenek vótak, ezek a hámos lovak vó²tak. Inkább, inkább ijen, ijen, fijat$l csikólovak. Ugy akkor nem az v$lt, hogy nem tudom én, befokták kétéves korába, hát, m$jd, mikor negyedik évet tőtötte, akkor foktág be hámba, hoty haty f$jlőggyön ki. Remondának, hát szóv$l...
A remonda mi volt?
Ami a kÊlföldnek ment, a németeknek, katonasákho.
Milyen fajták voltak?
Nóniusz. De ott az a hibátlan, tuggya, az a rövid csüg.
Micsoda?
Csüd. A csüd. Tuggya, a pata fölött. Meg az a lápszár, mijen vastag, meg az a, derekok, hogy | hogy ál ki a m$rja, meg minden.
Imre bácsi! Mondja már el a ló testrészeit, arányait stb.
Egy ló²? Hát $lsőbbet is, nézze, vótak ezek a nó²nijusz lovak. Hát eggy, eggy | picikét ez a szép széles nyakok, ety picikét az #rok ety kicsid gcrbe, de nem naty f$j, csinos fül, és hát, a háta meg, hát azok a rövid csügök, meg minden, ojan erős kötésűek, tuggya. Erős kötésű, mint egy, egy | hotyhíják, mint egy, egy b¤rkozó. Hát az nem lehet egy vékony gyerek, nem tudom én, hát annak egy izmosnak [kellett lennie]. Hát itt is mindennek mek keletet [!] lenni, annak a lónak. Annak a lápszárnak, annak a csügnek, annak a dereknak, annak a nyaknak, annak minden mek kelletet lenni.
Akkor kezdjük a lovat felülről! A fejnél mi van?
Jött a nyak, jött, akkor jöt lefele a m$rja, a nyaknak az utó²só része. Ot mán a m$rja, akkor jön a háta. A m$rja ety kicsit ugy magasodik fcl, akk$r jön a háta. Na most ebbe is v$lt, améknek rövideb derakú, van, amék hosszab derek–, a háta. Most, a katonasákho pédául azokat szettéÇk, améÇknek ijen rövidebb | v$lt a dereka, tugya [!] géppuskás lovaknak. Hát valamikor ugye nehéz géppuskát hát nem is tugya, hogy, hogy vitték azok a lovak. Nem, ugye nem tuggya?
Csak képen láttam.
Na hát ez vót, ez vót. Na most tüzérsékhez vettek, na most huszársákhoz vettek az, az[!] vékonyab lovakat, de jó² izom legyen, a dereka meg minden, a girinc, minden. Hogy ugye ráül az a huszár, nehogy még inkább a méjedézsbe mennyen, szóval oan jop kötésü lovakat. Ot megnészték a csügöt. Hogy | hosszú vagy rövid legyen. Na most a huszársákho inkább ijen könnyebb | lovakat, a tüzérsékhez meg nehezebb | csontozatú lovakat, erőssebbeket. Mer ugye, ott, ott | vontattak ágyúkat valamikor, nem úgy, mint most, ágyúkat vontattak valamikor. Hat ló², ny$lc ló² húzott egy ágyút.
Most beszéljünk arról, hogy a kovácsnál mit csináltak a lóval!
Na most, nézze! Például, ot vót ugye, –gy nevesztük, kiszszekeres ló², kiszszekeres ló² vaty kocsiló².
Ez mit jelent?
Asz, hogy v$ltak ijen, például nézze. Hoty szegény anyám mekh$lt, az anyánk hogy mekh$lt korán. Elég asz hozzá, hogy akkor ak$rt az apám kocsit venni, mik$r kint v$ltak itten a Dijószegi útfélen. Huszonkilenc h$lt fődet akart megvenni ott ety tanyáv$l. És meg is vette v$lna, mert tehenészet[et akart]. És mikor jöttek hazafele, akkor led beteg az anyám. És epekőÝvel, b$rzasztó fájdalmai v$ltak, és így maratt el, mer másképp aszt az apám megvette v$lna. És ugye akkor még nem műtöttek epekővel. V$lt asz Kárzbádon is, minden, az anyám, minden, de szóval hát hotyhívják vót a Lánc canatórijum. Maga nem tuggya, hon vót? Huszonöt ágyas v$lt, ahogy a buszmegálló v$lt. Itten tugya, volt az a mijen szobor is, az a tankos, a Kosut uccán. Huszonöt ágyas vót. Konzíliumot t$rtottak az apám, az anyámnak, nem is tudom, hány orvos vót, nem m$rtek hozzáfogni a műtéthez...
De térjünk vissza a kovácshoz! Milyen dolga volt a lóval?
A lóval? Hát nézze, például nem tudom én, ugye volt, úgy nevesztük, hogy na, kiszszekeres ló. Ithum marat nyáron két ló, esetleg, vagy | három, de inkáp kettőÝ. Hát ezeg be v$ltak vas$lva. Ugye, mer ezek kövön [jártak], be v$ltak vas$lva, a kovácsho mentünk.
Hogyan történt a vasalás?
Esz pedig úty történt, nézze, ugye, föl keletet fogni a lábát a lónak. Fclvettük, akkor vót nekik egy ijen nyesőÝjök, kitisztitották a patát, minden. Körű ráspojoszták ijen reszelőv$l, minden. Akkor v$lt egy ijen háromlábú álvány, rátettük, kürűl [!] resz$lték megint, és akkor jöt rá a patkó. Akkor jöttek, hosztak, válogattak hideg vasat, ránészték, na esz körülbelőÝl jó, a másikat is, akkor aszt tűzbe tették, és aszt ugye fogóval. Hát azok natyszerűen csinálták, mikor jó² vót rá, aszt az erős, tüzes vasat rátették, kébz#je el. Rátették, égette, nyomták sz?jel avval a fogóval, mer hát engedett. És akkor, mikor jó² vót, akkor rendbe van, akkor letették, nem, vízbe tették, le keszték hűteni. Akkor jött a másik lába, ugyaneszt | csinálták, mikor kihÊlt az a vas, akkor osztán ugye a végit, mikor téli vass$l vas$ltak, akkor ugye fúrtag bele, s$rkot tetteg bele, hogy ne csússzon. Vót ijen hegyes sarok. A nyári vas, [azt] pedig visszah$jtották. Tugya?[!] És v$lt egy ijen, a patkónak egy ijen, ijen része. Szóv$l, mint hotyha ety sarok let vóna benne. Gyönyörűen kikovács$lták, hát nézze, két ember avval a kalapáccsal. Azok ojan pontosan tutták aszt rá[tenni].
Mi volt a különbség a nyári vas és a téli vas között?
A téli vas, abba menetet fúrtak, mer abba tettek hegyes s$rkot vagy esetleg | síkos vagy jeges az út, hogy ne csússzon. Ugye. A nyári, esz pedig visszahajtották, ez máskép vót.
Milyen időközönként patkolták a lovat?
Háát, nézze, ety hónap. Kell ety hónap, hát hotyha jó² vót az a pata, ha jó vót a kovácsmester, jól szeg$lte, minden, szóv$l minden, sok mindentűl. Asz, hogy az a pata is, hogy mijen erős vót, m$r ott is van gyengébb, mint például, vannak azok, améknek ijen kesejlábú, az a gyengébb | valahogy, améÇk ijQ sötétep színű az, az jobb, erősebb a pata. Szóv$l, hogy eszt t$rtották a hotyhívjákok, kovácsmesterek.
Imre bácsi járt a lovával a kovácshoz?
Persze, hát hogyne.
Mit csinált közben?
Odamentem, semmit se. Odamentem, f$lvettem a lábát, levették, hotyha vót vas r$jta, tuggya, már kopot vót, levették. Körűszették fogóv$l, ráspojoszták, körűl, minden. Ijen reszelővel, tugya, –gy nevesztük, rásp$j, körülresz$lték, minden. És akkor hoszták a vasat, rénészték, mektüzesítették, aszt a vasat, és akkor rásütötték, ot h$jtották rá, mer, ez jó, akkor osztán tovább űk aszt elintészték. Ugye a szegnek jukacs csináltak, minden, hat szegg$l szeg$lték fel, a vasat. Hát, na szóval, szép munka vót.
A ló tűrte?
Tűrte, tÊrte. Hát v$lt, ami nem tÊrte. M$r v$lt például eggy ojan lovunk, mán közbe eszt is mongyam, hogy az is $lment remondának, gyönyörű négyéves, herélt ló². De aszt uty tuttág bevas$lni, hogy elszídítették.
Hogyan?
Az ó²rára ety hotyhívjákot, ety szorítót tettek. Meg egy ojan fékje v$lt, és tugya [!], $lszorították, itt is csavarták, és mekszédűt. És lefekütt a ló², összerogyott, megbénúlt. Hírtelen oszt od dógosztak a kovácsok, oszt hoszták h¤rtelen aszt a vasat, föl tugyák rá v$rni. Hát, nem tutták ojan szabájosan azÇér, mint amék hát nyugottan ált, hád gond$hassa. De volt egy ijen.
Hogy mondták azt, ha a kovácsok megsértették a ló lábát?
Hát, megnyil#ták, megnyil$lták. Nem jó h$jre, beütötték a szeget. De az mán, tugya, mán az, mire kimentünk a tanyára, vagy én nem tudom, mások is, hotyha így vas$ltak, mán asz sántított. Mán aszt észre lehetet venni. És hotyha fölvette az ember a lábát, és kopoktatta ety kalapáccsal, mán észre, mer mán húszta, észre lehetett a lovon [venni]. Hát asz ki kelletet húzni aszt a szeget. Vagy a vasat levettük a lábáról. Mer tcrtént ijen, hát ugye, mikor például ety kovácsmest$rnél ugye tanúltak az inasok, és kesztek segédek lenni, hát mektörtént ijen, de szóval azér ritkán v$lt, ritkán v$lt.
Ilyenkor mit mondtak a kovácsnak?
Hát visszavittük, visszavittük, és akkor kiszették a szeged belőle. Tinturával, ugye, jóddal bekenték, minden, hát oszt mekkönnyebbÊlt, hát nem fájt tovább. Más h$jre ütötték a szeget hát ety kicsit, elevembe, megnyil$lták, ennek ez vót a neve. Nem történt ez meg nállunk, nem történt, csak tudom, hogy vót ijen. V$lt ijen, hallottam ró²lla. De ojan, ojan, régi kovácsmesterek vótak ugye, hogy...
Most beszélgessünk a lóbetegségekről!
A csikóknál v$lt, ezeknél a kétéves csikóknál, a ke.
Ez mi volt?
Ez, én nem tudom, esz csikó korába ez elővett mind[et]. Az #rán f$jt ki az a, minek [hívják], az a váladék.
Hogy mondták azt?
Hogy is, várjon csak. Hogy is monták? Hát takony, takony... Ot f$jt ki az ó²rán, tuttuk... De ez minden csikónál előjött. Na mos tugya, ennek mi v$lt a nagyon jó $rvossága? Ety kis | szalonnád bepaprikásztunk, ézs beattuk a csikónak. Lenyomtuk, hogy eszt egye meg. Nehéz v$lt, f$lnyomtuk az álát, nem ak$rta leny$lni, eszt le kelletet ny$lni, bekékkövesztük, és esz tugya [!], esz feloldotta nálla eszt a váladékot. Utyhogy, hát ez nagyon jó² vót, nagyon jó² vót. Utyhogy még én a Hortobágyra is, amikor kimentünk széjjelnézni tavasszal, még ott is mektettem, mert láccot az ó²rán, nehezen ak$rt tisztúlni, mekfoktuk [a] csikót, ha nem tuttuk mekfogni a csikó²t, pányvával mekfoktam, és | beletettem a hotyhívjákot. Addik f$lkötöttük a fejit, míg le nem ny$lte aszt a kis szalonnát. És hát jó²t tet neki, szó²v$l nem pusztút el.
Még milyen betegségek voltak?
Hát nem vót más, nem vót más. Nem, nem, nem tudom, nem tudom. Legalábbis nem tudok. Ez, ez | csikó korában, de ez, esz kétéves korára esz kitisztúlt.
Olyan nem volt, hogy valaki megszakította a lovát?
Nem. Hát mindenki álatszeretőÝ vót. Ezek a fuvarosok vótak inkább, nézze, akik itten, nem tudom, ahogy van a Metró², tugya hol van? Na, ot vót egy nagy domb. És ot áltak a fuvarosok, azok v$ltak ojanok, hoty túlt$rh$lték esetleg a lovakat, minden. Meg azokat a rosz lovakat, de gazdálkodó ember nem.
Ilyenkor mi történt a lóval?
Hát nézze, hát annyi vót, hogy nem tudom én, ha leigászták nagyK, hogy elatták, oszt megvették [a] kutyának.
Minek?
Kutyának. Asz, hogy, idefigy#jen! Hát tugya, hogy | két komond$r kutya mit evet meg? Ety télen hány lovat evet meg? Három lovat! Hoszták a Nyírségbül aszt a leigázot lovakat. V$lt egy zsidógyerek, Vájsz Pityunak híjták, v$lt ety kisz szekere, jó² k$rba vót, kas r$jta, ruganyos ülése, ety pokrócc$l, jó mikádó kabát, sapkája vót. A ló plusz szerszám, egy jó ló vót | befogva. De hoszták a Nyírségből hat-hét lovat. Vót ojan, hogy leh$jtot lovak, hogy alig | tudot jönni. Jött ide, ösm$rte, az apámat. Józsi bácsi! Hosztam egy jó húst. Menyijér adod? Hat pengőÝ. Nem adok érte csak hármat. Na, Józsi bácsi! Ne mongya mán. Na aggyík ety kis | színaíziket...
Mit?
Színaíziket, tugya [!], például a tehenek, amit mongyuk nem ettek meg.
Ez élő ló volt?
ÉlőÝ ló vót. A Nyírségbűl hoszták, hoszta ez a zsidó. Él$lmezs zsidó köjök vót.
Az apja mit csinált?
Ezekk$l? Kivittük a tanyára, ott a szügyibe duktuk a kést, megnyúsztuk. Igen, a bőrt meg a vékonybelet visza keletett adni. Így vót három pengőÝ. V$lt ety kerék, iletve [!] egy ágas, #ra ety szekérkerék rátéve.
Hogy nevezték?
Dögöskerék, dögöskerék. Itt aszt a lovat megnyúsztuk, a vékonybelet kivettük, a bőrt visszaattuk, esz mek széjjeldarab$ltuk, és #re a dögöskerékre, ebbe az ágazsba vótak ijen naty szegek v$rve, ráakasztottuk meg a kerékre felraktuk. És ugye télen a kutyáknak, eszt ették. Minden déÇlután egy darabot le[vágtunk].
Imre bácsi! Most kezdjük elölről a gazdálkodást!
A gazdálkodást? Most például a, a mán a szántástúl? Hát valamikor ugye lóval szántottak. Határozottan, ugye v$lt ekéből v$lt eggyes eke, kettőÝs eke. És a kettős ekét aszt húszta öt ló vaty hat ló. Az eggyes ekét asz csak öt ló húszta. Az eggyes ekével inkább | tavaszra, tengeriföld alá szántottunk. A kettőss$l szántottunk, a kettős ekével ősszel a vetés alá. És ugye akkor kapta a boronát, és utánna a vetőgép v$lt, és akkor a csávázott | vetőbúzát, a tisztított, kikonkojozott, kilenc s$rvézon [?], minden, m$r hijába a gébből úgy jöt le, hogy | kiváló tisztán, de akkor még eggy ijen triőrön, –gy neveszték, hoty triőr vagy | konkojozógépen átengettük, hogy véletlenül se mennyen idegen mag bele. És –ty tesség gond#ni, mikor szálítottunk a F$ldmanhoz, nem tutták a f$jsújt lemérni. NyolcvanhéÇtik tuttak mérni csak. Továb nem tuttak mérni, nem vót s–juk. Ojan magas súja vót, ojan acélos vót a búzánk. Eszt ity tesség gond#ni. Asz monták a zsákosok, Bak –rnak meg gazdám mek hoty szólítottak, csak mi ne, mer kéccer fordútunk naponta, h$rmincöd zsákjával, csak mi ne jöjjünk másoggyára. Mer a mi buzánkat, mindet az emeletre h$rták fel. Mer ojan magos vót a f$jsúj, az acélossága, tiszta, hogy aszt, aszt vittík kÊlfcldre vagy vegyítették, szóval nem tudom. De asz mindig az eggy emeletre h$rták, és ezér panaszkottak az emberek, hogy csak mi ne jöjjünk másoggyára. Eszt uty tesség gond$ni. Hát, ennyi a buzából [!]. Hát, ugye asztán, ugye kukoricát t$rm$tünk.
Még maradjunk ennél a témánál! Az őszi munka mivel kezdődött?
A tengeritörés után, a tengeritörés után, akkor ugye jött a szántás. Hát itt, itt, abba az időÝbe, ha kettős ekév$l szántottunk, akk$r hat lovat foktunk a kettős ekébe, és két emb$r ment. Eggy ember a lovon Êlt, ety pedig az ekét t$rtotta. Ugy, nem nagyon kelletett aszt, azér mégis ot vót. Ez v$lt. S mikor ki lett eggy, egy nem tudom én, néty h$ld | szántva, akkor asz kapott egy nehézboronát, és akkor jött a vetőgép rá a búzáv$l, a csávázod búzáv$l. Ugye be lett $ltva, ugy is nevesztük, be v$lt csávázva, esz vetettük el. És akkor kapta a maktakaró boronát kapta. Az ety könnyebb, négy levelű v$lt, asz könyű [!], két ló vitte, ojR könnyű v$lt, az a maktakaró berena. És asz két ló vitte. Hogy, hat, hogy öt vót a vetőgébbe vaty hat, két ló elég vót a maktakaróba. Ezz$l el let vetve az őszi búzavetéÇs. Ez asztán itt | be let fejezve. S asztán jöt tovább a méjszántás, az őszi méjszántás. Mikor $lvetettünk, akkor hozzáfoktunk, méjszántást, hát az bizony ojan, ojan h$rmincöt, h$rmincnyolc vagy negyven centire, hat ló vitt [!], eggyes ekével, amennyire csak le tudot menni az eke. Ezz$l f$rgattuk meg a főÝdet, tavaszi szántás, őÝszi méjszántás csináltunk. Csináltunk nyári méjszántást is aratás után. Sokszor ojan száraz volt a főd, bizony, ugye ekevasat élezni keletett [!], élesztetni kovácsoknál. Hát nehéz v$lt. De mindeggy, de ebbe kifogástalan tengerit$rmés v$lt, uty tesség gond$lni. Mindég, abba a nyári méjszántázsba az, az tavassz$l, mikor rájött az $lm–lt, iletve [!] a, a, az esős idő, mekszikkatt, akkor avval a kultivátorr$l nekimentünk megint, megboronáltuk, mekporhanyósitottuk, hát az ojan v$lt, abba nem vold gaz, –ty tesség gond#ni. Nem úgy, mint mostan, hogy mennek evvel a nehéz gépekk$l, és hát ezeg benyomják, hát esz hát mektapossa, hijába is, látom én. Hát vitatkozunk is a fijamm$l...
Mikor kezdődött a földdel a munka?
Tavassz$l, mikor jó²l mekszikkatt, t#jesen jó²l mekszikkatt. Mongyuk, ojan vót a tavasz, hogy, hogy mán, mán korán szikkatt a fcld, ojan tavaszi szelek jöttek, a bőÝjti szelek, teccik tudni, ennek is neveszték, bőÝjti szelek, jött a húsvét, és jött ezek a tavaszi szelek, jó²l mekszikkatt, akk$r mekkapta a hengerezést, annak nevesztük. Fából készült.
Milyen volt a henger?
Hát kerek, körÊlbelől ojan h$rminc-negyven centi átméretű v$lt. Két és fél méter vaty három méter hosszú, s ennek vót ijen rámája. Tengeje vót, és ruggya, utyhogy abba négy lovat foktunk. Ety h$jtotta a lovat, és a heng$r ment széÇpen. Hát a ló² ot ment a hengerezethesz körül fele [?], mert ot v$lt a gyeplős ló², és a ny$rges ló²nak is a kezibe az ostor meg, hát esz passzió vót, az az egész. Hát azokat a gyönyörű lovakat, tesség gond$lni. Akkor négy-öt szopot csikó tavaszszal ottan cicánkozott.
Mit csinált?
Cicánkozott, jáccottak. Hát vót, amikor öt szopot csikó vót, tavassz$l.
Az mit jelent?
Ellettek a lovak, $lettek a lovak. Mer ugye méntelep vót, ot let párosítva, be let fedesztetve, és ezek tavassz$l $lettek. Már február végén, márcijuzsba, s ezeg gyönyörűek vótak. Hát azok a szép csikók, azok a gyönyörű nó²nijusz csikók, tesség gond$ni.
A hengerelés után mi következett?
A búzáv$l nem vót tovább, ez el vólt intézve. Ez, ez el vólt intézve. It mán csak az aratás jött.
Ha gaz volt benne?
Nem, nem vót ot semmi. Hát nem vót ot semmi. Hát uty tesség gond$ni. Hát, hát sehol, vetemülve [?] ... Hát nem v$lt ot semmi. Hát tessék elhinni.
Mikor volt az aratás? Honnan tudták, hogy aratni kell?
Aratni k$l? Hát tesség gond$lni. Hát mikor $ljött az, a június huszadika körÊl, átalába ekkor mán jött az aratás. Hát az a gyönyörű, hát nem ennyi vót a kalász, ahogy a szára, mint most, hanem ugye magas az a bánkúti búza, hát magas f$jsújú búza vót, hát montam, hogy nem tutták a f$jsújt lemÀrni. És tessék [elképzelni] ijen magas vót, és hát kaptunk egy gyönyörű esőt májuzsba, és az a naty tábla búza, az a negyvenkét h$ld ety táblába, aszt uty tesség gond$lni, egy gyenge kisz szél fújt, mint így, mint a, a tenger, ahoty hullámzik, ez –gy. Hát az eggy éÇlmÀny vót, tessék elgond#ni. Hát, és mikor vijaszkérés korába jött az aratás. Mikor mán, mán nehezen lehetett | széjj$lnyomni aszt a búzaszemet. Mán gyönyörűen kezdett a színe jönni a kalásznak, ojan aranysárga v$lt. Akkor jött az aratás.
Hogyan arattak?
Hát kézz$l, kaszáv$l, kaszáv$l... Vót öt pár arató², mer mán azér mongyuk öt pár, mer minnek vót egy marokszedője. És ugye elől ment az $lső emb$r, ment utánna a marokszedő, utánna, má szóval így egymás után ment az, az arató, így mentek. És ugye kívébe rakták, a búzát. Ijen sallóv$l vagy gagucsnak is neveszték.
Minek?
Gagucsnak, gagucs vaty salló². Mer pédául az acsádi emberek arattak nállunk tizenhét évig, azok sallóval szették. De v$lt, aki gaguccsal szette, a m$rkot.
Az mi volt?
Asz pediglen eggy, egy ijen kétágú fa, szóv$l vót egy ijen hosszú nyele [mutatja], és it vó²t eggy ijen kih$jló réÇsze. Ez gagucsnak neveszték, és ezzel szették a m$rkot.
Itt Debrecenben?
Id Debrecemben. Már a debreceni területen, így arattak.
Mi történt még az aratáskor?
Arattak, kerezbe let rakva, mikor le let t#jesen aratva mind eggy utó²sójig. Na most, ahogy | például nem tudom én, öt h$ldat learattak, akkor ugye v$lt kaparógép, úgy neveszték. Az ojan három méter széles v$lt, ijen vasfogaji v$lt, és egy ló húszta, eggy ember fent Êlt, és esz fclkap$rta a tallót. És mikor mán odav$rte [?] a, aszt a összeszedet kalászokat, akkor az magátul fölcsapódott az a rugó, és kiengette. Utyhogy az egy von$lba ment ez a kaparék, utyhogy ety szem..., vagy iletve kalász nem veszett el, úty tesség gond#ni. Annyira vigyásztunk rá. És a kaparéÇkot szintén összeszették, bekötöszték. És mikor ennek vége lett, az aratásnak vége lett, akkor jött a h$rdás. Asztagba be let h$rdva.
Azt hogyan csinálták?
Asz hocs csinátuk? Hát tessék, uty hogy vendégódalasz szekérr$l. De még a szekérbe is ponyva terítve, hogy a szem ne hújon, és ha húll is ki, a ponyvába meglegyen. És aszt utólag zságba tőÝtöttük, és mikor jött a cséplőÝ, akkor felöntöttük. Szóval ennyire vigyásztunk a kalászosra, b–zára. Valamikor érték vót, nem úgy, mint most.
Az asztag hol volt?
A tanyába, a tanyába. Annak fclnyestük, ahol a, ijen szűrőnyesővel.
Mivel?
Szűrőnyesővel, eggy ijen vas|ból állot ki, vót eggy ijen köpüje, nyél vód benne, vaty kapával széÇpen ugy mektoszogatta, és legerebjélte az ember. Lesep$rte, ugy a tisztán maratt ott, az a föld, amire a kalász jött. És akkor, amikor hozzákesztünk a h$rdásho, akkor még alá, hát legalábbis ötven centi vaty hatvan centi vastagon kapot sz$lmát, aló²l. És #re jött a kéÇve rá, a búzakerezből, ahoty h$rtug be.
Hogyan rakták az asztagot?
Az asztagot? Hát az asztagot, tessék [figyelni] ugye, hát mekkesztük nem tudom én tizenöt métert, hosszan. Közepire, ahogy mekkesztük, az $lső kéÇvit, f$lh$jtottuk a fejit, asz, hogy ne érjen a földre, éÇs a másikat uty tettük rá, hogy mán annak a kalássza fen v$lt. Teccik tudni? Már az nem v$lt a földön. De a kerezbe is így v$lt rakva, mikor learatták, a kéÇvit | bekötötték, hogy az alsó, asz mindég úgy neveszték, bújtató². Ez vót a bújtató, az $lsó kéve, az inkább ety kissep kéve [volt], és viszahajtották. Utyhogy a kalász ne legyen a fcldön. Mer ugye az eső is hát, ugye, ot vót learatva két hétig is az a kalász, vagy az a kereszt a fcldön. Hát szóval ez vólt.
Az asztagot hogyan csinálták tovább?
Az asztagot, hát aszt, aszt tesség gond#ni, ahogy így raktuk, az mindég led bél$lve, asz föl magosra. Hát az, a, fclment ojan magasra, hogy gyönyörű f$l v$lt, ami t$rsáv$l kifele, és akkor, mik$r, na most mán elég magoss | lessz a fala, úgy nevesztük, akkor a közepit erőssen bebélelték. Esz fontos v$lt, teccik tudni, mert hogy az eső hotyha jött is, hogy ne ázzK be. Ot mindig így állott a kéve, kifele, hotyha jön az eső is, kifele csorogjon, a, a tcrzse fele, a hotyhivjáknak a kalásznak, igen a kalásznak a töve. És akkor, hát az gyönyörűen be lett az, hát az ojan szépen be let hajazva, mint eggy, eggy épület, mikor betetőzik.
Mi az a behajazás?
Hát, mekkeszték, teccik tudni, letettek így, ety kéÇvét, és a másikat, ide [mutatja], s mindég az, az így ment f$lfele, így ment felfele. Mint, mint ety tetőÝ. Mint, mint ahogy a cserép fedi egymást. Az ugyan–ty fette, az a kalász. Ugyanúgy, uty tessék elgond$lni. Ugyanúgy. S asztán, mik$r hát fcl let, jól magasra. Hát akkor, felül ot lekötöszték, csavartak, kihusztak ety szálat vagy egy marokk$l bele [belőle], a kötél alá dukták. Így lekötöszték, nem vót az, néha jött ojan vih$r, de úgy meg vót kötve, hogy nem bírt vele, tessék elhinni. Hát az, azér szép vót.
Utána milyen munka következett?
Jött a cséplés. Hát ugye, v$lt ugye, előp csak ijen tüzezsgép v$lt, ami ló h–szta [!]. Avval vontatták, egyik tanyábúl a másikra, másigba. Asztán let magánjáró gép, tüzezsgép. Az gyönyörű vót.
Mi volt a magánjáró?
A magánjáró az ety tüzezsgép v$lt, és ennek vót ety szekrénye, ety cséÇplője.
Ez nem traktor volt?
Nem. Mint, nem teccet látni, mikor volt, van ez az úthengerezés, amikor csináják az utat. Hát, hát egy ojan gép, egy ojan gép.
És az magától ment?
Az magától ment. Igen, magától ment. Annak v$lt ugye, széÇnnel, sz$lmával tüz$lteg bele. És akkor hát ugye fent fokta, mert vízz$l ment, gőÝzz$l ment. Asz tudott, míg egyik tanyából át$ment a másigba, aszt a viszt$rtájt teletőtötték vízz#, elég v$lt. És asz szépen húszta a csíplőt... Esz tüzezsgép vót. Magánjáró gép. V$lt ijen széles kereke, de magas kereke vót annak, másfél méter magos kereke, ijen széles, előÝl nem...
Milyen széles?
Ijen, hát legalábbis a, hatvan centi széles, hatvan centi széÇles kereke. A magassága meg másfél, meg vót, amejiken két méter v$lt. Mer ez izs gépektől függött, ténleg, mék mijen gyártmányú. Meg átalakítod gépek v$ltak, teccik tudni, ami, ló² h–szta, és át lett alak¤tva magánjáróvá. Ijen is v$lt, ijen is v$lt, pédául a nállunk is, Bartvajinak [?] hífták a géptulajdonost. Az Apafi-malom, hát, ot vót főgépész. Szakember vót ez, teccik tudni. Hát meg ojan vót az a gépje, mint az ó²raszerkezet, ojan príma gépje v$lt. És hát ez, esz széntől ment, húszta aszt a csÀplőt.
Milyen volt a cséplőgép?
Hát asz | cséplőgép, az ugye az, hát ugye sok vas, tengej alatta. Nem naty kerék. Mit mongyak, ijen, ijen hetven-nyolcvan centi magasságú vót a néty kerék alatta. Ugye erős, vastengeje, és asztán ugye ezek a vasvázak fáv$l kialakítva, és fejÊl, hát ez vót ojan majnem háromméter magasan, létra álítva, és akkor a cséplőnek vólt ijen asztal, –gy neveszték.
Mi?
Asztala, és akkor, hát ot vót a dob, ami a kalász v$rte ki, a kalász v$rte ki. Etettég bele, v$lt egy etető, v$lt ety kévevágó. És az asztagrúl dobálta oda.
Kicsoda?
Az asztagosok, a cséÇplő, a géptulajdon[os], hotyhívják a gépes, gépmunkások. Mikor csép$ltek, viláv$l [!] dobálták oda, és akkor, de mán úgy annak a kéÇvevágónak, hogy asz csak mekfokta, és v$lt nálla eggy éles kaszából csinálva ety kés. És aki etette, íty t$rtotta, mikor nyúlt érte az etető, akkor kivákta, széjelomlott. Az etetőnek mán így vót az ölibe. És akkor szépen, rászta széjj$l, hogy ne eccere ny$je $l. Mer akkor nem tutta széÇpen kicsíp$lni, meg erőltette a géÇpet. És így egyenlő vót a búgása. Mer ha $lkapott ety kéÇvét, akkor észre lehetet venni, azon a gépen.
Minek hívták azt, ahová engedte?
Etető rész, a dob, dob, igen, dob. Hát az, az b$rzasztó, nem is tudom, hogy percenként [mennyit]...
Még kik dolgoztak a gépnél?
Akkor ugye az asztagon v$lt három emb$r, aki a kévéd dobálta, a géphez. Aló²l vót p$jvah$rdó, azok vóltak négyen, egy-ety pár, mer ijen kötélre vaty ponyvára rakták, kap$rták a p$jvát. És esz h$rták. És akkor v$lt, ahol jött a sz$lma kifele, az vót a rudazsgyűrőÝ, rudazsgyűrőÝ. Ahogy jött a cséplőgébből, ijen villával rászta ki aszt a sz$lmát. És az villával v$rte össze, két rúd vót, mikor ety csomó², körülbelőÝl vót ojan negyven-ötven kila, akkor beledukta a villát, kihúszta, és a rudash$rdók, rudad duktak alá. És ezek vitték a kaz$lba f$l.
Hogyan hívták, aki ezt csinálta?
Eszt, eszt, hotyhívják, na, várjon csak, eszt rudazsgyűrőÝ, igen, rudazsgyűrőÝ, aki a gép farától a sz$lmát, igen. Asz pediglen a hotyhívjákok, akik h$rták a, a sz$lmát felfele, hát ezek meg gépmunkások vóltak hát. A p$jvát, a pejvát meg a töreket ...
Azokat hogy hívták?
Hát p$jvah$rdó lányok, hát ezeknek híjták, ez vót a neve, hát ezek vóltak. Hát fijatal, ijQ tizenhat-tizenhét évezs gyerekek. Ó², hát, vitték azok, hát nem vót ottan probléma. Hát nehogy aszt | gond$ja, hogy jaj hát, most, mos van pocséklás, akkor nem. Egy utó²só szemig, hát.
Hová hordták a szalmát?
Kaz$lba, gyönyörű kaz$lba. Azon vót ety kaz$lrakó, a sz$lmán, aki rakta. Létra, egy ijen szélezs deszka, lécek szegezve rá, ijen távolságra, asz föl, és ezen jártak fcl. Akik a sz$lmát h$rták, szintén, ezen jártak fel. És hát, ötméteres magas vaty hatméteres magasságú kazlat raktak sz$lmából. Hát nem úgy, mint most, hogy ot rothad el.
A töreket hová tették?
A törek, asz szépen, mikor véÇgesztek, asz közbe, ahogy jött a kaz$l, az be let taposva keményre, szóval annak szépen állott, útyhogy az be let v$rve, mer asz tak$rmány v$lt, télen a ló²nak, uty tesség gond$lni. Akkor vastagon lesz$lmázva a teteje. Ész sz$lmakötéllel lekötve, hogy a szél ne h$rgya széÇjj$l. És esz télen a ló² répával eszt ette. Ez v$lt a tak$rmány a lónak, és semmi baja se vót a ló²nak, uty tessék elgond$ni... Hát, mikor a krumplitárolónál vó²tam, hát vettem kéd bála sz$lmát, kint a kerbe v$lt, hát eccer csak azon veszem észre, motorral vittem, teccik tudni? Két kizs bála sz$lmát a krumpli, a krumplitárolóbúl, it mászik egy egér. Hát aszt se tuttam, hogy csapjam [le]. Leálok, mán akkor a másik a bálába, így vót a sz$lmán, mer benne a szem...
Térjünk vissza a csépléshez! A búza a gépnek melyik részén gyűlt össze?
Az előÝl jött, elől, ez, de ot mán úgy jött, a kanalak úty hoszták oda, a s$rtéra, uty tesség gond#ni. Ugy neveszték, s$rtér. Mer asz lehetet kúlccsal álítani. Az ijen hosszú vót. És ahogy álítottuk kúlccsal azok, azok uty húzóttak széjj$l. Hogy a naty szemek it jöttek ki, a kisz szemek azok lentep húltak ki.
Szita vagy rosta volt ott?
Töb rostán jött asz keresztül. A dobból, ahoty kiv$rte, töb rostán jött asz keresztül. Mire odajött a s$rtérhoz, mán akkor kifújtág belőle a sok p$jvát, töreket, mindent kifújtak. Ot mán csak, mikor jött a s$rtéron keresztül, ot mán uty tesség gond$lni, hoty-hát ott, ot mán...
Onnan hová került a búza?
Zságba, zságba... Mikor tele lett egy zsák, akkor oszt ot vót a mázsa beálítva, ahogy ez, egy zsák tele lett, ugye ot vót, –gy neveszték, zsákos, $lső ember, mázsás, aki írta, hoty hány mázsát csép$lnek el. Ugye bekötöszte, akkor ketten mekfokták, rátették a mérlegre, ugyanot vót a tizedes mérleg. Öd zsákot rátettek, és mikor az öd zsák r$jta volt, esz lemértük. Beírtuk, ugye, írta a gazda is, meg írta a géptulajdonos is, az $lső ember, már nem a géptulajdonos, az $lső emb$r. És akkor a szekér ott állott, két ló²val, és asz tettük fel a szekérre. Mikor tízs zsák f#jött a szekérre, akkor mend be, ment a maktárba, borogatták ki. Asz ki lett akkorra borogatva, mire mán ot lent már akkor megint vót.
Ez közös magtár volt?
Neem. Minden tanyába, hát minden tanyába v$lt. Kissep tanyába ugye kamarának neveszték. Asztán v$lt, ahol ládába engették, ugye, ahon keveseb vót. De hát nálunk ugye, hát szóval ojan maktárszerűség vót, az, az a[z] öt-hat vagon búza, hát | be, befért. Hát nem borogattuk ki mindet, mer ugye, amit szántunk ugye a pijacra. Már nem a, ugy a terményesnek eladni. A többit meg | hazah$rtuk utánna, a hászho. Ithol vód gyönyörű h6mbár, háromszáz mázsa b–-za térd bele, ojan hombár vót, teség gond#ni. Hád gyönyörű épület vót, ety keresztépület, hát le kelleted bontani. Ha le nem bontom, szolgálati lakásnak igény$lték, és egy rendőrnek a jóindulatábúl, uty teség gond$ni. Decki, h$rmadik kerületi, a Csapókerbe vólt, egy b#rzasztó véresz száju ember vót nagyon. Ecc$r jönnek fél tiszkor, csengetnek. Hát jön egy rendőr meg Decki. Egy vaddisznód gond$jon, közellátásnál, Csapók$rbe vót. Jön, hát, it van ez a rendőr elftárs. Tuggyuk, hogy it mijen gazdasági épület van, be szeretne kőÝtözni, mer vidéken lakik, és eszt átalakítaná. Annyira jó² indulatú vót a rendőÝr, elébb od gond$lkozott, tárgy$ltak, minden. Uty hátrább állott, Decki előÝl, és intett, nem fogatta $l. Három nap, vagy négy nap múlva mekkértem rá a lebontást, má másnap kértem a lebontást, három nap múlva vagy négy nap múlva már mekcsinálták. Hát vót ety kis összeköttetés, mekkaptam a lebontást, nekimentünk, lebontottuk a gyönyörű épületet, gyönyörű gazdasági épületet. Hát ojan kamara, ahol, hát nem tudom, a kenyerek áltak, valamikor ugye, amikor öt-hat kenyeret kisütöttek. Ugye, meg a liszt ott ált. Súrolva, hát az a kamara, mint ety patika, úgy nézet ki. Hát az ojan tisztaság v$lt, tesség gond$ni. A szalonnák ugye, ahogy, nem tudom aszt a nyolc, tíz disznót leváktuk, téÇlen. És mikor megjárta a só, akkor asz föl let rakva, s akkor, ösztűrűre, a kamarába. Osz föl lett akasztva.
Hová?
A kamarába, ösztörüre. Annak neveszték. Vót egy ijen négy méteres rúd, befúrva, s abba ijen fogak vó²tak téve, és két lábon állott, és akkor aszt a naty fél ódal szalonnát felül a nyakarésznél egy, ijen kis jukat váktunk, és fel lett akaszva. És így lettek a szalonák [!] egymásra akaszva, csak mán a másiknál egy, ety kis fát, fát tettünk oda, hogy ne érje, levegőt kapjon tugya. Szóval szak, szakemberek csinálták eszt. Hát például a, a nővéremnek. Molnár Pistát nem ösmerte véletlenül? Ügyvéd v$lt. Szóval nem, nem ösmerte. Na, elég asz hozzá, hogy annak a kéd báttya hentes vót, a tizennégyes háborúba fokságba estek. Az eggyig Bédzsbe, ot vót fokságba, Misi bácsi, az idősebbik meg Nagyváradon. Az oda is nőÝsült. Szalámigyárba vót, ugye hentesek vóltak. De mikor leszer$ltek, iletve [!] ugye hazaengették őket, hát minnek vót keresztapjokrúl meg az édesapjokrúl ötven-hatvanöt h$lt főÝggyük, tanyáv$. Nem foktak a szakmájokho, pedig megvót minden f$lszerelések, gyönyörű füstölő, minden. Nem foktak a szakmájukho, hozzákeszteg gazdálkodni.
Térjünk vissza a maguk tanyájához! Hol volt? Milyen épületek voltak?
Az Eprezs-dülőbe. Hát ez, rakot fal vót, ijen széles fal. Ez a rakot fal agyag, fekete fcld meg agyag, ész sz$lmával betaposva, össze... Esz kiszáratt. De három méter magas vót! Ijen fala vót, ugye ablakot hatytak r$jta, minden. Hát osz p$rsze, ugye, m$jd eszt ugye, v$ltak ezek a, azok most nem dó²goznak, ezek a magyarok, ezek a mijen cigányok. Akkor tapasztottak. Azok osz széÇpen betapasztották, ablakod betettek, $jtót, minden, az egy gyönyörű lakás vót. Eszt –ty tesség gond#ni.
Milyen részei voltak a háznak?
Hát ugye v$lt egy, ety szoba, két szoba, na, két szoba. Akk$r v$lt ety kiskamara, spájz, mongyuk így.
Régen hogyan hívták?
Kiskamara, kiskamara, kiskamara. És akkor vót a natykamara. Az, az megént egy nagyop h$jség v$lt. Hát ebbÊl állott ugye a tanyaépület. Ugye volt két szoba, konyha. A konyha pedig úgy v$lt, hogy ijen szabatkémények vó²tak általába. Asz tugya micsoda?
Tessék elmondani!
Szabatkémény, utyhogy a konyhának a közepire v$lt egy ijen magasságú, ijen széles, lábra álítva [mutatja], esz hifták a, hotyhívjáknak tüzelőh$jnek. Ezen tüzeltünk. Ugye, szabatkémény volt, az betapasztva, deszkábúl, de ijen vastagon betapaszva. Hát akkor ugye, mék kezdedbe még nádas vót a tanyánk is, de mindenfele, m$jd asztán az apám cserepesre bővitette [?]. És akkor, hát ez, ez betapasztva. Hát ot vót a patka, hát ott, ot vót a sp$rh$lt. Ha akartuk ugye, csutkaszállal tüz$ltünk, vaty pedik ha a sp$rh$ldba, ugye meg | tengeri csutkáv$l. Mert akkor nem –gy ment, a tengeritörés, min most. Hoty semmi. Akkor eggy, hát egy vagyon v$lt, –ty tesség gond$lni, az a tengeri szár vagy az a m$rzsolt csutka. Hát most széjjelmegyen, semmi se. Hát akkor, hát, mikor, mikor aszt az ezerkétszáz mázsa csöves tengerid beh$rtuk | gó²réba. Tesség gond#ni, hát mi csutkája vó²t annak. Hát aszt uty tesség gond#ni, kuglifával, hát vót mikor töf fát megvett az apám, két favágó it vákta, fcldarab$lta, össze lett őÝgyelítve. Hát a cserépkájhába is, meg akárhova is lehetett | sp$rh$ldbe, avv# tüz$ltünk. Hát az ety príma dolog v$lt. Hát nem ment ot semmi, ety csutkaszál nem ment pocségba, uty tesség gond$lni, mint mostan, hogy ot rothad el minden. Hát én azért szóv$l...
De térjünk vissza a tanyához! A házon kívül milyen épületek voltak?
V$lt ety sertésó²l, ahol vótak a malacok.
Azt hogyan hívták?
Disznóól, disznóól. Akkor v$lt külön egy másik épület, a fijasztató². Abba vót hat vagy nyó²c ojan naty h$jség v$lt, hogy | kutricák, ugye v$lt hat-ny$lc anyakoca, az el vót rekeszve, el vót egy | külön rekeszve egymástól. Ajtó r$jta, rendez zár, mán ijen lövőzár, nem ijen kilincsez zár.
Milyen?
Ijen fából készÊlt... Lövőzár, lövőÝzár. Bedukta az emb$r, osz kész. Vaty pediglen, szóv$l a, a hoty ki ne jöjjön az a koca. Ot fij$ltak le, abba. Abba, annak kétfelől vót, akkor vót egy, egy naty placc, ahol mán mikor nagyob vó²tak a malacok, kijöttek oda, jáccani, szaladgáltak, meg ot kaptak, ot kaptak ugye vájuba árpát, mán mikor a három heted betőÝtöttéÇk, ot kaptak árpát, és ott ettéÇk. Na mos, mikor h$jtotta a kondázs befele, a kocák tutták, hoty hova mennyenek. Hát váltak azok a maglótúl ki. Jött az, tutta, ide tessék figy$lni, ment asz h$jire, mind az, abba a kutricába, ah$l lefij$lt, azok a malacok meg, mint az, hát az, annyira ösmerték az annyukat, a röfögéseket, tessék elhinni. Hotyha véletlenül betalált, bement eggy, eltévett, ahogy azok aszt kimarták onnen. Hát, hát az egy bámulatos vót. Annyira v$ltak ezek a malacok.
Még milyen épületek voltak?
És asztán, hát ugye vót a ló²istáló... A lóistálló hát, hát az is ugye alátéglázot v$lt, mer ez mán alátéglázot vót. Ijen egy mét$r magasan, néty s$r v$lt a földbe, ez mán vájog volt, a fala, betapasztva. Hát, hát ahogy uty tizennyó²c, huz darab ló² mektérd benne. Ez eggy ojan istálló vót. Bádokteteje vót, uty tesség gond$ni. Hát ez ety pazar vót, hát ez, ez, lakásnak mekfelet vón... Lakásnak mekfel$t vóna. Azok, azok a lovak, fÀrc$jászol, mer ugy neveszték, a fÀrc$jászol.
Micsoda?
A fÀrc$ljászol, az istállóba, az ojan hogy | például van eggy, ety h–sz méteres istálló. És csak ot van végig ez a huszméter jász$l benne. Na most van az arc$ljász$l, asz pedig ojan... Hoty széles, és a túlódalon is van ló, erÊl is, szembe álnak egymással. Az ugy ál, jászol vót. Ez v$lt, tesség gond$lni. És asztán vót ugye a baromfió²l, meg a nagy gó²rék...
Más épület volt még?
Nem. Hát ugye megvót ugye a maglónak, a kocáknak külön.
Mi a magló?
Az a s$rtésállomány, ami nem h¤zlalásra megy. Teccik tudni? Ezek, ugy nevesztük, magló². Ezek ugye, gyengébben kosztoló²ttak. Ezek, nem tudom, megreggelisztünk, akkor ugye, a kondás is ugye, eszt engette ki, ment ki a talló²ra vagy a gyepre, leg$lt. Nem tudom, kiment héÇt órak$r, de akkorára mán azér kapot szemet meg moslékot, szóval kapott, nemcsak éppen úgy, mer azér jó² kondiba keletett annak lenni, menni. És akkor aszt uty tesség gond$ni, hogy mikor... Na tíz óra fele, jóllaktak, akkor ittak eggyet, ittak eggyet, beh$jtotta a hűvösre. Hát ugye az akkor úgy v$lt körÊl fával, nyáron ot hűvös vót. Télen mek hát tesség gond$ni, télen mek hát ojan nádas v$lt a fijasztató is, hogy meleg legyen annyira a malacokra. Nádas vót, de asz szépen mekfedve nádd$l, nem akárhogy, uty tesség gond#ni. És alomsz$lma bőÝvön vót, hát nem –gy, mint most, hoty felégetik a tallót, hát nem –gy, mint most.
De térjünk vissza a búza betakarításához! Hogyan került a termény a malomba?
A malomba? A malomba, tessék mondani, na most, ugye ehez v$ltak mindég a lisznek, uty tesség gond$ni, a lisztnek, uty tesség gond#ni, mindég | külön zsákok, tiszta zsákok, azok, abba, abba nem ment más. Ha eggy | kikerült, nem tudom, kifogyott egy zságbúl a liszt, aszt kirázva, asz szépen fölh$jtva, az nem, hogy valami csak akárhogy. Asz ki kellet rázni, ugye de ott is az a liszp$r, hogy ne mennyen pocségba. V$lt ety k$rpásláda, amiből a fejőstehenek kapták az abrakot. Ugye ez, ez, keverték a k$rpát abraknak, tengeridarát, abba let kirázva, ez a zsák, hogy ne mennyen pocségba, meg ne a, nem tudom, mire, hát szóval ijen, így vót.
A malomról tessék most beszélni!
A malom, hát a malmot, mikor nem tudom én, $lkopott a liszt, akkor ugye f$lraktunk, nem tudom én, ny$ldz zság búzát, tízet, akkor gyerünk a malomba. Hát it vót az Apafi-malom, most én nem is tudom, minek nevezik aszt, asztX vót az István-malom, ugye már annak híre sincs... Asztán vót a Trenka-malom, az István-malom, H$rtobágyi-malom. Asz tuggya, mejik? Ahol az emlék[mű van]... Az, asztán meg még it vót a B$rta-malom. Itt a, a nyíretyházi vasut mellett. Az ety kis malom vót. Zsidó² emberéÇ vót. Asz mongyák, hogy jó² lisztet adott.
Mit csináltak, amikor megőrölték a lisztet?
Hazahosztuk, ugye, kaptuk a k$rpát, ugye kaptuk a k$rpát. A k$rpát ugye a tehenek vagy a s$rtés kapta, ugye a magló²álomány. De inkább a hotyhívjákok kapták, a tehenek, ugye. Tengeridarával, ez abrak vót nekik. Ez v$lt. Hát a liszt pediglen ugye küjön [!] jött a nullás liszt. Küjön jött a kenyérliszt. A nullás liszt, ugy nevesztük.
Mit csinált?
Külön jött a nullás meg a kenyérliszt. Mán az úgy jött a garadból. Mán ugye a zsákok, ugye odaattuk a sajád zsákunkat, és ugye, mondom, meg vót jegyezve mind, a név r$jta. Ojan monogram, Bak, asztán csak egy bé betű, meg József, és asztán ez nullás, esz tuttuk, hogy ez nullás liszt. A kenyérliszt pedig annak nem kelletett, mert tuttuk, hogy az kenyérliszt, a k$rpának megint nem kelletett. A k$rpának egy ritkázs zsák v$lt. Ez vólt.
Mikor sütötték az új kenyeret?
Az új kenyeret, hát, hát ide tessék [figyelni], nem úgy vót itt azelőtt, hotyhát jaj, kifogyott az utó²só szemig. Lehet, hogy új búzábul, lehet, hogy | csak szeptemberbe sütöttünk. Hát nem is elébb, nem is elébb, tessék $lhinni, nem is elébb. Hát ugye, mikor én, ugye a kéd bátyám is $lkalmazottak vótak, hád bizony majdnem hetenkint hat kenyeret kelletet sütni. Szóval másfél héten hat kenyeret kelletet sütni. De azok a gyönyörű búzakenyerek, hát nem ugy nézett asz ki, mint ezek a...
Hogy nézett ki?
Hát az, az, tessék ideh$lgatni. Befűtötték aszt a kemencét, ott is, tessék mondani, ott is az a csutkaszár nem ment pocségba. Ugye azok a tehenek ették aszt a csutkát, összeszették, kaz$lba let rakva. Ezzel fűtöttég be a kemencét. Elép f$lfűtötték, nem tudom én, bizonyos hőÝ, én eszt annyira nem értem, csak tudom, hoty fűtöttek. Akkor be led dagasztva, akkor hozzákesztek másoggyára f$lfűteni. De tutták, hogy | körűlbelől, hoty hány kéve csutkaízék kell abba a kemencéÇbe. M$r nem fáv$l, csutkaízékkel fűtötték fel. És akkor uty tesség gond$ni, mekpiszkálták, jó²l szikrázik, mekk$lt a kenyÇér, akkor kiszették a p$rnyét, a kemencéből kihúszták. Ot vót a p$rnyet$rtó, az ment oda le. Lenyomták, lefették, akkor már ki vót szakítva a kenyér, mekk$lve. Akkor vót a sütőlapát, ety papot csinátak, ety csutkaszárat. Csutkaszárat | zsíros ronggy$l betekerték, ijen disznózsírr$l betekerték, esz meggyútották, az $lső kenyérre, ahogy beletettéÇk a lapáttal, beleszúrták, betették hátra, ez világított. És utánna az öt kenyeret vaty hat kenyeret [kiszedték]...

A felvétel 1998. június 9-én készült.

Az adatközlő Ménes Andrásné Nagy Katalin (1910, Debrecen) htb. Lakása: Debrecen, Ótemető utca 22. Négy elemit és négy polgári iskolát végzett, református vallású. Értelmiségi családi környezetében is megőrizte a cívis hagyományokat. Rendkívüli tájékozottsága jó emlékezőtehetséggel és kitűnő beszédkészséggel párosul.

Beszélgessünk a nagyapjáról!
A nagyapa ezernyolcszáznegyvennégybe született, és mikor a Naty Sándor-féle csata, orosz csata dúlt, az édesannyával kinn áltak a Retek uccaji kapuba. ‰ra lovag$lt egy orosz tiszt, nagyapámat f$lkapta a nyeregbe, és $lny$rg$lt vele kifele a Hatvan ucca, vagy a Mester ucca fele. Az édesannya elájult, és –gy vittég be a kapub–l. De a tiszt visszaf$rd–lt, csak az ucca végijig vitte, és letette a tethejjen. Ez egy Àrdekezs dolog. Na ennyi, csak ennyi... Nagyapám f$lnőÝtt, megnőÝsült, négy gyereke ma[radt], öt született, nÀty f$lnőtt, éÇs nagyon maradi őÝsparaszt v$lt. Utyhogy méÇg abba az időÝbe le lehetett, le lehetett a só² vagy az adó²t ugy d$lgozni, hogy $lmentek Máramarozsba só²jéÇr, csop$rtoson, és nagyapám ity kapta a ragadványnevet. M$r m$jd mindenki bográdzsba, vagyis vasfazigba főÝszte a[z] éÇtelt az úton, de nagyapámnak háromlábú s#rpenyőÝje vó²t, és ¤gy ragat rá, hoty S$rpenyőÝs Naty Sánd$r. Eszt a ragadványnevet, eszt a család m¤g a felszabadulásig esz mindég, ¤gy ismertéÇk, hoty S$rpenyős Nagy. Apám S$rpenyős Naty Ferenc vót, az apja után ugye. De hát ez mos már mekszünt. Nagyapám nagyon maradi v$lt, de a gyerekeket nagyon szerette, a kicsiket. Két menye v$lt, és hogy nagyapám mán idős ember volt, kinn ált a kapuba, és ha ojan anya jött, aki három-négy gyereket vezetett, röktön kijabált a menyeinek –ty, hogy: Kati!, Zsuzsi! Gy$rtek, nézzétek csak, ez az asszony, nem tik! Mer ocs csak eggy-egy gyerek v$lt. Ennyit, elég ebből ennyit. Na.
Más történetet tud még a nagyapjáról?
A dédnagyapámró²l, a nagyapáról. Kérem szépen, annak idején ugye jártak ijen kocsiszekérr$l –gy nevezet fütyölőÝzs zsidó²k. Rongyot, csontot, gubadarabot! A Natyhegyessen v$lt eggy | nagyK gazdag emb$r, akkor aszt –gy mesélték, hogy gró²f v$lt. És mindég a Hastán Nándor vagy NojéÇnak híjták, nem tudom, az mindég atta a gró²fnak kclcsön a pénszt. Addig atta, míg a natyhegyesi b¤rtok az őÝ kezibe nem került. Persze, Nó²jéÇnak híjták, Nó²jénak az v$lt az $lsőÝ d$lga, hoty körűlárk$lta b¤rtokát. Igen ám, de nem tutta, hoty hol van a határ, egy düllőÝ főÝd lemaratt. Eszt, ez v$lt a Natyhegyess. AsztX a debrecenyi parasztok éÇszrevették, hogy itt egy nagy darap fcld gazdátlan vólt, f$lmentek a b¤ró²ho, hogy őÝk asztat kiigényelik. El is osztotta a b¤ró nekik, ötveneggy és féÇl h$ldat kapot minden gazda, aki igény$lte a Natyhegyest. Igen ám, de az, NójéÇnak eszibe jutot, hogy mos má megvan a bírtok, de ki kellene esztet méÇrni, méÇrnökk$l. ÉÇs mikor kimÀrték a földet, akkor jöttek rá, jöt rá, hogy neki egy düllőÝ főÝggye lemaratt. De mán akkor a gazdák rá, rákőÝtösztek, éÇpitkesztek is rá. Hát –gy láccik, nem rövid időÝ alat ment, és akkor asz mind, –gy vettéÇk meg asztán, hogy led$lgoszták. Mikor aratás vót, seg¤teni mentek, h$rdáskor, cséÇpléskor. Még akkor nem v$lt cséÇplőgép, hanem akkor méÇg nyomtattak, nyomtatták a b–zát, szérÊcs csináltak. És az, asz különlegesséÇg vó²t, egy naty szérű, és akk$r lovakk$l verették ki a b–zaszemet. Így lett asztán a debreceni parasztoknak, aki NatyhegyesQ vót, mindenkinek ötveneggy és fél h$lt főÝggye. Így osztotta el akkor a városi tanács. Na, mit mongyak méÇg errőÝl?
Akkor most beszélgessünk a gazdálkodásról!
Hát ez, esz csak egy epizód. Kel vagy nem kell, nem Àrdekes. Na kÀrem széÇpen. ÉÇs, na még eggy, még eggy. Nagyapám annyira maradi v$lt, hogy mikor nagyanyámat feleségÊl vette, nem vót ó²ra a háznál. Emiat nagyanyám mindég a szomszédba járt át, mikor bevetette a kenyeret, hogy meg..., mer naty kenyeret sütöttek, hat-hét kilóst, annak három ó²ra sütésideje vólt, és mindég a szomszédba járt át. Gond$lt eccer nagyanyám eggyet, hogy it van ez a sok ó²szalonna meg ijesmi, –gy vold Debrecembe ety pijac, –ty híjták, hogy Ó²sz#r. Ocs csak s$rtéÇs füstclt húst árultak mek szalonnát. Nagyanyám kivitte, elatta, megvette az ó²rát. Ez példa #ra, hogy na, nagyapám mijen maradi vót. Mik$r bejött, meglátta a falon az ó²rát, nagyanyámnak röktön le kelletet venni, betette a komó²t $lsó² fijó²kjába, mer nagyapám nem türte, hogy ó²ra legyen a háznál. Eggy ó²ra, eggy év m–lva meg [nevet], a kisöreg meggond$lta magát, s attól kezve járt az ó²ra a fán, vagy a falon. MéÇg én is ism$rtem mind gyerek. Mos má az öregekrÊl semmit tovább.
Jó, akkor a gazdálkodásról tessék beszélni!
A gazdálkodásró²l... A régi, réÇgen a mag előkészítéÇse mindék fogatos mÊveléss$l kezdőÝdött. Nagyon alapossan kiválasztották az időÝt, hogy mikor a leg$lkalmasabb a föld szántásra. Mert nagyon nedves időben nem szántottak, mer akkor csak, mer a fekete fcldön akkor nem szántani tuttak vó²na, hanem csak tapasztani. És a mag nem... Na, mikor elvetették a magot, az rendessen októ²b$r elejin, mer a régi parasztok asz monták, hogy “M×szent után hagyd a zságba!” Ami asz jelentette, hogy mindenszentek napja után ne vess, mer akkor jop hotyha a b–za a zságba marad. Ez a b–za rendesen jó²l tel$lt abba az időÝbe, meg jó², jó² naty havak is jártak, nQ v$lt semmi probléma. Tavassz$l kezdőÝdött az $lsőÝ munka, amikor boronáltak. És esz tövizsboronáv$l történt, amit a parasztok maguk csináltak. Mer majdnem minden árogba, mer el, körÊl vó²tak árk$lva ezek az | földek, ot kökéÇnybokrok vó²tak. És | szettéÇk eszt a kökényt, ézs gyönyörü tövizsberenát tuttag belőÝle csináni. Ém méÇg, kis | gyerekkoromba nagyon szerettem a lovak körül járni, és ha édesapám tövizsboronázott, akkor nekem pokrócot tett, és felÊltem a boronára, és éÇn egéz délelőtt, délután ot tuttam, hogy édesapám boronált, ott űlni. És #re megint vót egy mondás: “Hotyha boronász, ne néÇsz hátra!” Ami asz jelentette, hogy ez a tövizsborona annyira meggyötcrte a vetéÇst, hogy nagyon csúnyán nÀzett esz ki. De ez azÀr kellett, ez az?r kelletett, m$rt hogy a hajszálcsövességet a fcld..., m$rt téÇlen a föld mekk$lt, megrepededzett, ez a borona, az gyönyörűjen mekp$rhanyós¤totta.
Kati néni! Hát hogy is nevezték a boronát régen?
Berena, berena.
Igen? Úgy mondták?
Úgy, úgy, berena. Debrecen környékén így monták. Ez isz szóllásmondás vólt, hogy “De szíb debrecenyi beszíd!” Meg lú, debrecenyiessen. Na kÀrem széÇpen, akkor ugye az magát–l gyünyörűjen nőÝtt. Eljött a Péter-Pál napja, mikor asz monták, hogy “Az élet f$lszakad.” Akkor megnészték, hogy mikor viasszéréses a búza...
Az mit jelent, hogy az élet felszakad?
Hogy akkor mán csak éÇrik. Asz monták, hogy a, Péter-Pál napján az | búzának mekszakad a gyökere, és akkor kezd viasszosodni.
Ez mikor van?
Péter-Pál, nyár közepén, összeférnek [a naptárban], igen. Na kérem szÀpen, és akk$r mekkezdőÝdött az aratás. Hát azon az ötven és, ötveneggy és fél h$lt fcldön, ezen gazdálkodott az én uram, amit annak idején az őÝ őÝsse örökclt, az őÝ őÝse kapott. MindéÇg | három, két pár arató² v$lt meg ety kévekötőÝ. Az azér szerette, hogy mindég rendbe legyen. Az arató²k arattak, a marokszedők szettéÇk a m$rkot, a kévekötő mekköt, bekötötte a kévét. Tehát, ha jött egy vih#r, nem rászta széÇt a f$lszedet m$rkokat. És mindég –gy v$lt, hogy ny$lc munkanapon le kell aratni huszonöt, általába huszonöt kataszteri holdon volt neküng búzánk. ÉÇs ebbe a ny$lc nabba benne v$lt egy vasárnap. Pedig a parasztok vasárnap nem d$lgosztak. De mi a düllőÝ elejin v$ltunk, és az aratás vagy a cséplés az –gy volt, hogy eggyik évbe a düllőÝ elejin kezdik, mer ugye minden cséplőÝgép-tulajdonosnak megvót a maga járássa, a gazdája, ahol őÝ végigment. ÉÇs a másik évbe pedig a másik végin keszték. Tehát az ém férjem mindég –gy iparkodott, hoty hamarép kész legyünk az aratással meg a behordással, mert ha learattak, este mindig aszt összerakták kerezbe, mikor mind le v$lt aratva, akkor mekkezdődött az asztagrakás. Nagy asztag, kéÇt nagy asztag v$lt nállunk általába, oda beált a cséplőÝgép, és –gy ment. És az éÇm férjem mindég –cs csinálta, hogy eggyik évbe $lsőÝ let vó²na, a másik évbe utó²só, de mindék hamarép kéÇsz v$ltunk, hogy az $lsőÝ a t–só² végén még nem volt kész, addig a mijénket el, elcsép, kicsép$ljéÇk. Hát az mind[ig], a parasznak mindéÇg nagy ünnep vót a cséÇplés meg az aratás.
Tessék akkor beszélni az aratásról!
Igen. Az aratás az –gy v$lt, hogy | h$jnalba k$ltek az arató²k. Mekköt, mekcsinálták a kötelet, –ty h¤jták, kötelet vetnek, amit felhúsztak a földbőÝl búzát, és aszt mekcsavarták a, a fejinéÇl, és asz széÇt volt, szétteritették, abba kötöttég be a, a[z] éÇletet. Úgy montuk akkor, éÇlet. Akkor az –gy v$lt, hogy reggel mekcsinálták a kötelet, bejöttek, megreggelisztek, akkor járt nekik mindég a gazdátó²l ety kis pálinka, aratópálinka, uty hifták. Mekpá, bepálinkásztak, megreggelisztek, mentek aratni. Arattak egéÇsszen déÇlig, délbe pihenő v$lt. Akkor eggy ó²ra hosszára a tanyán megált az élet. Mindenki pihent, nyáron. Mindenki déÇli álmot alutta[!]. Akkor –ty kéÇt óra fele, ¤ty t$rtott ez, akkor kimentek –jra arattak, tovább. Jött az ozsona, akkor a gazdasszonynak az vót a kötelesséÇge, hogy vaty túrós kalácsot sütött, vaty szalonnát kéÇszített ozsonára kenyér közzéÇ, és aszt a gazdáv$l kivitték az arató²knak. Akk$r mindannyian leÊltünk a, eggy-ety kéÇvére, az aratók mekkapták az ozsonapálinkát, megették az ozsonát, továb d$lgosztak. Na kérem szépen, akkor eljött az este, akkor bejöttek, megvacsorásztak, vacsora után keresztet raktak. Asziszem, ha jól emlékszek, hoty tizenkilenc kéÇvébÊl vót ety kereszt, a felsőÝ részit –ty híjták, hoty pap. Na mikor rátették a papot, akkor körűl mekkötösztéÇk a búzábó²l magából, hogy a szél a kereszteket szét ne rakja. Hát mi, mire véÇgesztek, az mindig ojan kilenc, fél tiz vót. Akkor bejöttek, vártuk őket, bent a tanyába. ÉÇs kÀrem szépen, hijába d$lgosztak egész nap. Már ugyi akkor danolva jötteg be, mikor én fijatalasszony vótam, két pár ojan aratónk vót, hoty szintén fijatal házasok vó²tak. Hát ugyi ety kicsid beszélgettünk, majd ety kicsid danolásztunk, és mék kilenc, fél tiszkor kedvünk vót eggyet-kettőÝt f$rdulni mint, mint tánc, tánc$ltunk.
Milyen zene volt?
Hát ming dal$ltunk, dal$ltunk, dal$ltak. Hát nem soká, nem sokájik tartott ez, ety félóra, ety-két f$rduló vót. Na, akkor eljött a nagy ünnep, a csépléÇs. Az mindég, az mindég nagy várakozás v$lt. ÉÇs az ecs csodálatos élmény, a cséÇpléÇs. A cséÇplőgéb zug.
Tessék elmondani, hogy nézett ki a cséplőgép, kik dolgoztak mellette!
Igen. Mikor mekkezdődött a cséÇplés, akkor az asztagos f$lment a, a géb beált a két asztak közzéÇ. V$lt eggy, két rézből ált a géÇp, az eggyik, amejik h$jtotta, az ety tüzezsgép v$lt, abba szalmával fűtöttek. Uty híjták, aki fűtött, hoty peckás, a vót a peckás. Az mindig dukta, dukta a sz$lmát, hogy a gőz eléÇg legyen, és akkor, mikor beledob, mikor a, fent a, az igazi, az igazi, nem is tudom, hoty híjták, az eggyik, a kéd gépet. Ó², azon fent ált a kéÇvevágó meg az etető. A kévevágó az rendesen nőÝ v$lt, az etető, asz féÇrfi. Még erről van egy balada is, hogy beleesett a dobba, a kéÇvevágó² lány, egy időÝbe, és erről dal, de én #ra nem emlékszek, hogy mikor, csak a dalra emlékszek. Na, kÀrem szépQ, én annyira s$jnáltam azokat a lányokat, akik törekesek vó²tak. Kivált mek ha ety kicsit a búza poros vó²t. Bekötötték az orrokat, szájokat, csak a szemek láccot ki. De éÇn nem tom, azok ojR jó kedv$l csinálták aszt, hogy, csak szalattak, vitték, szalattak. És előÝl vót a mázsás, az vót a cséplőmunkásoknak a feje, asz szám$lta ki, hogy mennyi réÇsz jár nekik, éÇs a lányoknak sokszor ety kis cukrot is adott, hogy jop kedvek legyen. De azok hengerbuckó²zva járták aszt a, aszt | törekkazlat. Mer vót törekkazalrakó, sz$lmakazalrakó. ÉÇs a sz$lmakazalrakóknak meg a törek, aki rakta, azoknak mindéÇk külön járt eggy-ety kiló szalonna, hoty szépen berakják a kazlat. M#rt a törek az a lónak a téli takarmánnya volt, amit összeraktak réÇpával, –ty híjták, hoty pájsz.
Mi volt ez?
Pájsz. Eszt a törek, a répát megvákták. A lovaknak rendesen cukorrépát vetettek, mer az értékesep táp, töb vód benne a tápanyag, mint a közönséges réÇpába. Viszont a teheneknek, azoknak m$rharépát vetettek, mer ha a teheneknek cukorrépát attak, akkor annak keserÊ v$lt a teje. Ehetetlen keserÊ. Pláne a t#jf$lje. Na, kérem szépen, ebéd, csak a gépésznek járt, a fűtőÝnek meg a peckásnak. Meg az arató²knak, a sz$lmarakó²knak. A többi munkások azok mind magok főÝsztek, magoknak. “ljött a dél, fütyűtek, leáltak, főÝsztek. ‰ra nem emléÇkszek, hogy délbe ezek, nem... Hát, így ment. A cséplés az mindég a parasztnak nagy ünnep v$lt, nagy ünnep.
A cséplőgéptől a termény hová került?
Zságba kerÊlt, meg a maktárba. Zságba, maktárba. Igen, m#r rend, rendesen, az mán előre el vót, vótak ijen, akik vásár$ltak, búzát, ijen nagy bevá[sárló], f$lvásárló². Debrecembe a céÇget uty híjták, hoty SéÇf$r. És az már előre le vót kötve, a felesleget asz mingyár leatták a gazdák. De viszont | bisztosítékot mindik hatytak, m$r maktár vót, abba hombárok vótak, éÇs az utó²só arat, mik$r arat, aratásnak a vége, a vége, ami v$lt, asztat külön rakták a gazdák, mert az v$lt a vetőmag, mer az mán éÇretteb vó²t, mint a, amit először...
Mi volt a bérük azoknak, akik a cséplőgépnél dolgoztak?
Igen, azok réÇszt kaptak, az el, kicsépelt [terményből]...
Ki mennyit kapott?
Hát aszt egyenlően osztották $l, csak a lányok kapták hetvenöt százalékát annak, amit a féÇrfijak. Például, ha ety férfi kapott, jutott egy mázsa, akkor a lányok abb– hetvenöt kilót kaptak. Hát mán, mán tutták, mikor a réÇszt vették kifele, akkor mán a dobot ety kicsit széÇjelebb engettéÇk.
Miért?
AzéÇr, hogy akkor a l#lke jön át r#jta, akkor nem vót abba semmi más, csak tiszta búza. Mihejst a részt szették, abba a pillanadba a dobot széÇjelengették. Eszt mX tutták a gazdák ugye, nem, nem vót akk$r probléma ety-két mázsa. ÖrÊltünk neki, hotyha minél több, töb jutot nekik. És a részt asz mindik külön, akkor, mikor $lment a géÇp, akkor egy em[ber] megbizott emb#r ment, a réÇszt vitte haza a géÇpész lakására. És m$jd mikor elvéÇgesztéÇk a cséplést, akkor ugye a számadás mekcsinálták, és minden emb#r hazavitte, amit keresett a gépnél. Például az ujvárosi emberek, azok nem mentek máskor d$lgozni, csak tavassz#l, mikor kezdődött a kapállás, és november elsejig. November $lseje után a[z] –jvárosi munkásember, annak ha három napszámot igÀrtek, akkor se jöt ki a falubó²l d$lgozni. M$rt azok mekkeresték akkorára az egész évi kenyereket, az egész évi tengerijeket, disznót hízlaltak, lakadalom, keresztelő, kéÇszfogó ott egész télen. Meg rengeteget kártyásztak. Egész télen kártyásztak, nem mentek azok, ha hat, á, hat napszámot fizettek, akkor se mentek ki a falubó²l d$lgozni. Nem megvót mindenek? Nem v$lt nagy igénnyek. Pedig gyerek vót öt-hat, lekkevesebb, öt-hat. ÉÇs nem, az asszonykák nem d$lgosztak, azok nem.
Kik?
Az asszonyok nem, a feleségek nem d$lgosztak. A mám mik$r f$lcseperedett a, a[z] apra[ja], a gyerek, akkor nyáron, vakácijóba vagy libapászt$rnak kiatták őÝket. MX mikor iskolahagyott vót, meg járt az édesapjáv$l napszámra. Így, így Àltek a debrecenyi határba. Nem, hogy másut hogy éltek, asz nem tudom.
Kati néni, váltsunk témát! Beszélgessünk a lakodalomról!
Hát ugye az, a debrecenyi cívis lakadalom az, az | külön szám v$lt... Hát nagyon sokszor, hát például én ösm$rtem a vőlegéÇnyemet, jelcltemet, mán előbb. De nagyon sok hejen akkor látta a menyasszonnak való a vőlegényt, mikor a meg, mekkéÇrték. Például, eszt megint elmondom, apósomnak az éÇdesapja, aki a Betlen uccán lakott, hogy megyünk a Natytemplom felőÝl a jobb $ld$lba, a Betlen ucca végin, ojR háza v$lt, hogy | két oldalon laktak, száraszkapu#j, –ty hijták eszt, hoty száraszkapu#j. És minden télen a kisöreg, nagyapám, apósomnak az apja tánciskolát rendezett, azéÇr, hogy oda csak cívis családnak a fijaji meg a jányaji mehettek. Oda nem, oda nem mehetet más.
Ki számított cívisnek?
Akinek, akinek, aki gazdákodott. Húsz hólt főÝggye vót, vaty h$rminc, negyven, ötven. A, a nagygazdák oda nem jártak a tánciskolába. Ezek ötven, hatvan hó²dasok, százig esetleg. És asz monta apósom, hogy azÀr csináta az édesapja, hogy ne kó²szájanak el másfele a fijatalok, hanem ot tánc#lnak, oszt összejönnek, és akkor meglessz az ismereccség, meg meglessz a... A lányok nem mehettek egyedÊl, de mék sokszor a fijúknak is $lment a szüleji, mer a másik $ldalon az öregek, mán az éÇdesapák, édesanyák ott $lbeszÀlgettek, oszt akkor $ldöntötték, hogy a te jányod jó² vón az én fijamnak. Hm. A gyerekek nem is tuttak, a fijatalok ró²lla. És így jöttek a házasságok létre, a civis házasságok. AzÀr, ez eggy összet$rtó társadalom vót az időbe, a debreceni civis társadalom.
Kik tartoztak még a cívisekhez?
Ehe csak a gazdálkodók, csak. A kereskedők, az megint külön kaszt vó²t. Az iparosok, az megint külön. Azoknak külön tánciskolájok vót, s külön minden, és külön báljok. Debrecembe vót a gazdabál, asztán jogázbál, mert akkor még jog is vód Debrecembe. Asztán a, a, akik tanultak a Pallagon, a gazdázbál. Csizmadijabál. Ijem bál, ojam bál. A bálokat mindég a cigánybál zárta, a báli szezont. Nagyon fényes vót akkor a cigánybál. Igen, nagyon. De ehe, ehe a társadalomho csak a zenéÇsz cigányok t$rtosztak. Nem is áltak szó²ba ezekk$l, nem... Ezekkel a jövőÝ-menőkk$l, ezekk$l, –ty híjták, sátoros cigányok. Ezekk$l nem áltak szóba se. De cigánybál v$lt, és nemcsak a debreceni cigányok v$ltak, hanem országos cigámbál v$ld Debrecembe... És ezek a bálok mind, m$jdnem mind zártkörű, zártkörűjek vótak. A fijatalemberek rendesztéÇk, azok, Bikába t$rtották, a natyterembe. És ahogy menni fel a lépcsőn a fijatal[ok], a rendezőgárda az néÇszte, aki gyanús vót, attúl kéÇrte, kÀrtÀk a mekhívót. Aki nem vót mekhíva, a nem meheted be. Ha mégis, a gazdabálba nem f$rdúlt elő, de hallottunk ojat, hogy nem v$lt mekhíva a lány, és valahogy odakerÊlt a, aszt kitáncolták. Uty, hogy | fel, egy rendező f$lhífta, gyönyörűen tánc$lt, osztán addik tánc$lt, míg az $jtóhoz nem Àrt, akkor lekísÀrte, hogy | haggya el a tánct$rmet. Ez nagyon zártkörű vót, ez a bál. Hát, na kérem széÇpen, akkor megjött, $ljött a, bejelentették, hoty szívesen láttyuk-i a jelen, a jövendőbeli vőlegéÇnyt, akkor a fijatalember...
Volt valamilyen szövege ennek?
P$rsze. Eljött a, hoty híjják, aki rendezi a bált most? Aki rendezi falun is, szószólló², vőÝfÀj. Eljött a vőféj, és mekkérte, hoty szívesen látják-i a, m$r eljönnének. Akkor asz monták, hogy nagyon szívesen láttyuk, még akkor is, ha nem atták hozzá. Három nap múlva akkor megjött a válasz. A jó² válasz az vót, hogy legyen szerencsénk ekkor meg ekkor a kedvesz szülőkkel a megbeszélésre. Ha pedig nem ment a lány a fijúho, nem atták hozzá, akkor aszt izenték, hogy: “Jop szerencsét kívánunk!” Hogy mennyenek máshová. És akkor ugye a fijatalok, akkor megbeszéÇlték, és akkor mán a jövendőbelli férjnek való az $ljárt szombaton vendékségbe, vagyis látogatóba, vendékségbe, míg el nem következett az esküvő. Hát énnálam elék hosszú menyasszonyság vót, m$rt édesapám asz monta, hogy míg a tizenny$lc évet a lány be nem tőÝti, akkor, addig nem aggya fÀrhez. És ez, a lánykérés az márcijuzsba v$lt, ami asz jelentette, hogy m$j csak akkor évbe december fele lehet az esküvő. Utyhogy eléÇk hosszú menyasszKnságom vót. Minden héten jött a vőlegény, minden héten vártuk szombaton vagy vasárnap, mer elég messze laktunk egymáshoz, mert akkor én kinn édesapámmal, mikor mán nem jártam iskolába, akkor a Nacscserén, vagyis jobban mondva a Fancsikán laktam kint, a fÀrjem, igaz, Debrecembe a Betlen uccán.
Akkor folytassuk az előbbieket!
Hát kéÇrem széÇpen, akkor igen, legelőször az $ljeddzés vót, amikor mekkapta a menyasszony is, a vőlegény is a jegygyűrűt, meg ami, ami a ruhától kezve a kabátig, a kesztyűtől a, a, mindent, mindent kaptunk jegybe. Eszt uty híjták, hogy jegyajándéÇk, jegyajándéÇk. Utánna meg meg v$ld beszélve, hogy mikor lessz a lakadalom. Ez mán nem volt hozzá, időhö kötve, kinek három hó²nap, kinek ety hónap, kinek mennyi időt szab[tak], beszÀltek meg. Nekem ugy v$lt, hogy decemberbe lessz az esküvőÝm, de mind a két anyósnak való megbetegedett. EzÀr $lhalasztottuk ezerkilencszászhuszonkilenc január ötödikéÇre. Január ötödikén oan enyhe v$lt az időÝ, és mindég eset negyedikén az esőÝ, de ötödikén regg$lre ojat fagyott, hogy a kocsit $lb¤rta a fagy, meg a lovat. És kéÇrem széÇpen hát nekem nagy lakad$lmam vó²t, m$rt apósom kösztiszt, kösztiszteledbe léÇvő ember v$lt, biz, bizoccsági tag, prezsbiter is vót a Natytemplomnál, éÇs rengetek h$jre mekhítták lakadalomba a családot ennek a tiszcségnek a fojam[án]. Meg a család is nagy v$lt, apósomnak is a csalággya, anyósomnak is, aki hozzátartozója van. Hoty közbeszólok, anyósom tizennegyedig gyereke vót az édesannyának, őÝ v$lt a lekfijatalabb, és mX, hát ugye nagy v$lt a család. Utyhogy, mikor a menyasszonyÀr Àrte jöttek, a vőlegény ment az $lső kocsiban, mindenki, akkor mindenkinek vót mán kocsija, mán ezeknek a középparasztoknak.
Milyen kocsi volt?
Ló², ló²fogat. ÉÇngem a város kocsija vitt. Törvényhatósági bizoccsági tag vót az apósom. Hát az, úgy jöttek oda hozzá protekcijót keresni, hogy... Na, elég asz hozzá, hogy mikor a Natytemp[lom], mikor kifordúlt a kocsi, a Natytemplomba esküttünk, mer a Betlen uccára vittek fÀrhez, a Betlen ucca huszonhat szám alá, kÀrem széÇpen, kif$rdultak a Pijac ucca fele, az én kocsim, ami..., a menyasszony az ut$lsó kocsiba Êlt, a vőlegény az $lsőbe, és a vőÝlegény mellett Êlt a násznagynak a feleséÇge, a menyasszony mellet meg a saját násznaggya, m$rt násznagya vót a vőlegénynek is. Az uramnak a násznagya dokt$r Verezs GéÇza v$lt, az enyim meg doktor Misti Kár$j. Ez a rokonsákho t$rtozott, ők nem gazdálkodók vótak, ők már ugye kinőttek, kitanúltak ebbőÝl. Na, elég asz hozzá, hogy én akkor jártam a Vöröstemplomnál. Hát ugye nem ment az a fogat ojan gy#rsan, mire kiszáltunk de ojan hideg lett, hogy aszittem, hogy belefagyok a kocsiba. Pedik f$l vótam jól őÝtözve, bunda vót rajtunk. ÉÇs ezerkilencszászhuszonkilenc január hat az nagyon nevezetes nap v$ld Debrecembe, huszonkilenc januárja, februárja. Akkor fagyot ki a búza, az összezs búza kifagyott, az összesz szőÝllőÝ Debrecen környékin kifagyott, a gyümclcsfák kifatytak. A Pijac uccán két únnyi repedéÇs v$lt az aszf$lton. A H$rtobágyon minusz negyvQ fokot méÇrtek. Erről nem nagyon beszÀlnek, nem nagyon. Nekem emlékezetes, mert akkor vótam újasszony, fijatalasszony. Na, kérem széÇpen, akkor a lakad$lmi menürűl beszéjjünk! Debrecembe, asz különleges vót a civiseknéÇl. Leves nem volt, leves nem v$lt. A, a izé vacsora kezdete malactokány, a, amihe makaróni járt vagy, mek cs¤rke, amihe nokedli járt, ezen kesztéÇk a vacsorát. Utánna f#ró rÀtes jött, ami a kemencébe sÊlt, és az volt túrós, $lmás, rizses. De Debrecem[ben] apósomnak vót egy rokona, aki a sárgakásás réÇtest csinálta. Òrgován néni vót akkor a főszakács a civisek lakad$lmába, mindég monta, Kertész úrnak sárgakásást, asz, asz csinájunk, mer annak csak asz kelletett, sárgakásás rétest. De én annál rosszabbat éÇletemben még nem ettem, mint az. De ennek e kelletett, Újvárosró²l származott... Na, kéÇrem, a réÇtes után jöttek a sÊltek, egÀzbe sÊlt malac, kappan, hozzá g$rnérung, ami kelletett, mek savanyúság. Na hát az lekerÊlt az asztalról, asztán jöttek a t$rták. Hát p$rsze, az, az –gy v$lt ugye, hogy az annak a sok emb$rnek, apósoméknál öt szobába v$lt teritve, éÇs ety szobába pedig –gy vót, hogy ot vót a ruha, ruhatár. Mer ugye téÇl v$lt, hát ruhába jött, vagy | felőÝtözve jöt mindenki. KÀrem széÇpen, akkor ugye b$r, én nem emlékszek, sör akkor nem v$ld divat, csag b$r v$lt ital. Gyerekeknek meg málnaszcrp. P$rsze, a fekete kávé akkor izs divadba vót, aszt is h$rták a f$lsz$lgálók. ÉÇs egész két-három szobát kiüritettek, ot tánc$ltak. Kéc coba megmaratt, ott iszogattak az idősebbek, beszÀlgetek. Akk$r jött éÇféÇl, akkor frissQsÊlt, rántot csírke vót, h$jn$lba tőÝtöt káposzta, szóval evés-ivázsból ált az egész lakadalom. Viszont menyasszontánc nem v$lt, nem v$lt eladó a menyasszony. De nászajándék v$lt, éÇs az –ty tcrtént, hogy $lmentek a Kaszanyickihe meg a másik ijQ nagy üzledbe, ahol edényeket árúltak, és akkor $lkülték az ajándéÇkot. Meg nagyon sok, nagyon sok ÀrtÀkes ajándékot kaptak a menyasszonyok, de nem v$lt menyasszontánc. Mikor legelőször menyasszonytáncot láttam, hát éÇn széÇgy$ltem magamat a menyasszony hejett, hogy, hogy ot t$rtották a kalapot vidéÇken. Ot már akkor is a vót a szokás, Debrecembe nem vót sokás. Elkűték, uty híjták, nászajándéÇk, az rendesen, #ra vigyázott a szüllőÝ, valaki megbízott, és asz rakták le a pincéÇbe. Osz m$j másnap, h$rmadnab bontogatták kifele, hoty ki mit kapott. A főÝzőÝedénytőÝl a likőrös poharakig ot minden v$lt. Mikor én kibontottam, egy bó²tot tuttam vó²na nyitni, attól a sok vendéÇktől amennyi ajándékot kaptunk. Nem vótak smucikok akkor a parasztok. Eccer kitettek [magukért], viszont ojan takarékosan Àltek. Ez mán nem t$rtozik a lakadalomhoz.
De tessék csak mondani!
Ojan takarékosan Àltek, hoty saját magunk fősztük a szappant... A zsíradék, ami nem v$lt használható², aszt ety külön edéÇnybe gyűjtöttük. Meg abba az időÝbe a civisek rengeteg bárányt ettek. A báránynak ugyi sok faggyúja van, asz mind kisütöttéÇk, és mikor $lmúlt a disznót$r, mer a disznót$rnál is sok hulladék, zsíradék összekerÊlt, akkor jött a szappanfőzés.
Hogyan főzték a szappant?
Megmondom. F$ltették a vizet, maró²szódát tetteg bele, éÇs néÇzegettük. Tyuktollat szettünk össze, hosszú szárnyatollát, éÇs onnan tuttuk, hogy mikor jó² a szappanléÇ, mikor betettünk ety szál tollat, és lekapta ró²lla, csak a csonkja marat meg. Akkor má rátettük a zsíradéÇkot. Kicsit mek kelletet só²zni, nagy üzsbe főÝtt, nagy üzsbe..., a szappan.
Még egyszer tessék csak elmondani, miből is volt a szappan!
Mondom ebből az összegyűjtött, selejd zs¤radégból, amit egéÇsz éÇvbe gyűjtött a háziasszony, $ra külön edény v$lt, amibe, egy ó²cska zs¤rozsbodon, oszt akkor, ami zsíradék jött. Na, ez a szappannakvaló, úty híjtuk, szappannakvaló. És akkor elmúlt a disznót$r, másnap jött a szappanfőzéÇs. Az úgy v$lt, hogy beletették a zsíradékot, kicsit meksó²szták, alatta víz vót, ez a, –ty híftuk, hogy lug, szappanfőÝző lug.
Miben volt ez?
Nagy üzsbe, nagy üzsbe. ÉÇs akkor minden zs¤radékot ráraktunk, hotyha töb v$lt, akkor kéÇt f$rdullót is főÝsztünk. Na, kérem szépen, és akkor, mikor jó² a szappan, ojan, mint a túró². Ojanná válik ez a zsíradéÇk, mint a túró², és akkor, mikor asz főÝ, akkor leszeggyük nagy bodomba vagy valamibe, és a lugot kiöntyük, az nem k$l semmire se. Az ojan h$jre, ahol nem tesz semmi kárt. Akkor újra f$ltesszük a szappanfőÝzőlevet, jó² sok léÇ, és ugyanígy meg[int].
Ez hideg víz?
Hideg víz. És ugyanúgy beletesszük a marósz$ldát [!] és ugyanúgy...
Micsodát?
Maró²szóda. Ez a zsírosz szóda, uty h¤jták akkor zsíroszszó²da, zsíroszszó²da. Bádog dobozba ár–ltak [!], nagyon veszed$lmes v$lt, nagyon kelletet vigyázni rá, m$rt nagyon sok izé, baleset, gyeregbaleset tcrtént, hotyha nem vód gondos a szüllőÝ, mer avv$ mostunk mi, zsíroszszó²dáv$. KÀrem szépen akk$r rátettük eszt a gyönyörű, már akkor csupa túró² vót, de még b$rna v$lt. De mán a második léÇ, asz hogy [?] gyönyörű hó²fehér lett ez a szappannakvaló². FőÝsztük, főÝsztük, ez m$jnem egész napos munka v$lt, ez a szappanfőÝzés, és mikor mán kéÇsz v$lt, akkor v$lt egy naty szappanöntőÝ, deszkábó² készÊlt $lkotmány, ijen, mint ez az aszt$l, csak széÇlesebb, és akkor abba egy vizes vászKlepedőt, amit az asszonszőÝtte vászKlepedő, kenderlepedő, ez direkt szappanfőző lepedő v$lt, asz megnedvesítettük, gyönyörüjen beletettük ebbe a kiöntő ládába, és abba rászettük a szappant, az másnapra mekkeményedett. Akkor asz kiborítottuk, éÇs v$lt ijQ szappRvágó drót, ami ojR vót, hoty kéÇt fogó² közzéÇ deszkábó² vaty fából készÊlt, két fogó közzéÇ egy rézdrót vót erősítve, és akk$ gyönyörűen avv$ f$lsz$ltük a szappant. Először hosszába, így, ijen hosszúra, és asztán mek kockára. A vót a háziasszonnak a krémje, hotyha valaki bement a geren[da], kamarába, akkor a gerenda végig vót rakva szappann$l, mer aszt odarakták fcl, ot szárat meg, evv# mostunk. Nem mozsdottunk, mostunk, evv# súr$ltunk is. Na, kérem széÇpen, mikor ez mektörtént, kim$rtük a szappant, akkor az ot levő lugba a régi edényeket, ami ugye óhatatlan, hogy rá ne sűjön, rá ne éÇgjen, az bele, beleraktuk a lugba, a tiszta lugba. Asz tísz perc alat hó²fehér vót, le vót f$rtőtlen¤tve. Ot nem vód baktérijum, az bisztos. Ennyi vót a szappanfőÝzés.
Milyen szappannal tisztálkodtak?
Hát úgy árúlták a bódba, kúcsosz szappan, mozsdószappan. Kúcs, kúlcs vót r$jta, mozsdószappan, mozsdószappant vettünk, mozsdószappant.
A tisztálkodás hogyan történt?
Na megmondom. Este nem feküttünk le, míg lábat, nyakat nem mostunk, az bisztos. Pláne nyárba a gyerekek, fürödni meg | tanyX kint, akkor mék fÊrdőszoba nagyon ritka háznál vó²t tehát a nagy mosóteknőbe füröttünk. Abba csutak$ltaG bennünket, éÇngem. Nagyanyámtó² jártunk hatan iskolába, éÇs minden szombaton naty fÊrdéÇs vó²t, mek h#jvizsga, h#jvizsga, amit nagymama, nagyon gondozott} | bennünket, mer abba az időbe is Àppen –gy, mint most, előkerÊlt a h$jtetű. És hotyha valamejiknek a pap¤rra ki m$rt eggy ugrani, akkor annak jött a denaturált szesz. Nagymama bekente a fejit, fejünket | denaturál szessz$l, még annak is, akinek nQ vót, m$rt nagyon figyel, vigyásztunk #ra, hogy el ne tetveseggyek [?]. Mer az iskolába meg a vót a szokás, hogy a tanító²nő megnéÇszte a fejünket. Akinek h$jtetűje vót, asz hazakűtte, osz mond meg, asz monta: Mond meg Àdesanyádnak, hogy mik ki nem takarít, addig nem jöhecc az iskolába! Ijen, ijen is vót. Tehát az bisztos, hoty k?t hetente, néha hetente is tiszta ágyat kaptunk, tiszta ágyneműt. FehÀrneműt –gy még [?] gyerekek vótunk, két-három naponkint váltottak r$jtunk. Mer nagyanyám özvegyasszK vót, a szülőnk a tanyán lakott, és a gyerekek, én meg az öcsém nagymamától jártunk, meg még négy árva, mer eggyik fijának mekh$lt az édesannya [felesége!], és négy árva maratt. Az eggyik árva dokt$r Németi Sándor lett, a nőÝgyó²gyász. Ösm$rte?
Nem.
Nem ösm$rte? Az eggyig gyerek, igen. Mikor a gimnáziumba bement, ki kén kapcs#ni [a magnót], akkor három árva vót az $lső gimnáziumba. Összeszeret, szerették egymást. Zaji Ferencnek híjták az eggyiket, Németi Sanyi, a h$rmadik, nem tudom. Zaji asz hamaréb mekh$lt, de Sanyinak az osztájtársa az | pap lett. Sán[dor], Sanyi mekh$lt, és úgy borúltak egymásra, hogy a három árva. És mindéÇg eggyüt t$rtottak. Az én onokaöcsém azÀr lett $rvos, mer asz monta, $rvos leszek, nőgyógyász, megmentem az édesanyákat... Rengeteg, rengeteg emb$rt megmentett, igen.
Váltsunk témát! A szövésről tudna beszélni Kati néni?
Nem, Debrecembe, Debrecembe egyátalán szövéss$l nem fogl$lkosztak.
Nem?
Nem. Se kend$rt nem term$ltek, nem. It nem t$rm$ltek a parasztok, megmondom mit t$rm$ltek: búzát, fekete főÝdön rozsot nem, asz csak a homokK. Homokon t$rm$lték a krumplit, fekete fődön nem.
Mit?
Krumplit. Most asz mongyák, b–rgonya? Akkor –gy montuk, hoty kolompéÇr.
Így tessék mondani, a régi nevükön!
Eszt –ty híjtuk, hoty kolompéÇr. Na kÀrem széÇpen, esz csak a homokon t$rm$ltek. Sz| akkor od búzát, tengerit, árpát, tak$rmány izét, luc$rnát, zabozsbökkönyt. Na meg az ügyesebjeji, má mint az uram is, az | t#rm#t mákot, b$rsót. Ezek le vótak sz$rződve a Mautn$r makkeresk[edőnek], natykereskedőnek, onnan kaptuk a vetőmagot, onnan attuk le, oda attuk le, ami t$rmett. ÉÇs f$rduló v$lt, kécc$r búza nem ment egymás után, a búzát asz mindég vetettük, zab után, borsó után, a mák után, a tengeri után. De hoty kéccer búzát t$rm$jünk, vaty kéccer tengerit ety hejjen, ijen nem vót. Ez váltó, váltógazdálkodás vót, uty hítták.
Hol volt a földjük?
Natyhegyessen. A Kádár düllőn mentünk ki, és ott a Kádár-düllő. És onnan ety kicsid b$l, jobra tértünk, és az mán, a Kádár-düllőnek a vége az mán Natyhegyes v$lt egészen az Ebesig. Ez v$lt az a bizonyos rész, amit kiosztottak, ötveneggy és fél h$ld. Eggyik felőÝll az ucca határ$lta a Natyhegyest, másik felől az Elep a vég, dél felől, a, Debrecen felől pedig az Ondód. Ez egy zárt terület vót, a Natyhegyessig, a fődek od düllőÝre voltak elosztva, uty hífták, hogy düllőföld. Ijen vót a Kádár-, Kádár-düllő, Vedrezs-düllő, Fási-düllő satöbbi. Ijen düllők vótak. De ojan hosszú düllő nem vót sehol, mint a Natyhegyessen, mer az háromszászhatvan bl vót egy düllőÝ. Emezek nem, nem tudom, mennyi, m$rt it vagdüllő is vót, ot vagdüllő nem vót.
Az mit jelent?
Asz jelentette, hoty két út köszt, itt is ment eggy út meg itt is ment, itt | pedig el vót válaszva, mer az ety tanyarész vót, ez meg másik tanyarész. És eszt a középső részt híjták vagdüllőnek, mer ot nem járt szekér, asz csak elválasztotta eggyig gazda főggyit a másiktól az a düllő. Tuttuk, hogy ott, eddik t$rt a mijenk.
Mi a dülő? Út vagy határrész?
Igen, az út. Például a Vedrezs-düllő az it vót, idájig vót a Vedres-, ezzel párhuzamosan a Kádár-düllő, így. Ezeg düllőfődek vótak. És a düllőfőd az mint, ot szekérut vót. Ot nem volt kövesút, az mind | szekérút volt csak, fődút, ugy montuk, főÝdut, ez a magyar elnevezés. Nem föld.
Így kell!
Azér igyekesztem... Igen, eggy ijen debrecenyi beszédmótszer vót. A nagynénémm$l történt, mikor iskolába ment, asz kérdeszte tőÝlle a tanító, hogy na, tanítónő, hogy: Na, Nagy Erzsi! Mennyi kettő mek kettőÝ? Asz mongya Nagy Erzsi: Kettő mek kettő nígy. Asz mongya neki: Nígy! Asz mongya neki a tanító: Nem nígy az Erzsi, hanem négy! Asz mongya: Hát négy meg négy mennyi? Asz mongya neki, asz mongya Erzsi: NéÇgy meg néÇgy az nyó²c. Asz mongya a tanító néni: Nem nyó²c az Erzsi, hanem nyolc. Asz mongya neki: Hát öt meg öt mennyi? Asz mongya Erzsi: Öt meg öt asz téÇz! Nem merte [nevet], ijen tipikus | debrecenyi beszéd, de széb debrecenyi beszéd.
Hát szép is az! Tetszett említeni, hogy a fogatolásról is szívesen beszélne Kati néni.
Hát, mikor a búzának sekéjen szántottak, oda elég volt három ló eggy eke elébe, de a tengerinek mindig méjszántást attak, ott öt ló² v$ld befogva, közvetlen az eketajigába volt ijen kisefa, #ra tették először a ny$rgest meg a rudast. Elibe vót az ost$rhegyes, ló²gós, há, még, gyeplős. Öt lóval szántották a méjszántást. Akkor annyira vigyásztak a fcldre, hogy ne... Az v$lt a jó, ha akkora nagy darabokat szakítot fel az eke, hogy jó nagy görcsös lett, mer..., de száraz legyen, ne nyers, t$ljesen száraz, mert jött a tél, kéÇrem szépen, és a hó² bejár, megrakta azokat a gcrcsöket. Az, mikor a márcijusi szél mekfújta, ojan lett, mint a hamu, ojan puha, ojan. Akkor asz mán boronálták, hogy mekfogják a téli nedvességet, elboronálták kéccer, háromszor.
De régen nem így mondták!
Berenálták, igen, már nekem is rááll a szám. Igen, akkor aszt elberenálták, még nekünk v$lt rugós | berenánk is. Ojat nem is láttam másnak, csak az én férjemnek. Az ijen, ojan volt, hogy ijen kis fakampók áltak ki belőle három s$r, öt, és akkor íty közbejött a kampó megint, és az gyönyörűen megberenálta a fcldet, gyönyörűen. Méjebben, mint a berena, méjebben. Rugózs berena, uty hifták. Csak nagyon, öt ló kelletett, mert nagyon nehéz volt. Igen. Akk$r e vót az előkészítés. Eleinte rendes vetőgéppel vetettük a tengerit, de később asztán jött az ültetőgép.
Milyen volt a rendes vetőgép?
Hát az ojan v$lt, hogy v$lt nyolcsoros, hogy nyolc, ez egy vetőgép volt. A vetőgép az ojan v$lt, hogy v$lt felül egy nagy ijen tárolója, abba öntötték a magot. Abba f$rgott a gébben fogaskerék, és ot vótak csoroszják, a csoroszja, a csoroszjába belement, és a csoroszja rakta le méjen a vetőmagot, csoroszja. Még vót ot valami közbe, de mi? A csoroszja rakta le a magot. Mán az izé, az ültetőgép, mán izén ment, dróton... Vót ojan, hoty kihúszta a drótot, és akkor az | kadrádba vetette, a tengerit.
Miben?
Kadrádba. Igen, pontosan így [mutatja], mindenfele s$rja v$lt. Így is, meg így is, meg | hosszára is, kerezbe is. Aszt azér szerették mán, akkor kezdődött ez, mikor huszonkilendzbe, addig én nem láttam kadrátozs gépet, az én férjem vett, az egész Hegyessen nem volt, a báttyával, aki szintén Hegyesen gazdálkodott, közösen vettek eggy ijen ültetőt. Uty hifták, hoty tengeriültető. És esz kadrádba vetette, azér szerették, mer húzatták a tengerit, ekekapáv$l. Egy ló húszta az ekekapát, az ojan ügyes vót, hoty szépen ment a tengeri s$rja köszt. Eggy ember hátúl fokta, és az mindég uty t$rtotta, hogy mekkapája a tengerit. Ot nem vót szabad egy gaz, szál gaznak se lenni. És ez azér volt jó ez a kadrátos tengeri, mer lényegesen kevesebb | kézikapát igény$lt. Mert így, így is lehetett, kerezbe is húzatni meg | hosszába is. És akkor ugyi, ahon a tengeri vót, rendesen két szál k$lt ety hejen, aszt uty könnyű vót, irányozni [?], mert csak ety kis kockát kellet kapálni, mer hotyha rendes vetőgéppel vetették, akkor sorjába vót, mint most, pontosan ugy nézet ki, mint most, és akkor ugyi végikkapálni meg egyesíteni kelletett.
Mit csinálni?
Eggyesíteni... Az asz jelentette, hogy akkor nem ijen sűrjen vetették a tengerit, akkor mek se termet vóna, mer nem ijen f$jta, ló²fogú tengeri volt már akkor, úty híjtuk, hogy lófogú, úgy nézet ki, mint a mostani. Csak azokat nem lehetett | körülbelőÝl ny$lcvan centire hagyni eggyiket a másikhoz. És asz mikor kieggy$ltek, akkor osz mentek, mekhúzatták először hosszába, mer kerezbe nem lehetett. Akkor ment a dol[gozó], a munkás, és azokat kivagd$lta.
Ezt hogyan nevezték?
Eggyelés, eggyelés, tengeri eggyesítés, eggyelés. És akkor egész nyáron abba mindég mozgott a ló, míg csak el tudot menni. Mán nem láccot ki a ló, még akkor is mindég... Nem v$ld gaz, még akkor is kapáltak, akkor is kapáltak, mer asz monták: “Minden kapálás eggy eső.” Eggy eső, mer a h$jszálcsövességet el..., és nem tutta [!] a pára kijönni. Hát akkor osztán a tengeri kihányta a csövit. Nem tudom, mijér ugy neveszték, hoty kihánta a csövit. Akkor asz szépen nőtte magát, őÝszig beÀrt, míg jól megérik a tengeri. Tengeriszárító nem vót, mindenüt nagy górék vótak. Ha ojan naty t$rmés vót, hogy nem fért a gó²réba, akkor úgy nevezet repülőgórét épitettek. A repülőgóré az ojan v$lt, hogy lehetett, lerakták a cövekeket, az oszlopokat, alá csutkát raktak, ijen levágott | tengericsutkát, szárt inkább, így mongyuk, most jobban ismerik így. És akkor #ra borogatták a tengerit, a tetejit megint | befették evvel a levágot csutkaszárr$l. Hát persze, hogy mindig eszt használták ki legelőször, esz használták el legelőször, mert eszt a tárolási bótot [!] nagyon szerették az egerek. Mindig asz használtuk el legelőször, a repülőgóréból. Májusi m$rzsolás, nem, májusig nem m$rzsoltak tengerit, addig a góréba száratt. A kereskedő se vette meg másképpen a tengerit, csak uty, ha májusi m$rzsolás. Májuzsba minden tanyába ment a m$rzsológép, m$rzs$ltak.
Géppel?
Géppel. Nem ojan géppel ment asz, hanem ijen tengerihántó, uty híjták. H$jtották eszt, szeméj hajtotta. Eggy etette, eggy | tekerte. Ha az mán nagyon $lfáratt, akkor mekcserélték a munkát, amejik etette. Mer mindég abba rakni kelletett, csövenként a tengerit, abba a tengerihántóba. Uty híjták, tengerihántó, ennek e vót a neve. Csövenként raktág bele. Aszt a száz mázsa tengerit is lecsöveszték.

A felvétel 1998. június 12-én készült.

Az adatközlő Erdei Lászlóné Szatmári Mária (1917, Debrecen) htb. Lakása: Debrecen, Széchenyi u. 76/5. Négy elemit és négy polgárit végzett, református vallású. Szülei középbirtokos gazdálkodók voltak. Férje a város egyik jeles tímármestere volt. Értelmiségi családi környezete miatt nála kevésbé jelentkeztek a tájnyelvi sajátosságok, a regionális köznyelv helyi változatát beszéli.

Beszélgessünk az életéről, a gyermekkoráról!
A gy$rmekkorom mint kicsi gy$rmeknek, szép emlékekkel gondolok vissza $rra, amikor az édesapám vaty kint a tanyán, ő a lóra felÊlve, engem maga elé véve, és vitt engem a szomszédos tanyába, mert ot valami elintéznivalója volt, és akkor, mert ekkor már az édesanyám nem élt... Ötéves v$ltam, mikor mekh$lt édesanyám, ezerkilencszászhuszonkettőben, és itt árván marattunk hárman testvérek. Én voltam a lekkissebb.
Hogy nevelte az édesapja?
Hát ő egy igen szigorú emb$r v$lt, úgy erkölcsileg és mint, mint a gyerekekkel szembe. És engem ugye, v$lt | gyermektelen nagynéném, aki kértek, hoty, hoty ők majd engem nevelnek, de nem adot magától, nagyon ragaszkodott, hogy a gyermekeit ő elláttya, és, és hát ő sikerült is. De két év múva azért mégis úgy gond$lta, hogy | talán a gyerekeknek és talán nekem leginkáp szüksége van anyára, és így megnősült, és így második házasságából is asztán későp született egy gy$rmek, aki már azóta nem él. Sőt, hát ijen nagyon korán elhaló családnak a leszármazottya vagyok. Emlékszem jelenetre, mikor a temetőbe mentünk, és, és elmentünk a, a Hatvan uccaji temetőbe volt a temetkezéÇs, és ott a Csokonai sír mellett/től [!] vagy, vagy öt, tíz méterre volt a Szatmári Jancsi sírja, és ott | mind, mind fehér kőÝ, szürke kőÝ. Fekete szinte nem is vold benne, csak mind... És, és, és szinte ötvenen alul, tizenvalahánytól ötvenéves korukig.
Mi volt ennek az oka?
Korán $lhunytak. Hogy, hogy mijen betekségben, nem tudom, de valószínű, hogy mint ahogy az édesapám is, és édesanyám is. Abban az időben az volt, hogy mind | tüdőbeteg.
Ezt a betegséget hogy nevezték régen?
Hát arra külön nem emlékszem. Én csak arra emlékszem, hogy édesapám gyermek[nek] mesélt sokat. Ő a, ő első világháboruban Sz$rbiában, vagyis hogyis mongyam most? Doberdó körűli harcogban vet részt, és ő híradós volt, telefonos volt már akkor. És etyszer naty támadást kaptak az ellenséktől, és akkor ő, ő valami fönt magaslaton volt, ami a naplójába, mer ő naplót is vezetett arról az időről, és oda volt írva, hogy | hogy valami ojan szúrós anyagot...
Mérges gáz.
Igen, igen, hogy, hogy ugye, úgy mentek le már a hety tetejéről, ő alik tudott, és mikor már lement oda a, a csapathoz vagy ahová, ahol v$ltak elszállasolva, már akkor össze is esett, és akkor ő haza is jött, szabaccságra engették őt. És ez ugye ezerkilencszásztizenhadba volt, nyáron, és én úty születtem meg ezerkilencszásztizenhédben...
De térjünk vissza a gyermekkorhoz! Mikor kezdett iskolába járni?
Igen, igen. Hát ezerkilencszászhuszonnégyben mentem iskolába. Huszonnégybe. Hát azért ojan későn, mert ami... Nahát ez megint más!... Amikor beiratkosztam első osztájba, akk$r skárlátos lett a bátyám és én is, és akkor én már nem is végesztem aszt a[z] évet. Tehát majd a következő évbe mentem. Tehát én íty tulajdonképpen ezerkilencszászhuszonnégybe kerültem az első osztájban [!].
Tetszik emlékezni az iskolai évekre?
Húú, hogyne! Hogyne! Szerettem nagyon szavalni, szerettem verset mondani, énekelni: Mesebeli kis kirájhoz /Belépett ety kisleány./Ugye szép it, ugye jó it, monta./Nész csak ide meg oda!/Bársony itt a gyepes udvar,/Drágakő a palota./Nézd, a libánk ezüstollú,/Aranyszőrű a cicánk./Ugye, itt maracc minálunk/Örökre, te kisleány?
Nagyon szép.
És akkor a kislány mongya, de hát eszt természetesen én montam, hogy: Köszönöm a mekhívását! Én el nem fogathatom./Szalmatetős kicsi kunyhó/Az a ház, hol én lakom./A mi libánk fehértollú,/S nem aranyos a cicánk,/De ot van a két testvérem,/Édesapám meg anyám. /Ha ölelnek, ha csókolnak,/ Fejem rájuk hajthatom./ Szalmatetős kicsi kunyhóm,/ A világért nem adom! - És én akkor elsírtam magam, és sírtam nagyon, mert akkor nekem már nem élt aFzédesanyám, és ez, ez megmaratt. Mert akkor nekem már, már nem élt. Asztán nagyon szép emlékejim vannak még a, a[z] iskolaji évekről, mert amint ma mongyák, ha két kanalat összecsapnak, akkor azon bisztosan részt vettem. 
Voltak ilyen rendezvények?
Óó, mek t$rna az udvaron. Akkor abba benne v$ltam, hogy én ot tornásztam... Szóval szerepelgettem, szerettem. Dehát ugye az idő múlt, és édesapám beteg lett. És ezerkencszászharminckettőben ő is eltávozott. Tehát ötveneggyéves korába ő is mekhalt. Már akkor nagybátyájim, nagynénéjim, az első vilákháború utáni időgben meg a nagybátyám első első világháborúban odamarattak, útyhoty tulajdonképpen én kéd bátyámmal voltam itt, a sok, a nagy, a nacscsaládból, akik szintén már, hogy előreszalaggyak, azok sem élnek.
Hol tetszettek lakni?
Hád Debrecemben a Betlen ucca hatvanöt szám alat volt a mi naty házunk. Naty ház ugye, annyira nagy, hoty hét szomszédunk volt! Az az érdekessége, hogy ugye a Tali Kálmán ucca, Darabos ucca, Homvéd ucca és a Betlen ucca az ety szög volt, és a mi házunk úgy lekközépen volt. Tehát nekünk szomszédunk, közvetlen szomszédunk volt Tali Kálmán uccára is, Darabos uccára is, a Homvéd uccára is, és a Betlen uccára is. És nálunk, nekünk egy eggész [!] nagy udvarunk volt így. Elől ugye az uccaji részen három szoba, hátul kettő. Akkor a kis udvar volt a virágosk$rt, akkor a középső udvar volt a, a[z] istálló, amit már az édesapám éppítetett [!]. De az viszont még, mék szinte szeb volt, mint a lakás, mert egy új épület v$lt. Asztán hátul még egy órijás, hát mint | gyereknek órijási, kert volt, sog gyümölcsfával és mindenféle jóval.
Mária néni, térjünk vissza a házhoz! Tessék nekem bemutatni, milyen volt a régi házuk a Bethlen utcán!
Hát, amint montam, három szoba v$lt, illetve, kezgyük: volt egy naty kapu, középenformán, és akkor attól balra három szoba és a jobra pedik kerítés volt, kőker¤tés, és ot kert volt. Tehát ha bementünk ugye, akkor balra fordultunk, és ott el alagba ot volt a, az épület, a lakóépület. Jobra pedig, mondom, naty kert, ahol ugye mindenféle virágok, gyümőcsfák, rózsabokor, végig orgonasövény, és amikor bejött a nagy | szekér, ugye meg, megrakot szénás [szekér] vagy | szalmával megrakot szekér, ugye akkor, akkor eggy ijen viráksor közöt ment hátra a nagy, a középső udv$rra.
Milyen gyümölcsfák voltak a kertjükben? Mennyi fa volt?
Nem tudom. V$lt, v$lt húsz, bisztosan volt. Amejig dijó, meggy, alma, barack. Hát akkor még őszibarack nem volt, hanem sárgabarack volt, négy fa is. Egres v$lt, azaz, hoty pöszméte, ugye...
Hogy mondták?
Pöszméte, igen, pöszmétének. Asztán ribizli. De ezek szúrós, apró bokrok. A ribizli ugyan nem, mert az nem szúrt, aszt szerettük is szedni, min gyerekek, de a pöszmétéd, bizony az meksz–rkálta a kezünket. De hát le kellett azér szedni, mert ojat [!] nem volt, hogy eszt nem csinálom vagy nem szeretem. Mindent csinálni kellett, annak ellenére, hogy volt pedig alkalmazott, aki hát elvégeszte a dolgot. De ugye nekünk, gyerekeknek is azér mindenben részt kellet venni.
Milyen almafa volt a kertben?
Hát ojat ma már nem is lehet talán. Édes volt, egésszen édes $lma... Nem emlékszem, csak esz tiszta zcld volt akkor. Zöld. Tehát piros alma nem is volt... És, és arra emlékszem, hogy a pöszmétével együtt | főszték meg, hogy, hogy jóízű legyen, hoty savanyú is legyen...
Tetszett mondani, hogy virágoskert is volt. Milyen virágok voltak akkor egy cívis portán?
Hát a mi portánkon, ahogyan már montam, egy, az egyik oldalon lila orgonabok$r-sövény egésszen három-négy méteress, mék talán annál is hosszab volt az a[z] út, ameddig. A másik oldalon pedig a jázmin. Ez egy apró fehér virágú, szintén bok$r. Asztán közbeiktatva rózsabokor, ami nem ez a nemes rózsa, ami ma van már, hanem bok$rszerű, de magass volt az is, és oan fürtösen. Nem futórózsa volt, hanem csag bokor, de fürtösen a virág, két méter, három méteren keresztül. Az ojan szép vót tavasszal, mikor virágzott. Asztán lillijom, fehér lillijom, tüzes lillijom, asztán volt még egy oan kiz zcld bokor, aminek nem tudnám a nevét.
Ez miért volt tüzes liliom?
Mert tüzes színű vót. Sárga volt. És ojan tüzes lillijom. Tüzes lillijom volt a neve.
Még milyen virágok voltak?
Árvácska, szássz$rszép, asztán galagonyabokor volt, ami hát az, az ma is van talán, galagonya. És a középső udvaron még volt egy nagyon szép ol$jfa, olajfa. A kút mellett | volt, és annak a bogyója nagyon éÇrdekes volt, amikor a, a[z] istállóból a lovat kivezették, hát az ojan szép látvány volt nekem mint | gyereknek is, hogy ott a, ahogyan a vájúból, amibe behúszták a vizet a lovaknak meg a jószágoknak...
A telek hány részből állt?
Három. Három nagy részre volt [osztva]... Elől volt ugye a virágos rész.
Azt hogy nevezték? Ott volt a ház is, igaz?
Hát ígen. A lakóépület, ahol laktunk, tehát és akkor volt a pincelejárat, merd borospince is v$lt természetessen. Fölötte kamra v$lt. Ez már a második udvaron volt...
Az utolsó része mi volt a teleknek?
Asz pedig a k$rt. Akkor volt még a második és a harmadik rész között egy góré. Amibe a kukoricát raktároszták, hogy mongyam, télire vagy nem tudom, ahogy be, hosztag be, ugye, hoty télen legyen a jószágnak... Mer tehén is volt idehaza, és a, az abrakot, amit ugye fejéskor elévetettek a tehénnek, hát ugye kukorica meg asz[tán] még darálló is volt, amibe le kelled darálni, és így atták a, a jószág elé.
Milyen épületek voltak még a középső udvarban?
Kamrák. Maktár is v$lt, amejben három részre volt. Volt egy előkéje, és akkor három részre volt [osztva]. Úgy neveszték, hoty szuszék. Szuszik, szuszik! Három részre volt osztva, és akkor ugye oda gabonát. Már búzát. Egyigbe búza v$lt, a másigba lemorzsolt kukorica vagy mikor mit ugye, amibe, tehát ez egy maktár volt. Az volt a neve. AsztX mellette volt ety füstölőÝ, amiben füstölték a, a levágot jószág[nak], disznónak a termékeit, vaty hogy mongyam na a, a... Mer nem etyszer, hanem töpször is v$l disznóvágás nálunk, mivel kint a tanyán úgynevezed benkosztos cselédek v$ltak, és, és azoknak hát egész éven át sok ennivalóra volt szükség. Mert ijen elgondolása volt az apámnak, hogy ő csag benkosztos t$rtott. Hogy asz tud d$lgozni, aki, akinek jól. Tehát ő nem komencijós cselédeket tartott, így az akkori szóval mondva, hoty komenciós cseléd, nem azokat, hanem benkosztost. Tehát ott előttök, és az apám is aszt ette, az édesapám is aszt az ennivalót, amit a [cseléd]...
Mi volt még a középső udvarban?
A középső udvaron volt a, az istálló², amejiken középen ugye naty kétszárnyú ajtó, amit kinyitva, akkor az jobra a két-három tehén, ha volt ithon. Asztán, ha ló, az nem volt ithon, csak akk$r, ha a tanyáról bejöttek, és akkor a baloldalon pedig a lovak voltak. Az úgynevezet hídlás, ugye ahol a szennylé lement egy, egy aknába, és időnként ugye onnan asz ki volt szedve, és akkor a kerdben az volt le, elterítve a föld[ön]. Trágyászták a földet.
Most a tanyáról tessék beszélni egy kicsit! Milyen épületek voltak ott?
Hát az édesapámnak, egéz gyerekkoromra visszagond$lva, ő bérelt földön gazdálkodott. Valamikor az nétyszáz holt föld v$lt, de ő már egy bizonyos részét, valami százvalahány hold volt, amit ő dolgozott, illetve ő vette bérbe. Revicki-tanya volt, a Sárga-tanya, úgynevezet Sárga-tanya. Ez a mostani Négyes útnak a jobb oldalán v$lt, Szoboszlótól visszafelé körülbelül négy-öt kilométerre. Lehet, azóta már Szoboszlónak, addik ki van építve...
Jó messze!
Messze volt | Debrecentől, igen, igen, és ezért visszaemlékezve a gyerekkoromra, minden szombaton délután vagy vasárnap reggel korán már hazajött az édesapám, mer templomot nem múlasztotta volna el délelőtt, és majt ha esetleg ithon is maratt a, a délután ugye, ha, de már másnap, vasárnap, hétfőn reggel ő kiment korán a tanyára.
Milyen volt ez a tanya?
Jaj, igen. Asz két nagy rézből ált. Volt az első rész, a, az úgynevezet Sárga-tanya. Tudnillik ugye mindenüt fehérre volt meszelve a tanyaépület. De ez egy nagy oszlopos, tornácos rész volt, ijen vas oszlopokk$l, amejik úty ki is v$lt cirádázva, és ojan motívumok voltag benne, ahogy visszaemlékszem... És sárgára volt mesz$lve. Kerítés, fa, léckerítéssel ety kis kert elől, ami tele volt virággal, szintén jázmin, jázminbokor. Ebben a kerben ety filegórija is v$lt, ami aszt jelentette, hogy, hogy, ahogy a tornácról lementünk két lépcsőt, akkor ot szembe úgy be lehetet menni a filegórijába. Két oldalról deszkakerítés, és akkor a teteje cseréppel volt fedve. De ez is valahogy, mondom, két oldala deszka, egy oldala jázminbokor v$lt. Három, na, hogy mongyam, három old$lról volt üllőlóca, ami úgy be vót építve, tehát az oda volt építve, és körül, körül, na, közepén egy evőszéÇk, amit úgy nevesztek abban az időben, hogy evőszék, és akkor oda jötteg be a, a munkásemberek, és ott ebédeltek. Egy | tálból ették, nagy, hosszú nyelű evőkanállal a, ebbe az evőszék közepére, annak volt a közepén egy luk, nem tudom, eszt így ismerik-e maguk?
El tudom képzelni.
És oda volt téve a, a igen. És a naty kenyér szintén ot volt hatalmas késs$l, amiből mindenki annyit vágott, amennyit a, a munkásemberek, amennyire éppen szüksége vó²t, vagy amennyit... És érdekes vót nekem, mind gyereknek is asz látni, hogy mijen ügyesen vették ki a tálból vagy amid bográcsba, akkor a bográdzsból azzal a nagy, hosszú nyelű kanállal, és a, az ennivalót, és úgy a kenyérre, ami a bal kezügbe volt a kenyérszelet, arra úcs csöpöktetve, hogy a csöpp, ha ne az asztalra vagy valami, hanem már akkor a kenyérre csöppent, és akkor úgy ették a, a[z] ennivalót, ami oda volt készítve nekik.
Mit ettek általában?
Hát visszaemlékezve míndik husos étel volt. Tehát és a bicskával pedig a húzsdarabot vették ki. Ez gondolom, hogy a, a[z] időszaknak mekfelelően. Habár hordós káposzta ugye, az a pincébe, ot kint a tanyán is meg ithon is, a h$rdós káposzta nemcsak ety hordóval, hanem többel is volt. Asztán a tökre emlékszem. Aszt még nekem, nyáron kint voltunk, akkor nekem izs gyalulnom kellett, mer töklaska volt. Így monták akkor, töklaska, és nagy darap hússal. Asztán pénteken, akkor mindik főt tészta volt. Túrózs galuska, amire így emlékszem, mek hát, ami ottan...
Még milyen épületek voltak a tanyán?
Akkor kimenve erről[!] a kis k$rdből szembe volt ety kút. Mit mongyak? Öt-tíz méter is lehetett, nem tudom. Ugye én már nem, nem [emlékszem], hogy messze vaty közel. És ez volt a jó, úgynevezet jó vizű kút vót. Egy nagy gödcr, amibe békák meg, ma már tudom, hogy az vó²t a parti fecske... Meg a tócsában meg békák voltak.
Ezek a kútban voltak?
Nem, a, egy nagy gödcr volt, amiből valamikor, gondolom, hoty kitermelték a[z] építkezéshez a vájogot. M$rt ha elmentünk, ahoty tőlünk kijöttünk a kerdből, ézs b$lra mentünk, akkor ot v$lt tíz méterre talán, lehetett annyi bisztos azért egy istálló², amejik három épüledből volt. Elől a lóistálló, asztán, asztán tyúkól is v$lt, vagy verem v$lt, ami, és, és amibe a tyúkok voltak.
És a sertések hol voltak?
A s$rtések? Hát az ugye, amit elmontam, hogy a lóistálló mögött ot volt szin, egy, ety karám, amejiknek az eggyik oldala ijen félig, na, nyitot volt a karámra. És ot voltak a, a disznóknak egy része, amejik úgynevezet nyargaló disznó volt. Mer hát töpféle volt, mer külön volt ety kondás, aki állandóan ot volt, sőt, mellette neki volt még egy, egy | kisegíttője is. Mert külön körülbelül, na és igen, és akkor, ha ebből kiengettéÇk a disznókat fürdeni, mert volt egy, egy ijen, pecének hífták, egy oan patak, ami átf$jt a, a réten keresztül, amin híd is volt, ot szekérrel ot leheted bejárni a tanyába...
Mi az a nyargaló disznó?
... Hát ugye volt, amejik, amejiket hízlaltak. Tehát az volt a hízó disznó. Tehát az bent vót állandóan ebbe is a, a, egy elkerítet részen, ézs bőÝven táplálták ugye kukoricával, tehát hízlalták, és ahogy egy mekhízott, egy | csapad disznó, akkor már jöttek ki érte a vározsból mijen? mijen? nyitott autóval, nyitot teherautóval, és fölrakták, és akkor hoszták ide be Debrecembe, és id d$lgoszták föl. Már nem a, tehát a kereskedő megvette ott. Kijött a kereskedő, és akkor onnan el[szállították]. Húsz-huszonöd disznó volt egy, egy, egy | csapadban. Akkor a ny$rgaló az volt, az a disznó, amejik ugye nem kicsi malac, mert mék külön egy másik hejen ot pedig a fijasztató v$lt, ahol ugye a kocák vótak. Hat kocára emlékszem, amejiknek, ha bementünk a, a hejiségbe, szintén középen egy, ety kikövezet rész v$lt, és jobról-balról három-három kutrica.
Az micsoda?
Kutrica, ami el volt választva, és, és ajtó ott, a, amejiken bent volt a vemhes vagy minek hífták akkor, a kocadisznó. A kocadisznó, és, és alul pedig ijen fölhúzós kis retesz v$lt, amit ha felhúsztak, akkor a kis malackák kiszalattak, akkor a kiöntött árpát ették, asztán utánna megind befut[ottak], szalattak ugye az annyukhoz, és akkor ot pedig neki ált, fekütt ugye az annya, és akkor od dürückölték. Hát én mint | gyerek, eszt nagyon szerettem.
Mit csináltak a kismalacok?
Hát szopták a[z] annyugból a jó tejecskét, a kocából. És ojan, Juház bácsink, vagy igen, a Juhásznak hífták a, a bácsit, aki volt a kondásunk leg, egéz gyermekkorom[ból] emlékszem, hogy ő volt ott. És minden kocának nevet adott, és mindegyik E betűvel kezdődött, és még a kutricájukra rá is volt írva a neve, a[z] Erős meg Emse meg Etel, és ijen női nevek vó²tak a disznóknak adva.
Hogy nevezték azokat, amelyek már nem voltak kismalacok??
Igen, ezeket hífták ugye a nyargalónak. Hát ugye az, amig megnőtt annyira, hogy majd be lehetet fogni hízlalni. Mer hát nem tudom úgy az időt, hogy mennyi idő alat nőtt abba aFzidőbe meg.
Más nevük nem volt ezeknek?
Én nem emlékszem, hogy let volna.
Úgy, hogy süldő, nem mondták őket?
Jaj, dehogyis nem! Hát igen, süldő.
Most beszélgessünk arról, hogy Mária néni mikor tartózkodott a tanyán! Hogyan éltek ott kint?
Hát abban az időben az volt a szokás ugye, hogy ahogy az iskolai évnek vége v$lt, szinte vizsga utáni napon már gyerünk ki a tanyára. És akkor kint a tanyán ugye a tanyasi életet éltük, és ot kellett | beseg¤teni, mert az elve az volt az akkori öregeknek, hogy mindent mek kel tanulni. Ézs bizony, amikor a[z] úgynevezet tanyás néni, a Zsuzsika néni, aki ugye kint ot főzött aFzembereknek, ha dagasztotta a kenyeret, kis | székre kellett álnom, és segiteni dagasztani. Asztán a krumplit puculni, a tököd gyalulni, és minden, ami munka vót, házimunka, mindembe bele kellett, be kellet segíteni. M$rt ha ugy láttam, hogy a szomszéd | tanyából, vagy nem tudom, mázs gyerekek inkáp csak jáccottak, az apám asz monta, hogy mek kel minden tanulnod, mer akkor követelheted mek későbben a jó munkát.
És ki volt, aki a házimunkát végezte?
Tanyásné, tanyásné, ez volt a neve. Tanyásné, így neveszték, hát ugye, mert hogy ő mindik kint volt a tanyán.
És mi volt a feladata? Mennyi pénzt kapott?
Óó, hát a fizetésére nem emlékszem, ez | hogy mennyi v$lt. De volt. És ő csak kora tavasztól őszig volt a kint a tanyán, és vezette eszt a hásztartást. Addig volt, mert amikor a Hortobágyról a jószágok | bekerültek, mer ugy[e] az apámnak sok jószága volt ot kint, és marhák meg na, szarvasmarha és lóálománya hát, és amikor ősszel ugye a Hortobágyról behajtás vót, így neve[zték] monták akkor...
Hogy mondták?
Behajtani... Hát igen! Tehát hoty pontosan az időt ugye én nem tudom. Októberben vagy mikor? Novemberbe, elején? Októberbe volt még asz talán. És akkor úgynevezett. Jaj, hogy is monták akkor? Tehát ety férfiember, aki a reggelit, vacsorát ot kint ették már, de a, az a[z] ebéthez való főtt ételt, aszt már a városról vitték ki minden héten kéccer-háromszor. Mer akkor elált az étel, és naty kannágba az ennivalót. Mer ugye nyáron napszámos is volt, meg akik kaszáltak, a, a legelőt kaszálták, illetve egy úgy nevezet kaszáló volt. Ugye a szénát ahogy lekaszálták, gyűjtötték, tehát télen ugye kevesebben voltak, mert már akkor, és férfiember volt, aki, aki főzött[!] ott a reggelit. Mit? Hát lebbencset. És ugye tejet. Kint is volt azér tehén, ami fejőstehén, és a tanyán is, akkor tejet annyit ettek, amennyit éppen jólesett nekik, mert ot volt, és tehát az övét ették, csak kimondottan a, az ebédet vitték itt | Debrecemből, vagyis a városról... Hát ugye bejöt hetenként kéccer egy | szekérrel a, a valamejik kocsis, és akkor itt, mer hozott ugye az ithoni jószágoknak ennivalót...
Beszélgessünk arról, aki a tanyán segített. Ő csak maguknak dolgozott?
Csak, igen, igen. Ő ugye nyáron kint volt a H$rtobágyon a jószágokk$l, és télen ugye nemcsak a mienk, hanem a debreceni gazdáknak a jószágaira vigyáztak. Többen voltak, és ugye volt, aki nálunk volt, a mi tanyánkon...
Mi volt ennek az embernek a dolga?
A reggeli és a vacsora étkezését ő álította elő. A kinti többi munkásoknak, ugye a kondásnak, a fijúnak, aki vót a kondás mellet segíccség...
És bent a városban is volt állatuk, ugye?
... Id bent a debreceni lakázsban is ety tehén állandóan v$lt, a nyáron is, ami ellátta ugye az ithoni csaláttagokat, akik ithon voltak.
A tehén nyáron otthon volt egész nap, vagy pedig kihajtották?
Kihajtották itten a legelőre. A csordás reggel csattogott, akkor ki kellet nyitni a[z] uccaji kaput, ugye a, vagy nekünk, gyerekeknek, amíg othon voltunk, vaty pedig ugye a lány, aki a hásztartást vezette ithon. És kinyitotta a kaput, és akkor már a csengetés | szavára a tehén ballagot ki. Cifra vót a neve, egyikre emlékszem, mer ténlek t$rka tehén volt. És Cifra neve v$lt, az volt a neve... S akkor ő f$rdult ki már a, a, ott a Homvéd ucca fele, mer ot hajtották ki a, a legelőre. Este pedig útyszintén vissza, és mijen érdekes vót, hogy ezek a jószágok mind | külön megismerték, hogy mejik kapunál kellett ugye megálni. És ottan már bőgött is, ha nem nyitották ki a kaput azonn$l. De hát arra már mindég gond volt, meg a, a csordásnak. Itten debreceni csordásnak a csergetését ugye asz mekhallottuk, és, és akkor mentünk kaput nyitni, mikor ki volt lekközelebb a kapuhoz.
A sertéseket is kiengedték?
Nem. Ithon s$rtés nem volt. Volt ugyan s$rtésól, de ugye, ha, ha éppen úgy adódott, de nem tartottunk, asz kint volt a sertés a [tanyán].
Most váltsunk témát! Lány korában az iskola mellett még mivel tetszett foglalkozni? Voltak-e tanfolyamok?
Igen, v$lt. Én is jártam főzőtamfojamra is. A Kishegyesi –ton volt egy ugynevezed gazdasági iskola, és oda jártunk, akik úgy befizettünk egy összeget, és akkor, akkor ot tanitottag bennünket, hogy | hoty kell a szép terítést, aFzasztalt teríteni, szendvicset készíteni, mert már akkor is csináltuk, meg | főzési dolgokat. És még most is emlék[szem] aszt, amit füzedbe le kellett írni. És az első mondat ez volt abban az időben, még visszaemlékszem, hogy a só meg ugye a fűszerekről tanultunk, hogy mit hoty kel fűszerezni, és hogy a só akkor tiszta és jó, ha tiszta vízben minden üledék nélkül oldódik fel. Ez volt az első mondatunk a füzedbe, amit leírtunk.
Meddig tetszett ide járni?
Óó, pár hét vaty hónap, nem tudom. Nem tudom pontosan. Három hónap volt. Hetenkint kéccer jártunk.
És egy foglalkozás milyen volt?
Ugyanúgy, mint ahoty házilag, mek kellett a tésztád gyúrni, mek kellett a rántást pirítani, és akkor aszt mi el is fogyasztottuk magunk.
Hogyan tanították ezt?
Hát a jelszó az volt, hogy minden tudni kell. Hogy $re szükségünk van az éledben, mint ahogy valóban szükség is volt. Tehát oan sog bővebbet erről nem tudok. Mondom, ugye, hogy a fűszerek adagolássáról, meg a, a sütemények, t$rtág díszítésséről is, hogy na mijen krémeket csináltunk. Ijesmiről volt [szó].
Ki tanította magukat?
Egy idős lány v$lt a taní[tónk], tanárnőnk. Péterfi Katának hífták, ha igaz. Péterfi Kata. Már nem emlékszem, hogy a, rá. Asztán v$rótamfojam volt. Asz pedig egy, egy v$rrodába, akinek az volt a foglalkozása, hogy varrónő vót, és akkor ő mekhírdette, hogy | szabni-varni taníttok, és hát a[z] összegre is, nem emlékszem, mennyi volt. Csak ety télen jártam. Mert eszt már csak később ugye, ez már iskola elvégzése után volt. Már a néty polgári után.
Mire tanította magukat, mit varrtak?
Hát legelősször is a[z] úgynevezett endlizést. Hoty hoty kell elvarni egy ruhát, ha megvarrunk, akkor hoty kell eld$lgozni. Ezzel kesztük. Abba az időbe jött | be a váltömő divat, akkor a váltömőt csinálni, másik nap... Na és ide reggel nyolctól csag délig volt, és lekfcjep, ha nagyon sok vót a munka, akkor úgy barátilag mekkértek, hogy akinek ideje v$lt, hogy még maraggyunk egy | kicsit, és csinájjunk, segíccsünk od be a Monginak. Főző Monginak hífták a varrónőt.
Ő eladta a ruhákat, amiket csináltak ?
Nem, hát voltak neki úgynevezet kuncsaftyai, akik oda jártak, és őnálla d$lgosztattak, varrattak, ruhát. Hát ma minek mongyuk eszt?
Még mit tanultak, amit aztán később tudott hasznosítani is?
Hát annyira mektanultunk, hogy, hogy magunknak javításokat, átalakítást hát szebben tuttuk talán vagy ügyesebben mekcsinálni, mint aki, aki, aki nem járt ide, erre a tamfojamra...
Milyen divat volt akkortájban? Milyen ruhát csináltak?
Ugyanúgy, mint ma, hogy nappali ruhát, és ugye kosztümtől kezdve szoknya, blúz, estéji ruha, kinek mire volt szüksége. És ugye hoszta az oda a varrodába az anyagot a főnöknőnek, és akkor ő levette a méretet, kiszapta, és akkor mi pedig, akik ottan ezen a tamfojamon részvettünk, akkor megmutatta, hoty hoty kel csinálni, mit kel csinálni r$jta, és ezeket csináltuk. Például akkor jöd be a sog gombos, apró, pici gombos | divat, hogy, hogy végig elől apró kizs gombok, ézs behúzod gombok v$ltak, tehát ugyanabból az anyagból, tehát a saját anyagából. És akkor ojan ringliket kellet v$rni, amivel begomboltuk. Tehát nem gomblukk$l begombolva, hanem ijen kis, sréen kellet vágni a szalagokat vagy az anyagból összev$rni, és akkor kifordítani, tehát ijen csíkokat, és avval az volt a, a, hogy mongyam, igen, azzal kelled begombolni végig, eddig ugye, a nagymandzsettájig elől a gombokat. És hát mi estéji ruhát, ugye...
Milyen volt régen egy estélyi ruha?
Hm. Hát abba aFzidőbe már jött, volt a taft, az a suhogós vékony sejem. Asztán volt a szatén, úgynevezet szatén, aminek eggyik oldala fényes volt, a másik matt, a másik oldala. És hát abba aFzidőbe a műsejmek már bejöttek, és akkor a műsejemből volt, tehát nem a gyoldzsból, és a vászon, hanem amellett ugye a sejemanyagok.
S ott csak női ruhákat varrtak?
Csak, csak, csak női ruhákat, és abba aFzidőbe hát nadrágot nem. Még nem volt ijen divat...
Mária néni! Az életének a későbbi szakaszai közül, melyikről beszélne a legszívesebben?
Hát édesapám halála után ugye a kéd bátyámmal marattunk, és emlékszem, mijen nagy esemény volt... Hát én jártam leánykörbe. A Mester uccai etyházrészhesz tartosztunk, és akkor oda a Mester uccai leánykörbe. Minden héten pénteken v$lt. És ott összejöttünk, és halgattunk ety kizs bibliaolvasást, beszélgettünk, de mindíg a kezünk járt, mindíg dolgosztunk, mert mindíg | kellet valamid dolgozni. És teológusok is jöttek, ők pedig muzsikáltak. Asztán v$lt ijen, hogy előadást rendesztünk a leánykör tagjaji a vezetőnk$l. Egy másik kcr[ben], körzedbe, például a Szappanos uccaji körzedbe oda mentünk, és ahogy a teológusok akkor muzsikáltak, mi pedig | szavaltunk, énekeltünk, balettet táncoltunk. Mit mongyak? Hát el lehet kébzelni, hogy mijen vót az. De íty szórakozott akkor, aFzidőben a, a fijatalság, már azok a korombeliek...
Ez mikor volt?
Ez h$rmincháromtól, mer ugye édesapám halála után ugye hát akkor egy évet nagyon komojan betartottuk. Feketébe jártunk, és abba az időbe nem mentünk szórakozni meg mulatni. Mi bálogba nem jártunk. Asztán hát emlékezetes volt egy esemény. A Kollégium udvarán volt megrendezve a Hári János előadás. Ez nyáron volt, nem tudom pontosan, hogy, hogy mejik hónap hanyadikán, csak nyár volt. És ezerkilencszászh$rmincnégyben volt, és ugye a tanyáról mi is hát hazajöttünk kéd báttyámmal együtt. Akkor a kocsis, ő kihajtotta este a, a szekeret a lóv$l, mert hétfőn már a Hortobágyon/ra [!] kellet valamiért menni, az ottani jószágokat... Hát valami elfoglalcság volt, tehát ki kellet küldeni, hogy ugye kint legyenek reggel már korán. Mi pedig a kéd bátyámmal bent marattunk, és este megnésztük a Hári Jánost. Hát nagy élmény volt. És regg$l korán hajnalban elindultunk hárman. Akkor a tanyánk, már a, ahol gazdálkottunk, az már a saját föld volt. A[z] Ondódon volt, a Peredz-düllőn.
Milyen dülőn?
Peredz-düllő. Az itt a város, hát város alat kilenc-tísz kilométerre volt. De reggel szépen mektettük. Aszt a gyönyörű regg$lt, ahogy a, a[z] árokparton/ra [!] rásütött a nap, és a, a harmat ahocs csillogott a bokrok, mikor meg a virágogban is, ahogy. Hát asz csodálatos élmény volt maga ez a dolog. S egyépként, amikor később is, nemcsak ezért, hanem, na, a pénteki leánykörbe is ha hazajöttem, utánna én bent aluttam itt, debreceni lakáson, vagyis már igen itt a Betlen uccai, mer a lakásunk fönt volt tartva nyilván, és, és másnap reggel vaty harmadik reggel mentem. Mer ithon is elvégesztem, ami munka volt, takaritás, meg | tudom is [!], rendben tartani virágokat, ithoni virágokat is ellátni. Na, mer a[z] úgynevezet házmester, a lakás[a?] is volt még ebben a Betlen uccai házban, mert abban az időben kötelező v$lt minden regg$l a hásztulajdonosnak elsep$rni és föllocsolni az uccát már hat órakor, vagy még azelőtt, vagy azután, ki mikor, de a reggeli sepregetést aszt el kellet végezni, s az esti locsolást is. Eszt ity követelte akkor a debreceni rend és a város rengye. Tehát ezért ő, a házmester nem fizetett, mer abban az időben nagy dolog volt az, hogy valakinek a lakásáért nem kellet fizetni. Ő asztán vállalhatott azonkívül munkát, de asz, hogy az uccát és az udvart rendbe t$rcsa...
Milyen szórakozási lehetőségek voltak még a lányoknak akkor Debrecenben? Bálokba jártak‑e?
Hát igen, ahová én is meg a, jártam, az a polgári kör volt, úgynevezet polgári kör. Az a püspöki palotában volt, már nem tudom, harmadik emeleten, vaty pedig lehet ot fönt volt a gazdakörnek ijQ othona, vagy nem is tudom, a kör, ahova például még az édesapám míg élt, akkor ők összejöttek ott, és kártyásztak esetleg, vagy, vagy megbeszéltek dolgokat. És it háromszor, sőt néccer is mektörtént, de inkáp háromszor volt havonta ijen összejövetel, úgynevezed batyus | bál. És ide csak mekhívóval lehetet menni, akik mekhívót kaptak. És oda volt írva a megjelenés ugye...
A batyusbálon mi volt?
A batyuzsbál? Hát hideget, ugye egy-ety hidektálat készitteni, amibe hát a debreceni szokás szerint ugye sonka, kolbász, töltöt husok, vagy mit tudom. Szóval ijen hidektálat csináltunk, és akkor aszt fölvinni. Akkor éjfélkor szünet v$lt. És akkor ottan mekterítettek asztalokat, és hát ugye híftunk fiúkat, és hát. Na de hát ez ijen mozgó volt azért, nem úgy, hogy na, leülni, és, és ugye ijen könnyedén volt megoldva, legalábbis abba. Mer ugye kis, úgynevezet kizsgazdák v$ltunk, de azért én ide a, a, oda nem jártam. Az volt ojan nagy, egész éjszakára szóló, hát az a Koronába vót rendezve. Az a Csapó uccán volt a Korona. Hát én nem is tudom, az hol a színház átjáróba, ot volt valamijen ijen naty terem. De én ot nem voltam etyszer se, mer, mert én abból úgy, úty kiestem, mek sok mindenből. Hát ugye, ezér nem is tudom.
Miért tetszett kiesni ezekből, Mária néni?
Abban az időben már nagyon nehéz gazdasági viszonyok [voltak]. Ugye a harmincas évek jöttek, a, a gazdasági válság akkor volt, és nagyon... Tönkrement nagyon sok | gazda, abba az időÝbe, gazdálkodó, akig bankölcsönt vettek fel, nem bírták fizetni a kölcsönt, ézs bizony akkor dobra került a ház is, meg a föld is nagyon sok hejen. Hát mongyuk ebből [!] éppen mi nem estüng bele. De abba igen, hogy nagyon olcsó volt a búza, hát azért is kellett ugye az a maktárt is ott épitették a Betlen uccán, hogy | tárolni. De mert nem lehet, nem volt azér úgy, hogy azonnal eladni, hanem amikor majd jobb ára lessz a búzának meg a terménynek.
És akkor nem volt kedve szórakozni?
Hát igen, meg volt, mert abba aFzidőbe hát jöttek már ugye a fijatalok v$ltak aFzén korombelijek, akik fijúk is elmehettek meg Olaszországba, kirándulás volt. Hát erről nekem szó se lehetett. Egyrészt mer anyagiak nem vótak erre. Mer ugye ahoz el kellet volna adni mongyuk két tehenet ugye a Hortobágyról. De hát aszt nem lehetett, hogy eladni. Na hát sok minden... Asztán elhaltak ugye, nagynénéim elhaltak, akik kísértek volna, útyhoty nekem még g$rdedámról is mindig gondoskodni kellett, hoty ki lesz az, aki engem elkísér ety tánciskolába is, mikor mék tánciskolába jártam. Ezerkilencszáz, mejik évbe is volt? Harminchadba talán?
Milyen volt a tánciskola?
Hát a Péterfiján volt. Úgynevezett | Balog, nem is tudom, kinek hífták, a Konc-féle házban... És hát, hát ety tanfojam, ugye ety tánctanfojam, amiért hát nyilván fizetni kellett, de csak oda is csag gárdedámmal lehetet menni...
És hogy tanultak ott táncolni?
Hát abba az időbe a foksztrott, a sz$lfoksz [!], a keringő s az angol keringő. Ezek a táncok voltak, ezeket táncoltuk... Én nagyon szerettem táncolni, táncos lábam volt. Csakhát ijen nehésségejim voltak. Dehát ezeket is mek kellett oldani, ha akartam én is menni. És kézimunkázni és kézimunkázni és kézimunkázni, és fojton kezüngbe, mondom, ha a leánykörbe is, ha beszélgetés vót vagy valami felolvasás v$lt, akkor is a kezüngbe munka volt. Meg | karácsony előt csináltuk a csigát, és akkor aszt elattuk, abból volt pénzünk a leánykörbe...
Hogy csinálták a csigát? Vissza tetszik rá emlékezni?
Hát igen. Ot meggyúrtuk a téÇsztát magunk, és elnyújtottuk, és, asztán mekpörgettük csigának. Mondom, közbe teológusok meg énekeltek. Ah, még egy névre! A Barca Gedeon, ő sakmes[ter], nagymesterünkre, emlékszik-e? Hát még abba aFzidőbe ő is muzsikált. Ot tartott a lánykörbe nekünk. Emlegettük, hogy mijen nagy ember lett a, és hires ember Barca Gedeon.
Mária néni! A későbbi életéből esetleg a férjhezmenéséről tetszene valamit mondani?
Hát az is | gy$rsan jött, ezerkencszászharmincnyoldzban. Asz történt, hogy már akkor a bátyám megnősült, ő harmincöt márciusában megnősült a legidőseb bátyám, vagyis hát az idősebb, és, és együtt, ety hásztartázsban marattunk továbra is velük. A lakást megosztottuk. Nekem volt ety külön szobám, és hát így éldegéltünk ézs d$lgozgattunk. Mi is volt a kérdés?
A férjhezmenéséről tessék beszélni!
Igen! Igen. Na igen! Hát abban az időben is ugye a nyarat kin töltöttük itt a Peredz-düllői tanyán, és ugye neveltük a csirkéket. Hát egy öreg, Imre bácsi, az ot volt az állandóan a tanyába, az ot tanyázs bácsi volt, az akár mentünk ki, akár nem, az, ő ot volt, tehát az ottani állatokat [gondozta]. Na mos nem, ami a Hortobágyon, hanem így a hásztartázsba, ami kellett ugye aszt ellátta ő. Tehát én hazajöttem, és ugye ithon vol dolgunk, elvégesztem a dolgot, és lakázsba, udvaron minden, ami v$lt, és akkor elmentem a fodrászhoz. És fodrászról/tól [!] hazafelé jövet mindég a Darabos uccán jártam, mert hát ott, ott ugye, hát ot v$lt a Kollégium ablakaji, meg akkor oda ültek ugye a, a bentlakó diákok, de ha már ez, már ugye nyár volt. Tehát a Péterfiján mentem haza, és úgy a Tali Kálmán uccán, és Péterfiján jön két fijú velem szembe, és az egyiket ismertem. Hát nem barátnőm, hanem iskolatársamnak már a vőlegénye volt, és akkor bemutattya a baráttyát, Erdei Lászlót. Jöttek, jöttek a Dété tornaterméből, eddzésről. Eddzésen voltak, tornázni, és, és eddzésről jöttek. És akkor úgy mekfordultak, és engem hazáik kisértek. Ez volt a találkozásunk. Íty kora, hát nem kora tavasszal, mer ez júniuzsba volt. Júniuzsba volt, igen. És és, és, és júliuzsba már feleségül is kért... És még abban az évben házasságot kötöttünk, decemberben. És aFzúj templomban, a Mester uccaji templomban, amejik templomot a férjemnek egy rokona éppíttette és adományoszta, ki nőtlen volt, nem nősült meg. Nem volt csalággya, édesannyával élt... Akkor nem volt temploma még a Mester uccaji etyházrésznek. És így épült az a Károli Gáspár téri templom...
A férjének mi volt a foglalkozása?
Ő timár volt.
A tímármesterségről tessék valamit mondani!
Hát abban az időben nem sokat tuttam a tímárságról. Hogy mijen is az a tímárság. Mert ot körülöttünk volt ugyan a Homvéd uccán ety tímárüzem, de én abba nem voltam sosem. Eszt most mondom, ha akkor, nem, eszt nem is mondom! Tehát én, az az érdekessége, hogy a, a, tehát én nem tuttam a tímármesterségről. Hogy az jó vagy nem jó, mert ugye én nekem más köreim voltak, másfelé jártam. Na! Más volt aFzismereccségi köröm. És tudni kell aszt, hogy iszonyatos kellemetlen illata van a tímárságnak, vagy volt abban az időben. Sokszor úgy elmontam, hogy | ha tuttam v$lna!
Visszaemlékszik a műhelyre?
Mikor? Egy év múlva let műhejünk csak. Már az, a férjemnek külön műheje. Addig bérelt műheje [volt], illetve a tesvérével eggyütt. A testvérének már akkor volt, és akkor od dolgozott. Mer volt aszt megelőzően a gazdasági évről, amid beszéltem, hogy a gazdálkodóknak rossz évük [volt]. Ugyanígy a tímárok is egymás után tönkrementek. És tehát csődbe mentek nagyon sokan abban az időben. De viszont, ugye már h$rmincöt után, akkor már kezdet fellendülni a, az ipar, a timárság. És meg a férjem ő, ő, mivel eszt tan–lta, hát már abba, még, még | tanuló korába ki let tüntetve ezüstéremmel a kiállításon, Debrecembe itt akkor, mikor voltak ugye a Tikában a tiszántúli ipari vásárok voltak. Bisztosan hallott arról. Ott ahogy megyünk a Nagyerdőre ki, od balra ot v$lt, vagy jobra ot voltak ijen naty pavilonok, és, és minden évbe meg volt rendezve ez a tiszántúli ipari kiállítás, és íty kiállításon már ő akkor tanuló vót, és a kiállítot terméke hád díjazva lett. Tehát ő szerette magát a tímárságot. Ezenkívül hát ő heged[űt], a muzsikát is szerette, amit ugye én isz szerettem. Tehát sok közös v$lt azér, amit szerettünk, de magát a tímárságot nem tuttam sehogy. Na és ugye, mikor összeházasottunk ez volt, megesküttünk. Igen, mert elősször ők úty szerették volna, hogy már szeptember[ben] mi, mi legyünk az első pár a, az új templomban, hogy ahol a Tót Lajozs bácsi ugye, volt a nagybácsi, aki építtette aszt a templomot, hát ugye az unokaöcs legyen a, az első. Na de hát ez, esz túl közel vót még ahoz, meg abba az időbe hát ugye kezdet menni a, az üzlet, és hát aszt nem lehetett, hogy, hogy esküvővel tclteni az időt. Mek hát nekem is sok mindenem kész volt, de még a kelengyém azér mékse volt teljesen megv$rva, minden. De hát anélkül ugye férhez se lehetett abba aFzidőbe menni... És utyhoty mi akkor ott a Betlen uccán ot laktunk harminckilenc dec[embere óta?], tehát egy év múlva vettük meg a Víkkedvű Miháj uccaji házat, ami eladó volt ugye, tímárüzem volt. Tímár lakod benne, és ő ugye másik, nagyop h$jre ment, nagyobb üzemet létesített, és eszt a kissebbet [eladta].
Így mondták, hogy üzem?
Hát körülbelül így monták. Minek monták? Igen, tímárság, Hát a műhej. A telepengedéj, mert ugye abba az időbe új telepengedéjt már bent a vározsban nem attak, csak kint a külsőségen. Viszont, ha vevő, Budapestről kereskedő jött, akkor a kereskedő először a[z] állomáshoz közeli uccágban lévő tímárokat kereste föl, és nem ment ki a külsőségre, és tehát ez értékessebb v$lt. Tehát magát a telepengedéjt kellet mekfizetni a házon. Ez is ety kis régi, régi ház v$lt, és igen-igen elcsodálkosztak, hogy azér a Betlen uccaji lakázsból egy ijen, habár az sem ugye új és modern volt egésszen, de hát egy, egy ojan régi kis házba megyünk lakni. Na de hát abba az időbe is úgy volt, hogy ment az üzem, úgy is majt felépíttyük, ézs bizony eltelt hány esztendő, mire asztán új házba kerültem. Az egyik mekpróbáltatás a másik után jött.
Erről is tessék beszélni!
Tehát akkor, akkor tehát harminckilendzben és negyven januárjában kcltösztünk a Víkkedvű Miháj uccára át, a lakázsba, és akkor már a férjem is ot rendeszkedet már akkor a, a, mert a tímároknál az volt, hogy nyáron át | d$lgosztak, egész nyáron, és akkor decemberbe ugye akkorára kiürÊlt a[z] únnevezet készárú raktár, és azok jártak jól, akik vártak vele, és csak a, a, amikor a szezon volt. És ugye a bőrnek is hát ősszel van szezonnya, mikor a gazdák mekkapták a pénszt, ugye a, a, akik, akik vásárolták a bőrt. Meg a csizmadiák is ugye, hát a... Mer ugye bizony hát ijen is volt, hogy, hoty kölcsönt vettek föl, mek hitelbe vetteg bőrt, és akkor mire kész lett a bőr, akkor a kész árut nem tutták annyiért eladni a harmincas évek elején. Nem tutták eladni a kész árut annyiér, mint amennyiér megvették a nyerzs bőrt, ezek asztán rosszul jártak. Tehát a bankár mindíg az[on] volt, hogy mindent, csak kölcsönt, amennyire lehet.
Hol adták el az árut?
Jöttek a kereskedők, a budapesti kereskedők, és fölvásárolták. Na asztán később egy új, ugye, mikor a társulat, a tímártársulat meg, ugye a tímárok is hát társuladba voltak abba aFzidőbe. Minden mesterségnek megvót a maga céhe, és akkor ugye már a katonaságnak is vásárolták a bőrt. Ugye jöttek a háborús évek, már az ugye a harmincas évek végén, és szükség volt a, a, és kiválogatták, hoty kik azok, akiknek a készítményük mekfelel a katonaság részére. És akkor ugyanígy a, a férjem által készíted bőr is mekfelelő vót, mert ot főzésileg, mit tudom, mijen próbács csináltak. Tehát ő is úgynevezet hadiszálító is lett. Akkor asztán már nem lehetet szabadon vásár$lni, hanem csak a kiutald bőrt, és aszt elkésziteni, és akkor a katonaságnak átadni. Jöttek érte, és akkor már vitték, illetve hát előb be kellet vinni a, a Hunyadi uccán volt a társulatház, ugye a tímártársulatnak a háza, és oda szállítottág be, és onnan vitték a katonaság részére. Hát ez jó is vót, meg nem is v$lt jó.
Miért?
Hát a szabat kereskedelem mekszűnt. Tehát már akkor. De viszont még nagyon jó árat fizettek, útyhoty szépen gyarapottunk.

A felvétel 1999. február 25-én készült.

Az adatközlő Pálóczi László (1923, Debrecen). Lakása: Debrecen, Szíkigyakor. Négy elemit és négy polgárit végzett, református vallású. Foglalkozása hentes és mészáros. Nagy kedvvel, átéléssel beszélt szakmájáról, életének emlékezetesebb eseményeiről.

Laci bácsi! Beszélgessünk a régi dolgokról!
Hát én csak annyit tudok mondani, hogy nekem nagyon jó² gyerekkorom vó²t. M$rt az édesapámnak két hentesüzlete, jó² menetelû két hentesüzlete v$lt. Asztán v$lt, asztán v$lt egy bányatulajdonos, aki minden héÇten megjelent nála, négy-öt mázsa szalonnát vitt a dó²gozóknak, meg | két hordó² zsírt. És az apám, szó²v$ jó² szakember vó²t, de jó² menetelü üzlet. Hát a két üzlet részire hetenkint úgy, úgy emlékszem hoty tizennégy, tizenöt, tizenhat | darap s$rtést váktak, mek három négy darab marhát, öt-had b$rjút. És hát engemet járatott iskolába, nem akarta ő, hogy én eszt a szakmát örökcjem, eszt a hentes-mészárosz szakmát, mer asz monta, hogy neki is nagyon nehéz ideje vó²t a tanulló²idő. Vó²t ojan éÇszaka, hogy | három mázsa marhahúzs darált le kézz$l harminckettezs daráló²n, és hát aszonta, minden gyermekit taníttatni fog. Igen, de sajnos ezerkilencáz. Abba az időszagba nem teheró²tóval h$rták az üzletegbe be a vágóhídról a levágott álatok húsát, hanem minden hentes-mészárosmesternek vó²t kipléhezett, saját húsoskocsija, gyönyörű szép lovakk$l, és h$jnalonkint már mentek, mentek a vágóhídra ki az árujér. És az apámnak kéd gyönyörű hatéves lova vó²d, de nálunk az egyik meg$lett. Let neki egy gyönyörű szép vazsderes csikó²ja. És nagyon szerette apám az állatot, vó²t ety kocsisunk, aki gondoszta őÝket, és egy [!] reggelenkint mindék kiment megnézni, hoty hogy vannak mekpucúlva, megetetve, itatva, a köröm mindegyik olajos ecsett$l lekenve. Útyhogy olajos, olajos kefével lekenve, útyhogy azok úgy jöjjenek az istálló²búl. És ez mán a kéÇtéves vó²t ez a csikó, nállunk élt, de hát nagy vó²t, egy, ety huszár százados kérte, de kérték komflikocsiba is, szó²val ijen fijáker kon[fli], komflikocsiba, de hát apám nem atta. És eccer így, ety korán reggel ezerkilencászharminchéÇt szeptemb$r másodikán h$jnal vó²t, sose fogom #felejteni, íty hátul, jámbor vót, nem vót vad jó²szág, így rácsapott a farára, az meg valahogy megijett, felrugott, a máját széj$lrukta az apámnak, pedik szászhat kilós, egy b#rzasztó² erős emb$r vó²t. Ez reggel nígy órak$r törtint, és ot negyed ötre mekh$lt. Na és itt asztán a pájafutásnak let vége. Anyám méÇg a két üzletet még egy darabig gondoszta, de asztán negyvenkettőÝbe mekh$lt ő is. Így asztán én a tanuláss$l, tanulással kapcsolatos időÝimet át kellet váltani, ugye a p$lgári iskolát kijártam, apámnak vót egy nagyon lelki jó baráttya, egy mészárosmester, ő elvit magához, ezerkilencászh$rmincnyó²dzba beszegőÝttetet méÇszáros tanulónak, asztán negyvenkettőÝ január másodikán szabadútam. Hát ebbe a szakmába dó²gosztam ezerkilencszázötven, ötven év, ojR karácsony, szílveszt$r kcrnyékig. De akkorára mán ojan b#rzasztó² rosz világ lett itten ránk, mert hogy mán eccer átéltük a némed bevonulást, hát azokkal a világon semmi b$j nem vó²t. Én mán akkor mán, mán f#szabadút mészáros segéÇd vó²tam, és monthatom, hogy én is nagyon nagy erőt örökcltem a szülejimtÊl, asztán meg nagyon jó² míszáros vó²tam, mer eccer ezerkilencszáznegyven, negyvenegy decemb$r tizedikén m$rhavágázsbúl h$rminchét ember közül én hosztam el az $lső díjat a v$rsenyen. Szó²al vó²tak ijen, ijen ver[senyek], az ipartestület meg az iparkamara rendeszte ezeket. ÉÇs nagyon szerettem én eszt a szakmát tulajdonképpen utó²lagosan, mán csak azér is, mer a szülejimtől is láttam ugye, hoty pénszhiányba sose szenvednek. Dó²gozni dó²gosztak ugyan sokat éjj$l-napp$l, de én is #ra gond$ltam, hogy letőÝlt a tanuló²idő asztán a segédidő, mesterlevelem megvan, be fogom hozni majd megmutatom ha esetleg | szükség van rá...
Jó, majd megnézzük.
Negyvennyó²dzba mest$rvizsgásztam. ÉÇs hát #ra gond$ltam, hogy m$jd lesz két üzletem vagy ety-két segédem, tanullóm, szó²al f$jtatom a szakmát. Tudnillik nagyon, nagyon nagy | pénszkereseti lehetőÝséged bisztosított ez a szakma. Sokk$l job vó²t a méÇszároszszakma, mint a henteszszakma. Tulajdonképpen két különáló². M$rt a méÇszáros m$rhát, b$rjút, b¤rkát vágott, és aszt árúlta. A hentes asz sertést, csak sertéssel. Sokan vó²tak, akik asz monták, sertésk$lbászt akarok enni, nem megyek ojan üzledbe, ahol m$rhahús is van, mer vegyeskolbászt csinálnak. Henteshez ment. De nagyon jó² áru, hát múlt renc$rbe má magába az állatállományt nem lehet a majival összehasonlítani, mer abba az időÝszagba mindég asz monták a magyar emb$rnek a mangalicas$rtés a, a legjobb, hát má minőÝségileg is, mer ennek a fehér, maji fehér húss$rtésnek ennek nagyon vizenyőÝs a húsa. Annak meg inkáb zaftos, zsíros mangalica. Szó²$l ez, ez vó²t, és a kéÇt szakma köszt az vót a külömpség, hoty például, ha valaki $lment a vásárba disznó²t vett, aszonta, tíz darab disznó² fekszik ott, öt vaty hat vagy ny$lc vagy bármennyi, uram mennyiér aggya, nyóc filér kiló²ja, hét filér kiló²ja, mer akkor így áltak, #re én nagyon jól visszaemlékszem. Az élőÝs$rtés hét-nyóc fillér vót, de viszont ety kiló² s$rtéshús vót negyven filér, meg a kar$j, paprikász szalonnára emlékszek, asz hatvan filér vó²t kiló²ja.
Ez mikor volt?
Hát ez a h$rmincas évegbe. De a m$rhahús asz például, a m$rha a, asz hoszta a naty kereseti lehetőséget. M$rt a parasztemb$rnél ugye eltőÝtött ety fejőstehén mongyuk hét-nyóc évet vaty kilencet, vaty tízet, de az egész nyáron leg$lt. Na most, hogy a tehénnek nincsen f$lső foksora csak $lsó², ety sor foga van, s avv$l tépi a gyepet. Na most, hotyha innen előrűl má hiányzot neki két vaty három foga, akkor mán ugye üres vó²t a közepe, mán nem tutta a füvet enni, akkor jász$lról ítették, de lef$jték. Mikor mán nem adot tejet meg nem is vót hasas, akkor mán a parasztembernek/nél [!] nem vód becsüllete az ijen jó²[szágnak]. ŐÝ benev$lt hejette mongyuk egy másik szép üszőt hejette. Aszonta a fele[ségének], hallod annya, a feleségének, hallod annya, aggyál neki abrakot, jó² lesz vágó²ra. De mikor az a parasztemb$r kihoszta a vásárba, #ró²l nem izs beszélek, hoty h$rminc-negyven kilamétereket nem utánfutó²n, ó²tón mek szekéren, gyalok haj[totta]. Éjj$l elind–ltak vele tizenkét óra, tizenegy óra, egy óra és leg$ltetve szépen h$jnalra jötteg be a vásárba. De mikor már ide bejöttek az a parasztember tulajdonképpen nem is tutta, hogy mit árúl. M$rt ugye abrak$lták a jó²szágot, tengeridara, búzadara, ugye összevágot krumpli, sütőtök, cukorrípa, hát azok a jó²szágok ojan tiszta hústömegek v$ltak, ézs gyönyörű szép sárga kövér borította ugye az egész húsnak a, a húszszintet. És hát ugye abba az időÝszagba ötven pengő, hatvan pengőér lehetet venni ojR vágó²m$rhát, ötven-hatvan pengőjér, hogy vót nyóc mázsa élve vaty hét és fél, de néccász kiló² tiszta hús vó²d benne, mán úgy értem hogy a, úgy monták valamikor, hoty f$rtáj. Ez egy német szó, hogy negyed, negyed. Könyvbe is mek tudom majd mutatni esetleg, van egy német könyvem. F$rtáj.
Ez mit jelentett ebben az esetben?
Asz, hogy egy negyed marha. Mer mikor leváktuk a jó²szágot, akkor ugye a gerincvelőn keresztül végig lehasíttyuk a fejit, és utána lenegyed$jük, teccik tudni, úty hoty két féÇl comb és két fél elej, négy darabbó²l, négy darabba van, mikor le van vágva. Bisztosan, nem tudom így üzledbe mikor viszneg be húst, nemtom, teccet-e mX látni ety fél combot vagy egy negyedet. Na esz neveszték abba az időbe f$rtáj, ety f$rtáj el$j, egy negyed el$j.
És mik voltak még ilyenek? Tessék még mondani!
Hát ugye meg vagy ety fertáj, ety fél comb vagy egy negyed comb, vagy mit tudom ém mi, hát a, a b$lsz$rvet össze vó²t asz kötve, a máj, a szív, a nyelv meg a tüdőÝ, hát eszt, eszt hífták, $nnye mán, na, ap, apslusz, vaty hogy is, no majd eszembe jut. Igen, m$jd eszembe jut mán úgy, ahogy monták abba az időÝszagba, és asztán hát mongyuk ijen esedbe ez naty kereseti lehetőÝséged bisztosított. Mer abba az időÝszagba vó²t csont néküli sovány comb | például ötven fillér. ÖtvQ filér vót ety kiló m$rhahús, de vó²t a bélszín, asz hatvan-hetven fillér. De a szegényaszony bejött az üzledbe, hoty kérek öt kiló² m$rhahúst, nem baj, akármijen apró², csak ne legyen benne csont, asz tizenhat fillérír kapott ety kilót. De hat, héd gyerek ugyi vót abba az időÝszagba ecs családba, és mégis szinte, ez | szinte úgy nézet ki hát a bőÝrér, a faggyúér, mindenér pénszt, bélér, mindenér pénszt lehetet kapni. De ha ety tehenet, csak egyrűl beszélve, habár százával váktuk, ha csak egyetlenety tehenet veszünk alapul, megvette a vásárba, éÇs levákta, aszt elatta, a következő héten kettőt tudott ugyanannyi pénzér, kettőÝ ojat tudot venni, szó²al szászszázalékos kereseted bisztosított. És én ezÀr szerettem is eszt a szakmát. Csak hát ugye közbejöttek itten dó²gok. Ezerkilencáznegyvennégybe bejöttek a néÇmetek. Monthatom így itt?
Hát hogyne, tessék csak!
Ez$rkilencszáznegyvennégybe bejöttek a németek. Ém mán negyvennégybe már nem a Gambrinuzba d$lgosztam, vagyis akarom mon[dani], nem a vágó²hídon, mer addig ot vó²tam kint a csop$rdba mint vágólegény. De negyvenhárom őszin behífták a, a Gambrinusz étteremnek Csócsis Lajos v$lt a tulajdonosa, behífták a konyhamészárosát sasozs behívóval. Nem tudom, teccik-e tudni, hogy mit jelent a sasos. Ugye, hogy mekkapta, abba a pillanadba indulni keletett... Mer ha nem, jöttek érte a csendőrök egy óra múlva. És éngem meglátott, és oda mentem a Gambrinuzba dó²gozni. Na és, mik$r bejöttek a németek, hát én akkor ot vótam... Ez a mekszállás, nem tudom, egy éÇszaka történhetett. Csak korán reggel én hat óra után mentem befele a Gambrinuzba dolgozni kerékpárr$l, és aszt láttam, hogy ó²d$lkocsis, béemvés, szürkeruhás, ojan vastáblák a nyakogba láncon, géppiszt#jal, német fronthatár csendőr. És leugrottam ijettembe a kerékpárrúl, és monta, hogy | csak mennyek nyugottan. Én értettem is, hogy mit mond, mer mán a p$lgári iskolába akkor tanultuk a németet... És asztán monta, hogy nem bántanak senkit se, csak mennyek tovább, és nők is, mindőnk. Útyhogy eddig nem vód baj. Hát amikor it vótak, hát it vót a bombázás, ugyi az nagy bombázás vót a júniusi negyedikeji bombá[zás]. Asztán szeptemb$rbe vótak, agusztuzsba is vótak, hát tán vót, hogy egész uccák épülletén nem vó²t cserép, üvegablak, hát légiaknásztak. Na de majd mingyár én erre mék külön rá fogok térni, hoty, hogy ezek a, ezek a légitámadások, ezek mind amerikaji gépekk$l történtek...
Jó, erről majd beszélgetünk később. Később mivel foglalkozott?
Hát az v$lt a h$jzet, hogy mik# bejöttek az oroszok, ezek mindent összetcrtek, ezek mindent elvittek itt, mindent kifosztottak itt, nőÝk főÝd alatt, padláson, jászol alá, csak az #ra v$lt kint.
Mije volt kint?
Az #ra hegye, aláfekütt a jász$lnak, és csak az #ra, hogy levegőt kapjon, mer az oroszok nagyon bántották őket, nagyon. Mindegy, mék ha idősebb asszonyt is. Vó²t ojan, hoty, hogy vinni ak$rták a feleséÇgit el, nem tudom, tíz, tizenegyen vaty tizenketten, és a férje mekfokta, átöl$lte, hogy nem engedi, hogy elvigyik, szó²val közösülni vitték vóna őket, és agyonlőÝtték az urát. Szó²al egy b#rzasztó kutya világ vót...
Most arról tessék beszélni, hogy ezután hogyan élt!
Na és akkor asztán ez a, ez a szakma, ez a mészároszszakma akkor tönkrement t#jesen. Hát utánna m$jd jött ugye a, az imflácijó², adópengő, trillijó², billijó²knak a millijó²jai, de ez a szakma ez, ez ezerkilencszáznegyvenhédbe kezdet valamennyire kicsit jav–lni, ez a hentes-mészároszszakma. Hát akkoriba még a régi üzletek is ki-kinyitottak, hát mink is váktunk sokszor egy-egy jó²szágot íty feketén, mer sajnos hát kaja nem vó²t, élelmisz$r, szó²al nem lehetet semmihe se hozzájutni, és asztán annyira f#jöttünk azér, hát ety kis tartalékpénz is vót, meg a szülejimtűl, meg a. Hát nem vótam sose rÀszeges életembe, hát ugye a pénszt megbecsültem. Elegánsan szerettem járni mongyuk abba [az időben]. Hát mos mán nem, mos mán nem, nem, de abba az időÝszagba mint fijatalon, meg a szakma is mekkövet$lte. És hát ugye az v$lt a h$jzet, hoty, hogy mit is akartam, igen, hoty szó²al mán annyira kesztem it fölf$jlődni ety hentezsbarátomtú, Hajdúsámsomba v$lt az üzlete pont a Baráccsággal szembe a kany$rba, a mozival szembe, Fekete István. Nem tom, hallott-e róla? Nem? Huszonkéd gyermeke van.
Igen?
Mindegyiknek más az annya. Na igen, és hát őtűlle megvettem egy Oppel Olimpija, ety szeméjkocsit. Hát ez vagy ojan véletlenül törtint, háromezeretyszász forintér. És ez az ó²tó nekem megvót, de nagyon jó² vót, mer ha leváktunk egy jó²szágot feketén vagy valami, akk#r beletettük, asztán legaláb vittük kész hejre. Nem kiló²zva, hanem üzletek[be]. Mán akkor maszek üzletek megvótak, és vittük nekik kiló²zva az á[rut], vagyis egézbe az á[rut], ők asztán elatták. És m$jd ez$rkilencszázötvembe, április h$rmadikán itt a SimKfi uccán megvettem ety hentesüzletet a Szűcs Istvántó²l. Mán beteg vót az ember. Két púlt, kéd b$lk$rmérleg, húsvágótőÝke, sz$rszám, mindennel együt kúcsátadásig. Eszt ötvenegy január tizen, dehogy, ezerkilencázötven december huszadikán, ingyen ézs bérmentve. Akkor v$lt a Rákosi-rezsimnek az utó²só szérája [!], az államosítás, fcldref$rm, mit tudom éÇn, szó²$l egy nagyon, nagyon zűrös, zűrös évek vó²tak azok. Na akkor elvették a bó²tot, ingyen, t#jesen ingyen ézs bérmentve. Ötvenegy január tizenegyedikén elvették az Opp$l Olimpiját, a szeméjkocsimat. Na és ugye hát abba az időszagba ijen jelszavak vó²tak, hogy aki nem dó²gozik, ne is egyen, gyermeket szülni lánynak dicsőÝsíg, asszonynak kötelessíg, mek szó²$l a pártot istáp$lni kelletett, meg isteníteni eszt a piszkos kom6nista világot, hogy őÝszinte legyek, habár most izs benne élünk még. Mert ez b#rzasztó², ez ennek a magyar népnek az életit t#jes mértégbe mindenkinek lerontotta tökéletesen. Na és nekem megvó²t a jogosítványom ugye, mer abba az időszagba negyvenhédbe hát nem is vót ojan nehéz éppen a sofőrvizsgát letenni. Na de mikor én vizsgásztam, akkor letettem a szeméjrűl, teherrűl, pótkocsirúl, szó²$l minden. És ennek vettem annyibúl hasznát, hogy ez$rkilencázötvenegybe elhejeszkettem sofőrnek. Hát mivel a szakma mán nem ért semmit se, hát ugye nem vót micsinálni, nem vót vágás, éhesztek az emberek... És hát szó²al nem, nem vót mit tenni, dó²gozni mek csak kellett. Hát az a mészároszszakma nem hasonlít semmihe, hát mennyek kőműves mellé segédmunkásnak? Vagy nem tudom én, hát, hát tetőfedőÝkhöz?
Tehát nem akart elmenni máshová dolgozni.
A szakmába nem lehetett. Hát máshova ijen segédmunkák. Azér választottam eszt a sofőrséget, mivel jogosítványom is megvót. És hát tulajdonképpen az az igasság, hoty huszonkilenc és fél évet a sofőrsÀgbe tőtöttem el három válalatnál, de mind a három szálítási válalat vót. S asz ha mán szálítási vállalat, nem jó². Éjj$l-napp$l abba az időszagba is hát ugye rengeteget, pédául az első négy évet a Földműveszszövetkezeti Szálítási Válalatnál. Ot ki vó²tam hejezve Tiszap$lgárra, Tiszap$lgárra a vásározó² részlekhez. Hét vásározó, én a nyócadik, hatalmas pó²tkocsis teheró²tóval, először egy Büsszinggel jártam, asztán utána Csep$lt kaptam. Na ez, ez anyira rosz vó²t, mer a vásározás az egy, egy ojan, ojan lekötöt szakma, hogy na például mongyuk dÀlután mekpak#ja az ó²tót. Minden abba az időszagba ruha nékÊl vó²t a nép, mer hogy az oroszok mindent elvittek. A minden napra ki vó²t írva a vásár, v¤dámvásár, nagyvásár. Szombat, vasárnap, semmi. Ot minden nap menni kellett. Na most, el, elmentünk, mit tudom én, máma Csengerbe. H$jnalba ot kelet lenni. Aszt monták, ez a Tiszap$lgár-részlegnek a h$jje. Akkor ot tizenhat méteres sátort összeraktak, árúltak. Tehénvásár, ló²vásár, sertésvásár, minden összejött, rengeteg. Délutánra mán üres ládákkal, hát mán monthatom így is, ezek a parasztasszonyok, eszt a patentharisnyát, hat forint vó²t ety pár abba az időszagba... Ety kis méretű bundabugyi vót huszonnéty forint, egy nagyméretű harmincnégy. De hatalmas ládákkal vittük, és a nép mek tízesivel vitte. S$rbaáltak érte, útyhoty sokszor én is [árultam]... Na és ugye délutánra, mikor már minden elk$lt, akkor üres ládát fel, szétszedni a sát$rt. Na, gyerünk vissza Tiszap$lgárra, leatták a pénszt, új árut felvettek. Akkor, na hó²nap Olaszliszkára megyünk. Olaszliszkán elatták a, az árut, megint vissza Tiszap$lgár, estére elatták az árut, megint vissza Tiszapolgár, akkor mit tudom én, Tiszafcldvár, vagy ahova a vásár ki vót írva. Mindegy, hoty hol. Berettyóújfalu, Sz$lnok, Misk$lc és hát ugye ezegbe a téÇli ködös iccakágba, hád bizony elég vót, m$rt éjjel mentünk ár[ulni], lektöbbet hát nappal árúltak. Utánpó²tlásír P$lgárra haza keletet menni, meg a pénz, akkor a frisset felvenni. És ugye hát, hát nem vót alvás, hát. Ezek nagyon rendes emberek v$ltak, ezek a tisza[polgáriak], hát sÊlt tyúkot, mek szalonnát, mindent hosztak azok, de mán eszt a szárasz kaját nem bírtuk enni. De ha bementünk a vendéglőÝbe, fizették az ebídemet, vacsorámat. De mégis tizen, tizennyóc kiló²t fotytam nígy év alatt. Hát éjj$l-nappal h$jtottunk. Éjj$l-nappal. Hát négy ó²tót tönkreh$jtottam. Én megmarattam, az ó²tók tönkrementek. Na, akkor aszt othatytam, aszt a vásározó² íletet. Na, akkor átmentem a Volánhoz. Hát a Volánnál tizenhét és fél évet, ha jó²l tudom, dó²gosztam ott etyfojtába. Ott is ijen naty pó²tkocsis szerelvényekkel jártam. Még eccer vidéken kiszáltam Pilisvörösváron a kocsibó²l, aszt két asszony beszélgetett a járdán. Aszongya: Az a kicsi ember vezeti eszt a b$rzasztó² nagy ó²tót? Hát hallottam. Há ojan naty szerelvényekk$l a Volánnál! És utánna a B$lker Szálítási Válalathoz, Cinegéjékhez, ot hét és fél évig voltam, ott asztán hatvanéves koromba #jöttem nyugdíjba. Hát mos mán itten nyugdíjas vagyok, hád disznó²sztam nagyba, vó²t kilencven-száz darab mék három évvel ezelőtt. Az egyetemi klinikának a konyhája, Aguszta konyhájáról h$rtam. Nem, amit a betegek mekhatytak, hanem ami a konyhán kimaratt ételmoslék. Saját kocsimm$l minden áldot nap jöttem érte, szombat, vasárnap, ünnepnap vittem. Gyönyürű álományom v$lt. Hát van két fijam. Az egyik a Plazzának az igazgatóhejjetesse, ami most épült itt a Péterfiján. Az igazgatóhejjetese, Palóci István. A másik hát az asztalos mestersíget választotta. Annak tavaj építettünk egy néty szoba öszkomfortos, gyönyörű naty házat, háta meget száz négyzetméteres asztalosműhejj$l, begépesítve, fűrízgép, maró, abritter, mit tudom ém mi. Hát eszt jóformán. Unokám van négy, és hát nagyon sokat kelletett írteg dó²gozni, mert ebbe az egész renc$rbe, meg ebbe az egísz világba hijába dó²gosztak, de jó, hogy a megílhetésit meg, de nem tud b$ldog–lni a fijatalság. Nemcsak hoty pont az én fijam, hanem hát mások se. És asztán én, én így disznó²sztam nagyba itten, hát én, de nem úgy disznó²sztam mongyuk, mint a rendes parasztemberek, akik fogl$koznak sertéstenyésztíssel, én más f$rmát vettem föl, és így vót a jó².
Miért, ez milyen volt?
Hát hotyha közbe monthatom. Mongyuk van ety parasztember, van egy gazdaság vagy mit tudom ém, mi. Hát mán így mongyák a, azon a nyelven mondom, hogy...
Úgy kell, ahogy régen mondták!
Igen. Na, ez a koca mekfij$lt. Leválasztották a malacot. F$lnevelt nyó²cat, hatot, a mangalicák ötöt-hatot, de utána jöttek ezek a fehér húss$rtések, hát ezek mán tízesivel nevelték a malacot, mek tizenety, tizenkettőÝt is. És mik$r leválasztotta a malacot, akkor kéÇt-három hét keletet hozzá, amíg ety kicsit kondisodik, szó²al ety kis kondícijót felszéd[!] a koca, és akko mik$r rájön a búgás, mán úgy nevezik, mán a párzás, akkor, akkor... Rájött a búgás, akkor búgatták | be, és akkor néÇgy, néty hónapik hasas, három nap híjján. Néty hónapik hasas, kéÇt hó²napik szoptat. Na most ez mán, meg még a türelmi időÝ, amíg javul ety kicsit, mer a malac leszopja, szó²al lesoványodnak ezek a kocák végeredménybe. Utána etetik, akkor kis kondit széd magára, mek hát szó²al a vér is jobban t$rmelődik, és jobban rájön a, a, ez a búgási renc$r. És így egy évbe nem tudott, mongyuk ety parasztember két kocánál, vagyis két fijasztatásnál többet nem tudott. Én, mek hát mivelhogy eszt a szakmát is ismerem, asztán másképpen. Én kijártam a vásárogba, szerettem ezeket a naty háromszász-háromszázötven kiló²s kéccáznyó²cvan, az a két és fél, kétéves, két és fél, hároméves hat$lmas naty kocákat. Egyrészt azér is ragaszkottam hozzá, mer rutinosabbak vó²tak, már mikor kécc$r-háromszor ugyi mekfijal, és felneveli a malacát. Az má jobban tud rá vigyázni, nem úgy, mint az előhasú koca, mán úty, hogy először fijal. Nem, tapasztalatlan, a f$lho odanyomja, ráfekszik meg #visit a malac, akkor ezek az örek kocák, ha a malac elvisította [magát], má ugrik f$lfele, nem nyomja oda, szó²v$l, ha f$lnevelt kéÇt-három csapat malacot, akk# má a negyediket is f$lneveli. És mindig csak azokat vettem meg, amejik már ijen tele hass$l, és a fijalásnak vót négy-öt nap híjja, útyhogy négy, öt, hat nap, hét nap vó²t még az idő, amig mekfij$lt, végig letőÝgy$lve. És asztán, mikor ugye eszt úgy vettem meg, uram, tessék, itt van a píz, kifizetem a benzinköÝcséget, megveszem, nekem hozza haza, hogy ez a jó²szág meg ne zökkennyen, hogy itt egyik ó²tó²rúl a másikra rakjuk, $lvetél. Megveszem, kifizetem, hozza haza. Benne van? Mondom, hat kilaméter, és fizetem a kőÝcs¤get. Asz monta, uram, rendbe van, el van intézve. Na, öt-hat nap múva mekfijalt. Igen, de ety partiba fijasztattam hatot-nyó²cat. Hát, m$jd elhozom a fWképet a s$rtésó²lamró²l. Huszonnyó²c méteres sertésól, palatetővel, ijen házgyári elemekkel.
Milyen tetővel?
Palatetővel, hullámpala tetővel, befakkozva minden koca részire. És ecc$re fijasztattam. Teccik tudni, egy időÝszagba fijasztattam őket. Útyhogy mekspóroltam m$jd a nétyhónapi etetíst. És ez, ez, ez mongyuk kereset szempontyábó²l annyibúl nagyon jó², mer ugye jobban forog a pénz is. Ugye öt nap múva, mongyuk csak ety példa, vaty hat nap múlva mekfij$lt. Héthetes korába levettem a malacot. Jó²l ítettem, hát ételmoslík, pcrkölt, nokedli, tengeridara, búzadara, b$rsó² benne. Hogy nekem az a jó²szák tönkre ne mennyen, inkáp húsz kilót hízzon az az anyakoca, minthogy öt kiló²val keveseb legyen. ÉÇszakákat ot vó²tam mellettök. Szerettem velek foglal[kozni], bírtam is, hát, hát valamikor nagyon erős vó²tam. Hát most is még, de ugye ot vó²tam velek, gondosztam, itattam őket, télen langyos víz, malacokra vigyásztam, frisz sz$lma alattok... Igen, de mikor mongyuk vó²t, vó²t szászhetven darab malacom, csak ety példa, nyó²c kocának. ÉÇs hát az én ó²tómba, egy ijen f–rgonyom vó²t, beletettem húszat. Kivittem a vásárba, a kapuná megáltam h$jpénszt fizetni, belenésztek már, ismertek má nagyon. Jaj, Laci bácsi jön a malacc$l! Laci bácsi! Belenézett, má jöttek utánnam, ahogy megáltam a vásárba, menyi a pínz érte? Ennyi a píz, két fillért nem engedek, kel nem kell? Nem kírem, nem kírek sokat, szó²al nem t$rtom ki az árábúl. Huszonöt-harminc kiló²sok, gyönyörű malacok, nízzék meg. Tesék, itt a píz, pak#juk át a teherkocsira vagy vigyem haza Ebesre vaty Sámsomba is vittem haza, vagy M$lvin uccára. Szó²a, hogy ne kínló[djunk], vigyem mán haza, mekfizetik a fuvart. Asz montam, rendbe van. Na, utánna két hét múlva a kocákat össze, mán úgy, amikor leválasztottam a malacokat egy akolba, egy nagy akolba összeh$jtottam őket, nyomtam nekik regg$l, délbe, este a kaját. És kéÇt hét múlva lejelentettem az állatforgalminak, és ety p$rtiba leattam eszt a naty sújú disznót. Abba az időszagba szerették, mer eszt vitték Szegedre szalámigyárba, Gyulára, gyulaji k$lbász, asztán Pestre vitték fel a Pikk | szalámigyárba ezeket az öregep hússertéÇseket, mer ennek nem ojan vizes a húsa, szó²al jó² érett. A disznó²húsnak a színe vörös. Annak melegen is keménynek kel lenni. De ezek az öregeb jó²szágok már annyira leérik, nem úgy, mint a fijatal disznó, az a szásztíz, akkor, amikor szásztísz-szászhúsz kiló, akkor a legny$rsebb. Például, nem tudom, teccettek-e tapasztalni, bemegy a hentesüzledbe, kér ety kiló húst. Hazaviszi, odateszi pcrkcltnek, mire mekfőÝ, ecs csomó szaft van alatta, de mán húzsbúl nincsen mek fele. Szó²al a vísztartalom kimegy belőlle. Hát ez öregeb disznónál nem ál fönn, mer a szaláminál is ugye, mikor letőÝti a szalámit, akkor annak tulajdonkÀppen nem szabad leráncosodni, de nem is ráncosodik azéÇr, m$rt a vísztartalom nincsen benne ojan nagy mértégbe. Na és mikor leattam így ety p$rtiba nyó²c darab ijen nagy, nagy rágot kocát, úgy nevesztük, hát ugye kifizettík. Na most, a malacnak az ára, amit a vásárba elattam a malacokat, az visszaatta a koca árát, sőÝt visszaatta még aszt is, amit megevett, sőÝt még, még, még maratt is pénz. Útyhogy, mikor így nyó²c kocát mekfijasztattam, és ez ojan két és fél hó²nap alat lerendezőÝdött, ez az egész menet, mán ugye a szoptatás, mer a fijalásidő az mán az előző gazdánál vót, szoptatásidő, a leadás mongyuk két és fél hó²nap, és mik$ leattam még nyóc naty kocát, vót huszonnégy, huszonöt, huszonhat mázsa. Ecc#re kaptam a pénszt, de az nekem mán ingyembe vó²t. Szó²al azér a pénzér fogl$lkosztam velek éjj$l-napp$l, kéÇt és fél hó²napon keresztűl. Szó²al evvel fogl$lkosztam hát vaty tizen, tizenhárom, tizenkéÇt éven keresztű. Így, így | s$r[téseztem?], disznó²sztam. Az Álatf$rgalmival vótam kapcsoladba mek kéÇsőb majd a Föld[művesszövetkezettel?], külön felvásárló, az Áféssz$l. És így asztán nekem megérte. Hát íty tuttung b$ldog–lni. Hát nekem el van szám$lva a munkaidőmbűl negyven év meg nyó²c nap. A sofőrségbűl huszonkilenc és fél, a vágóhídi éledbűl tíz és fél év, és hát tizenhat évvel ezelőtt #jöttem nyugíjba, hatvanéves koromik kidó²gosztam az időmet. És abba, abba az időszagba #jjöttem négyezernéccász forint havi nyugdíjal. Na de hát mongyuk, monthatom, hogy abbúl a nÀgyezernéccász forindbúl abba az esztendőgbe, mongyuk, majnem talán hogy még jobban lehetet megélni meg b$ldog–lni. Hát mostan, megmutatom, it van a papír, huszon, huszonháromezer forint a nyugdíj. Most már annyira em$lkedett. Hát megvagyok. Nincs probléÇmám. “lmegyek egy-egy ismerősnek, meg mostanába ugye nagyon sokan fogl#koznak s$rtésvágással, és asztán elméÇrik. Ugyi ott a Szikigyak$r, Dombostanya, én nem tudom, úgy $lterjett a hír, valahogy ism$rnek, m$r nagyon jól dó²gozok szerintök, hát szerintem is. Asztán váktam mán mostanába körÊlbelőÝl vagy, vaty héÇt ijen nagy ötszáz-ötszázötven kilózs bikát. Nemtom, Kompár FerirőÝl hallott-e a Domboson. Asztán Kó²nya, Szedlák, hát ezek fogl$koznak ijen jó²szágnevelíssel, és hát levágja, például most, amit legutó²jára váktam, ez egy, egy, egy ojan öccázötven kiló²s, ety hamizs bika vót. És eszt leváktam, hát két étteremtul$jdonos jött, elvitték a, egy-ety fél combot, hátsz¤nnel, bélsz¤nnel, meg a két rostéjost. És ugye, it még, akik ott a környíken lapockát kicsontosztam ugye, és egy nihány h$jre, de nem hogy ety kiló², öt kiló², hat kiló², tísz kiló² #lvittík, meg még ugyi maratt a gazdának izs belőÝle. Hát útyhoty szóv$l töp pWnszt ki tudod belőle hozni, mán ugye a t$rmelőÝ. Így Àrdemes vót neki fogl$lkozni véÇle, mán neki is megérte. Hát ém mek, hát nem szoktam őÝket megvágni, hát mondom. Laci bácsi! Mivel t$rtozom? Aggyík kétezer forintot. Ez nem pénsz, egy disznót is háromezerér vágnak le. Na de, Laci bácsi, egy darab rostéjos, vagy vágjon magának, vagy it van tessík, eszt is tegye mék hozzá! Három-níty kiló² húst az ember $lhoz. Hát nyó²cszász forint ety kila. Hát akk$ mX, akkor mX nem, szó²al nem vagyok megbántva. Há most is, amit legutób váktam, monta, hoty szombat regg$l fel, mer úgy megyek, hogy | kocsival jöjön Àrtem, vigyen el, mek hozzon haza. Hát ugye, most vigyem a tagló²t, a hasítót ugye, a csontfűríszt, a sz$rszámomat, kötelet, h$rgot, mindent, hát most kéÇt-három kilamét#re gyalog vigyem a kezembe? Meg itt ezek a csúszó²s téli utak. Jöjjön értem kocsiv#, elvisz mek hazahoz, akkor uram nagyon szívesen. Na és most monta, hoty szombaton regg$l jönnek ?rtem ó²tó²val. OkéÇ? Na, mondom neki, ide figy#jen, mondom, ez nem lesz így jó². Vágjuk le pínteken délután. Négy darabba gyönyörűen, mintha a vágóhíd lektisztáb vágót$rmibűl került vó²na ki. Gyönyörűen felakasztva, regg$lre kihűl, jöjjön Àrtem reggel hat ó²rakk$r, fclbontom, kicsontozom. Mikor jött a tulajdonos, aszonta, ki vákta le. Aszongya, eszt a Laci bácsi vákta. Hát ugye mán hetvenhat éves vagyok itten, hát ugye, nem nízik ki belőÝlem. Csak níszte, hotyhát, hát ténleg én vó²tam vagy vicc$lnek? Hát mondom, hát nem hisz, hát m$j mingyá megláttyák. Még ot csontosztam, bontottam ugyi combot, f$rtű, felsál, keresztf$rtű, hátszín, bélszín, minden. Uram, meg van elígedve? Jaj, ne is tessék mán mondani, asz mongya, hát es sokkal szebb áru, mint amit az üzledbe kapok! Hát mondom, akkor örűjön neki, oszt annyi. Csak asz mondom, hogy most így eszt a nyugdíjat ugye, pó²tolom, összejön tíz-tizenkéÇtezer forint. Megdó²gozok írte keményen, de ugye így ety hó²nabba tíz-tizenkétezer forint összejön. Na de mik# megyek a családomot meglátogatom, ugye, a fijamékho, unokák, maj hozom a fényképet, ojan szépek, ugrik a nyakamba, papám, papám, mit hosztál? Hát ez, ez mindenütt így van. Na de hát ugyi meg is kell ílni. Van egy ijen kuvaszkutyám, aszt is, kövér, jó²l ítetem, útyhogy az is pízbe kerÊl, a család megéÇn. Útyhogy azér van, hogy ugye el kel menni, mellette még valamit csinálni, amíg birom.
Említette, hogy a Szikigyakorban lakik. Tessék már erről a helyről mondani valamit!
Hát, kéÇrem tisztelettel, az a h$jzet, hogy a nászomnak vót ottan ety háza. És kijártam hozzá látogatni. Ottan a h$rmadik, h$rmadik hej, saroktelek. A buszhosz két-három p$rc, ahoty szállunk fel a buszra, pont szembe vagyok. Így megy a Tank út, az Etysorház a lucernafőÝd után. Tuggya, mikor megyünk kifele, az Etys$rház a következő, s ot vagyok három p$rcre, s az a, eladó vót az a gyümőÝcsös, asztán hát ugye a nászom monta, aszongya, ide figy#j nászom, aszongya, hát neked van péÇnzed, aszongya, vedd meg. Na, megvettem níccázezer forintír. Ez valamikor ety professzoréÇ vót, őÝ kapta valamikor eszt a t$lket, de vót velem szembe rendőÝr lakik, a Göcsnek a szállításosztáj-vezetője, Simon Pista, Gyula, az is egy naty kertész, de az meg megint valami katonatiszt vó²t. Szó²val egy, egy ijen elit társaság. Cigánymentes övezet. Egy elit társaság lakik ottan. Nem, nem lopnak. ÉÇs megvettem néccázezer forint¤r. Há mX azóta, mán, mán attak vó²na érte hetet-nyócat. Ety profeszor kapta eszt a t$lket, és az építet rá. Alápincézve van, nagyon jó² kis, hát kéccász-kéccászhúsz üveg befőttet meg $lmát meg mindent a fijajim, menyeim ot tárolgattak. És, meg van rajta ety télijesített | faház. Szó²al egy ojan dupla oldala, télijesítve. Útyhogy ojan meleg vót, hogy nem is kellet takaró a télen. Há, mos mán kérték hat-héccázezer forintér, asztán, külömben nekem van egy, amit építettünk a Bocskaik$rbe a fijamnak, az asztalosná, ot nekem ety szobám tulajdonképpen vR. Ott van üresen, ijen üvegesz szekrény benne, heverő, hát | gászfűtés van mindenütt. De nem megyek egyik családomho se, mert én azér it sokk$l jobban érzem magam, mer it mán egy ojan ismereccségre tettem sz$rt, hoty szinte csupa váratlanul, ha nem vagyok othon délelőtt, akkor jön délután. Laci bácsi! Kéd disznót kék vágni, Laci bácsi! Egy disznót kék vágni. Laci bácsi! Most ety tehenet kék le[vágni], most ez, most az. Mindig jön, és hát ugye én mek szeretem is csinálni. Eszt a szakmát az éledbe soha nem fogom #fel$jteni. És amit még monthatok, sőÝt, bizonyítani is tudom, mer ebből a rétegbűl még | körűbelőÝl vaty hárman élünk méÇg, akik eszt a k$rt itten megértük. És mindegyik, $lmehetünk, az eggyig Darabos uccán lakik. És “rdeji Vali, itt üzlete vót neki a Pijac uccán a Hangyaszövetkezet melett, feketén váktunk, és neki is szálítottam, meg, meg Deják Vince a Veres uccán, megmongyák, hogy Debrecen legjob mészárosa vótam. Nem nísz ki belőÝlem hetvenhat éves léÇttemre. De abba az időszagba nem ijen öccászkilózs bikákat váktunk, hanem tizenkét, tizenkét mázsa nyó²cvan, tizenhárom-tizennígy mázsa, ötéves, pirost$rka, eszt a. Hogy is hífták mán őket? Bonyhádi jó²szágok, meg a svájcerek. Hát ezek ojanok vótak, hogy mikor ránézett az ember megijet tőle, hát ijen nyakkal vótak hát. Hát ugye a tagló²ba abba az időbe aszontam a keréggyártónak, ide figy#jetek mX, nekem ne egy méteres nyelet csinájá bele, csináj bele, egy méter húsz centi legy¤k. Ne törőggy vele, mondom, mekfogom, vagy összetörik a kezembe, vagy m$jd, ugye a feje be vót húzva a kötélbe. Vágóhídnak vót ijen, mint a csuklóm, ojan vastak kötele, ötven méter. Ugye rátettük a sz$rvára, kint a karámba, mer hát csak vadak azér, az ember t$rt tőlük. Belehúsztuk a karikába, ety fogason keresztül át, két-három ember fokta. Na és asztán ugye, mik$ beált, akkor ety picit így #rba rúktam, sokszor, hogy íty húzza be a, a fejit, m$rt akkor így az utó²só csigojacsontnál megy a gerincvelő az atytul egészen a f$rka végig [!], a gerincvelőÝ. És itt a kisagyat, eszt it vó²tak, ezeket a nagy bikákat a lekkönny[ebb], habár ijen vastag bűr vót r$jta, aszt átütni, meg a csontot is. Hád bizony, én nÀha úgy odalöktem egyik-másiknak, hoty Fülöb Guszti bácsi, hát mX rígen vót, hát mán nem is tom, méÇk évbe.
Nem baj.
Vágóleginy. Leütöttem egy ijen naty tizenhárom mázsázs bikát, odajött, osz kezet fogot velem, Lacikám, gratulálok. Pedik kicsi ember vó²tam, de valahoty, hát szó²val hűtősztüng befele pédául. Annyira bele tud az ember eddződni ebbe a szakmába, ebbe a míszároszszakmába.
Tessék csak mondani, hogy mi is volt!
Szó²al aszt ak$rtam mondani, hogy ebbe a szakmába mán evvel az erőÝvel kapcsolatosan, eszt most én nem azér mondom, hogy magamat kiem#jem, hanem ugye ebbe a szakmába dó²gosztam, ézs beleeddződik az ember, útyhogy egy-egy ijen negyedrész m$rha mik# mán le van vágva, a súj kilencven, kilencvenöt, szász kiló, szásztíz, de mikor Erdéjt kilenccáznegyvembe visszakaptuk ezek a debreceni mészárosok lejártak Szilágysomjó²ra meg Margitára, s aszt az istentelen nagy, pirostarka ökröket hoszták onnan le, és id Debrecembe it váktuk lefele. Hát vót ojan, hoty száznegyvenhárom kiló² vót, egy negyedrészbe, ety fél el$j. Ézs be kelet vinni a hűtőbe. Sose fe[lejtem el], montam Gyulának, egy barátom, hát együd dó²gosz[tunk], Gyula! Bevihetnéd eszt a nígy fél el$jt hejettem. Bevinném, Lacikám, de it van r$jtam a rengetek hűtőÝzís. Asz mongya, nem írek én rá, asz mongya, jó²l húz meg a nadrákszíjat, mer szítszakad a béled. Alik tuttam vele lípni, de ha még ety centit kellet vó²na még em$lni, már, már nem akat vóna be, szóv$l. Ety tanuló²val is vót egy ijen, az meg elesett ety comb$l, ott is hatyta, nem let többet mészáros. Szó²al, és hát abba az időszagba mink nagyon jól kerestünk, amíg ott a vágóhidi éledbe dó²gosztam. Tudnillik két pengőÝ vót egy m$rhavágás. Ugyanakkor egy napszámos ember, aki elment nemtom mék parazgazdákhoz, ugye hát vó²tak itt ojR gazdák, hatvan-nyócvan-szász hót főÝd. Ugye ijen b¤rtokosok vó²tak, tísz, tizenöt, húsz emb$rt vittek kapáni. Két pengő hatvan fillér vót a napszám. De ugyanakkor három filér vót két tojás, néty filér vót ety kiló kenyír, néty pengő vót egy mázsa búza, tizenhat filérér kapott ety kiló² pcrkcltnek való² húst. Mer ugyi hét-nyódz gyerek vót, és a napszám mek hát nem vót ojan túl sok. Hát az a szegínyasszony bejött a míszárszégbe, tessík mán adni öt kiló m$rhahúst. Nem baj, akármijen apró², ne legyig benne sok csont. Hát hányan teccenek? Had gyerekem van. Mer abba az időszagba nem vót terhességmekszakítás meg magzat$lhajtás. Ha terhes lett, meg is szÊlte a gyereket. Hat, hét, nyóc, kilenc, tíz ecs családba. Csak ne legyíg benne sok csont. Elvitt öt kiló² húst, fizetet nyó²cvan fillért. Vett egy ötkilós kenyeret, húsz filér. Níty filér vót kiló²ja. Mék csak ety pengőt kőtött el. Ugyanakk$r, ugyanakkor egy m$rhavágás vót két pengőÝ. De abba az időszagba itt ebbe a debreceni vágóh¤don it vó²tak ezek a zsidó² míszárosok. NQ vót velek probléma, úriemberek vó²tak. Én könyv$ltem mindég, a csoporba négyen foktunk össze. Én könyv$ltem, hoty kinek. Szó²al ezek kó²s$re váktak, és mink váktuk a m$rhát nekik kó²s$re. Csak eszt ezerkilencszáznegyvenháromba ez bet¤ltották, állatkínzásnak vették, mer ugye a jó²szágot le kellet kötni, a négy lábát összekötni, ugye a fejit kif$rdítani neki, és jött a sakter ijen késsel, és ugye addik kelletett, az benne van a T$lmudba, mán a zsidó² biblijába, hogy akkor kó²s$r, ha a kést addig nem veszi fel a nyakárúl, amík csontot nem ér. Ez benne van a T$lmudba. Hát ugye kifordítottuk a fejit, odament, másodig gégeporcnál a zsidó sakter $lvákta a nyakát. A többit asztán mink csináltuk. Na de ezek ám, ezek a zsidó emberek ám mind ojanok vó²tak, hogy | például: Lacikám! Hány darab m$rhát vágot nekem a héten? Húszat. Mennyivel t$rtozok? Negyven pengőÝ. Tessék parancs$lni, it van ötven. De tísz pengőér attak ety pár ojan frankó duplat$lpas vágócsizmát, hogy öt évig nem nyűtt el. Hát fillér, három fillér, néty filér vót ety féldeci pájinka. Tizennéty filér vót egy liter príma b$r. Hát én nem nagyon ittam. Ritkán, néha egy, egy | háromcentest. Vó²t valamikor régen ez a fenyőízű, úgy neveszték, sötédzclt színű apszinpájinka. Nincsen már. Az ijen likőr vót, de mégiscsak vót ety kis ereje. Viszont én ingyen kaptam. Hotyha f$lmentem a Kati kocsmába, m$rt Szüle Zoli bácsi vót a Kati kocsmának a tul$jdonossa, és űk üzsbe főszték a pac$lpcrköltöt. Na most, vót neki két aszszonya, aki mekpuculta meg mekfőszték. De a csendőÝrök oda kötötték a lovat, a rendőÝrök kerékpárral, ó²tók áltak, és jöttek pacalt enni. Nem krumpli meg, egy ijen tányér jó² erőspaprikával, szaft$l, az asszonyok valahogy egy ijen csalamádéval, meg ety kis t$jfellel, pcrkclzaft$l, két-három kanál lisztel összekav$rták, mikor kísz vót, összekavarták. Ojan finomak vó²tak. CsípőÝs erős paprikával. Hát, nem bírtam megenni, annyit kaptam. De én akkor se, szó²al nem, nem vótam ríszeges, nem. Járhattam vóna fel, mer kaphattam vóna annyi italt | Zoli bácsi[tól], az nem kellett. Na de mondom, abba az időszagba váktuk eszt a sok kósermarhát. A legjobbat szerették a zsidóemberek. Aszt a hároméves, gyönyörű szép hústömeg üszőÝket. És hát abbúl attam ety-két pac$lt. Hát nem vót érdekes, mer nem kelletett. De abba az időszagba nígyen, vó²t ojan nap, hogy négyen leváktunk száz darab marhát. Ez ety héten három nap előfordúlt. De utána nyócvanat, hetvenet, hetven-nyó²cvan ez, ez vót a napi dolog. Na de kéÇt pengő vót egy marhavágás. Na de viszont ám míg, egy napszámos embernek vót a napszámja két pengőÝ hatvan filér, vagy jó² gazda vót, amejik két pengő nyó²cvan fillér napszámot adott. Mink mek kerestünk ötven pengőt naponta, meg negyvenet. Hát teccik tudni, hogy micsoda b#rzasztó², szó²al, külömpség vót ugye. Hát, hogy mid dó²gosztunk, hát arrúl ne izs be[széljünk], minket nem h$jtottak. Mink saját magunk h$jtottuk magunkat. Mink szászkilós negyed marhával mink futázsba jártung be a hűtőbe. Kaptuk, vittük, futás, gyerüng befele minél hamarabb, hoty tuggyunk, tuggyunk túl lenni r$jta. És reggel négy órakor nyílt a hűtő, öt, de még ezír a két pengőér nemhogy be kellet hűtőÝzni, hanem még regg$l négy órak$r meg a hűtőbül ki kellet h$rdani a hátunkon a húsoskocsira. Ez benne vót ebbe a két pengőbe.
Arról tessék beszélni, hogy a hűtőzés mi volt ?
Hát ugye az a hejzet, hogy, hogy nyáron egy az, egy az, hogy a léÇgy. A légy ugye ez, ez | kínyezs dolog, mer a[z] üzleteket is annyira mindenki ellátta evvel a szúnyokhálóval, hogy lehetőleg ne, mer a légy mekköpi. De mekköpheti ot kint a vágóhidon is, amíg a hűtő nyílik oszt ot van s$rba. Ugye ez a ződ meg ez a kék. Na de most #re, hogy jó², #re vigyázunk, ellemben kint a vágóhidon vót a vágóhidi hűtőÝ. Ugye minden százötvennyóc hentes üzletnek mán mészáros üzletnek, százötvennyó²c üzlet vót a negyvenes évegbe Debrecembe. Na most ennek mindegyiknek vót egy vágóhidi hűtője. Ha s$rtést vagy marhát vagy borjút leváktak, oda be. Az ot vót egész éjszaka. Tizenöt fok hidegen hűtöttík, és utána öt fokon t$rtották... Na, de mikor bevittík az üzledbe az árut, hát ugye regg$l, reggel bevitték a frissáru hűtőbűl, fclbontották, egísz nap árút. Ami megmaratt este, aszt mán nem a vágóhidi hűtőbe vitték vissza, hanem ha vagy ojan vót, hogy na, ez mán nem tőÝkére megyen, hanem nem tudom én, hát tőcsük ki k$lbásznak. Frissen, nem akkor mX, mikor mX félig romlott az áru, hanem frissen. Ami meg ojan vót, hogy ugye gyönyörű szép m$rhacomb, felsál, fartő, lapocka, rostéjos, bélszín, hátszín, s ha megmaratt, akkor beraktuk a hűtőbe.
Azt úgy nevezték, hogy hűtő?
Hűtőszekrény.
Milyen volt az?
Hát körűlbelőÝl ety hűtőszekrény ojan vót, mint mongyuk ennek a három üveg réÇsze [mutatja], körülbelőÝl ijen magas vót, le főÝdig. Mindenütt | hát kétfele nyílt az $jtaja. Na most | bent ijen vas rúdak vótak, ahova lehetet szépen horoggal, es-horoggal szépen fölaggatni a húst. Sőt, még egymázsba is lehetett akasztani félig. Na most így vót a tetejin a jékt$rtáj, és ez végig lejöt körűlbelőÝl így a főttűl mint az $jtó. S ot vód benne a, a víszt$rtáj. Asz ki vót vezetve belőle ijen részcsapK és hát egy, egy ijen hűtőszekrénybe be lehetet pakolni háromszász kiló húst körűbelőÝl.
Másképp nem nevezték azt?
JéÇkszekrény... Hát vót aki így, hogy jékszekr[ény]. Ted be a jékszekrénybe, ted be a, vaty hűtőbe vagy jéÇkszekrénybe, szó²al ez a két elnevezésre tudok emlékezni vissza, mer hát a jéÇkszekrény, az is ráillik, mert ugye tulajdonképpen jéÇkszekrény. Mer a jég ugye az benne vót, és az, asz fatypontik hűtött. Hotyha hűtő hát akkor, mer abba hűtötték a húst.
Hogy működött a jégszekrény?
Hát a, úty, hogy vót egy léÇtra, és a tetejire fcl lehetet menni. Fönt a tetejin vó²t ety körülbelőÝl egy ijQ, mint ez a kocka rész itten [mutatja]. Vót egy vastag $jtó, aszt arról le lehetet szépen fordítani, és h$rták, jegeskocsik vó²tak. Úgy neveszték, hogy ijen stráfkocsi. Két nagy, mikor mekpak$lta jéÇggel, hát az vó²t negyven mázsa, amit rápak#t. KéÇt hat$lmazs gyünyörű ló²val vittÀk, ponyvával leponyvázva, hogy ne $lvaggyon a jég a melegbe, mer meleg nyári napok h$rmincöt-harmincnéty fok meleg, hát mikor mennyi vó²t. Hát ugye vitték húsos kocsival, és akkor meg üzletek, szinte m$jnem egymást érték, s akkor ugye ment oda, megált az üzlet előÝtt, Szabados úr! Hány tábla jeget hozzak? Nézze meg a hűtőt. Kapta a létrát, fclment, esetlek ha fel vót akaszva, letörte, néty tábla jég. Tessík kérem beletenni. Mennyit fizetek? Hát fillérek. It van, igyon ety féldecit vagy ety scrt vagy valamit. Szóval így, így ment. És minden áldot nap tele lett a hűtőszekrénynek, úgy, eszt neveszték sípnak. Hogy ijen alakú vó²t, és ott ugye lejött a jég egészen a vísztartáj fölé. Na de hát esz két ód#ra teccik tudni, hát ijen rozsdamentes, egy jó² miliméteres vagy másfél miliméteres plé. És még, még azon is vó²tak furva jukak az ó²dalán, útyhogy asz két ó²darra az regg$lre mekfagyod benne szabájszerűen a hús, ojan vót. És ugye nem kelett a létytűl se félteni, meg, mek szó²al hát hidegen t$rtotta...
Amikor olvadt ez a jég, mi lett belőle?
... JéÇgvíz, jéÇgvíz. És hát aszt montam éppen, hoty kiöntött, szó²val kiengettem a csapot, és asztán hát ugye én az uccára vagy az udv$ra... Nem használtunk mi semmire, hát jégvíz vót, de hideg víz. De viszont ki kelletett engedni, mert ugye fojamatosan az úgy mindik csepegett. Ugye egész éjjel, egész nap. Este, miko bezártunk, akkor kiengettük, vót másfél vedér víz, vaty két vedér víz...
Tessék azt is elmesélni, hogy mi történt egyszer ezzel a jégvízzel!
Hát az, hogy este mán zárás után vó²tunk, és hát jó² idő vó²t, meleg vó²t, hát hűtőszekrénybűl minden nap le kelletett engedni a vizet, és énnekem meg dó²gom is vót, mek hát valami randiütyféle is lehetett. És nem léÇptem ki az uccára. Asz kellet vóna, hoty kilépek az üzlet$jtón, hanem bentebb egy jó méterrűl. Hát egy vedér víz, hát énnálam annyi vót, mintha egy dijóhéjad dobok ki, hát mekfoktam, aszt kiváktam, hoty had mennyen arra, hűti a, az üzletnek az elejit lefele a víz. És pont akkor az üzletajtó elibe, pont akkor léÇpett oda egy mennyasszonyáv# karKfogva egy, ety katonatiszt. És hát, j$j, bocsánat, elnézést, hát most, tessenek. Röktön jött a főnök, mi tcrtint? Hát mondom, sajnos mektcrtint. Hát a jégvizet öntöttem ki, és leöntöttem. Tesseneg bejönni lakázsba, minden, hát ugye, mi csinájjunk? Hát, nőÝ, nőÝ, hát a mennyasszont ugye átőÝtösztetni, de a katonatiszt a Poroszlaji úton lakott, a menyasszK meg a Magozs Gycrty téren. És el kelet mennyek, és a szülejitűl egy-egy öltöny ruhát, egy-egy öltöny katonaruhát elhozni. Szóval hát ennyi, ennyi vót. Úriemberek vó²tak, aszt monták, semmi. Mektörtint, nem kell érte bántani, aszongya, eszt a fijatalemb$rt. Semmi baj, kibírtuk. ÁtőÝtösztek, minden, a ruhát hazaszálítottam, és # vót intézve...

A felvétel 1999. március 9-én készült.

Az adatközlő Lajos Gézáné Szabó Margit (1923, Debrecen). Református vallású. Nem járt iskolába, írni-olvasni nem tud. Hihetetlenül nehéz sorsa volt, egész életében cselédként, segédmunkásként dolgozott. Egyik fiával évek óta a debreceni Pallagi Úti Idősek Szociális Otthonában lakik. Betegsége, rossz kedélyállapota miatt nehezen vállalkozott a beszélgetésre.

Beszélgessünk az életéről, a legkorábbi emlékeiről!
Hát a lekkorábbi ez vó²t, hoty kilencéÇves koromba mán ugyi $lmentem Pongor tanácsos úrhoz mint cseléÇd, teccik tudni, bentlakó² cseléd. Ott attak ennem, mek kilenc pengőÝt kaptam. ÉÇs asztán ot vó²tam hat esztendejig, hat év után változott a s$rsom, akk$r már $lmentem a cementipariba dó²gozni. LegelőÝször tíz éved dó²gosztam a cementipariba, ott a Hámán Kató ucca sarkon vó²t, ijen spakt$lni, lapot tőÝteni, csisz$lni, mer azokat keletet csinálni. Akkor kéÇccer mentem féÇrhez, az eggyik ember öngy¤lkos lett, mék hatvanhadba. S$jnos! Akkor annak az édes tesvíre szintén öngyilkos lett, itten a fejit levákta a vonat. Aláment, mert álítólak férhez ment, oszt nem let csalággya. Szó²val elík keserves életem vó²t, elíggé világosan. Utánna tizenkét éved dó²goztam a kűműves hatvanety per egynél drága, hatvanety per eggy. Akk$r, mikor a tizenkét év lejárt, hát ot laktunk hátul a Dobozi vagy nem Dobozi, tessék mán várni, Pallagi út ety szám, Pallagi út ety számba egy ijen szüksíglakázsba, itten a, a Göcs háta megett. Ot laktam tizQkéÇt esztendejig. TizQkét év után, akkor #lmentem d$lgozni szintén. Hát elík keserves vót az életem, m$rt nagyon sokat kelletett | dógozni, m$rt a gyermekeimet tartani kelletett, szegíny jó anyámék vigyásztak a gyermekeimre és keserves [!] köszt f$lneveltük űket. Csak az a b$j, hoty sz$rteszíjjel mentek...
Hány gyereke van?
Hét, hét ílőÝ. De van ojan, akit öt éve, hat éve se láttam. S$jnos! Akkor #jöttem, ide tessék h$lgatni, onnet raktunk [!] ki a vagonokat, Nagyállomásnál meg összevissza, így aszt sztreknek híjták a só²dert, cementet, dó²gozni. Térgyemrűl lement a bűr, keservesen, meg a kezünk tiszta izé vót, muszáj vót miv# fogl$kozni. Na és #jöttem az Apafi ucca középszakiskolába mos legutó²bb. Az igazgató néni, álgya meg az Isten Mó²nárnéÇt, ojan nagyon jó² vót hozzánk, mer hogy ijen csó²ró életet íltem, ott osz kijárt nekem Hámán Kató² ucca ötvenhat számba egy nétyszobás lakást. Akk$r h$rmincezer forintot kelletet azér a lakásér beugrót fizetni. Hát igaz, hogy nem tuttam kifizetni, asz mekcsináta Mó²nárnéÇ, hogy a gyermekeimet, mer kint ott a Nyúlasnál [?] a baragba Tó²t tiszviselőÝ úr ot vót, éÇs f#vette, hogy a gyermekem álami gondozázsba van, teccik tudni, és így nem let csak tizennyó²cezer forint, tizennyó²cezer forintot fizettem. ÉÇs hát elík kes$rvesen t$ltek az időÝk, múltak, akor a Hámán Kató² uccaji lakázsba laktam vaty tizenhat esztendejig, de $lcseréltem kissebre. Ot kaptam mondom negyvenezer, hetvenez$r forintot, meg ety kisseb lakást, kint a Gcrgeji ucca hat számba. Akkor a Gcrgeji ucca hat számot $lcseréltem ide a Fonatos ucca öt számba, ety saját kisz szoba-konyhás lakásra. It h$lt meg az uram, már öngy¤lkossák tekintetibű. De tecik tudni, ojan rosz életünk vót, szájba v$rt, megverekettünk [!]. A, áj, ki akartam mondani, hogy mijen ípűledbe dó²gozott. Ezeket a vaságyakat csinálta, ijen vasiparos vó²t meg | tetőÝfedőÝ. F#szette a sok píszt, osztán nem vó²t, nem csinálta meg, megbüntettek | bennünket. Lasankint kifizettem érte háromezer forintot még abba a világba, lassankint, és $lmentünk ad egy [!], hátha ot megbüntettík, evett, ivott, megv$rt, hajamnál fogva cibált. Oszt asz montam neki, hogy nem jó² ez így, hát ez b$rzasztó, amit te csinász. Oszt ecc$r jó² kedvembe, igaz gyermekeked bezártam, $lmentem utánna, oszt a Vasipariba, még it a ZőÝtfába, a Szabaccság úton van az a ZőÝtfa, utánna mentem, ot rend$lte meg az ebídet, vagy a vacsorát. Szó²dásüvegek vó²tak f$lrakva ojjan nagy üvegegbe mint ez a kancsó, oszt rimánkottam neki, hogy | hát ide h$lgassá, léÇty szives, nem éÇrdekel engem, hoty te hun vagy, vagy micsinálsz, aggyál nekem ety kis píszt, had mennyek haza, a gyermekeimnek legaláb ety kis kenyeret tuggyak venni. Mit adott a jó² Isten, mindíg csak aszonta: Űjél le, osztán várjál, várjál, várjál! Na, mán egísz este vó²t, tíz ó²ra fele, igaz, mekkaptam a szó²dásüveget, oszt fűbe váktam, alaposon. Beszakatt a feje, űtet elvitték akkor a kórházba ém meg ot marattam píz nékűl, ennivaló nékűl. Istenem, micsinájak? Keserves vó²t az egísz éÇletem. Útyhogy b$rzasztó vó²t, ahoty f$lnőttem. Akkor $lcseréltem aszt a kis lakást ide a Fonatos ucca öt számba, éÇs nem tudom, hogy mejik hó²nabba vaty hanyadikán ot oszt öngy¤lkos lett a, ez a Balog ‰lb$rt, öngy¤lkos lett.
Margit néni említette, hogy Pongor tanácsos úrnál volt bentlakó cseléd. Tessék már arról beszélni, hogy mi volt a munkája reggeltől estig vagy esetleg éjszaka!
ÉÇjszaka nem háborgattak, drága, egyáltalán. Hát ugye ott is vó²tak nacs családok, hát tanácsos vó²t, jó², job h$jzedbe, bangba dó²gozot a lánya. ÉÇs hát naty pínz vó²t akkor kilenc pengőÝ, éÇs hát micsinájak, hát regeltűl [!] estik takarítottam, dó²gosztam, mostam, mosogattam, ami kelletet, aszt csináltam csak, vagy ami, íccaka nem háborgattak, m$r vó²t egy ágy, lefeküttem, aluttam reggelig.
Reggel mikor kezdődött a napja?
Hát mX hat órakor mekkezdőÝdöd, drága csillagom, m$rt hotyhíják, mentek hívatalba dó²gozni, éÇs a fijúk is a jányok is, mer vegyes társaság vó²t, micsinájunk, mán útyhogy űk féÇl nyó²ckor $lmentek, mink meg othon marattunk az öreg nénivel, vagy mán az édesannyával, éÇs elíg jól viselkettek velem szembe is, ennem is attak, nem vó²t panasz drága, útyhogy elíg vó²t így, mi csinájak tovább.
Mit csinált reggel?
Hát a takarításs$l kesztük meg, ecc$r takarítottunk, ecc$r mostunk, asztán főÝsztünk, akor ebídet h$rtak a Bikábúl, azír írte kelletet nekem járni, asztán hát igaz, ami igaz, hogy ot kó²stoltam meg a rántod bíkát is, mer még ojan is vó²t, a combját, éÇm meg aszittem sűt cs¤rke. Ki tutta aszt, hogy micsoda. Szó²val, hát nem tudok többet mondani, drága. Mer eszembe se jut, magyarán megmondva. Meg mit mongyak még?
Hogyan takarítottak, milyen takarítóeszközök voltak akkor?
Jaj, hács csak kéÇzz$l mindent, kézzel kelletet még akkor sepregetni, takarítani, porszívó²zni, lapátolni, ami, ami szüksíges vó²t. Asztán vó²t neki ott ety k$rtye, aszt a kertet izs gyomlátuk, takarítottuk, vetemínyesztünk. Hát micsinájak, amit kelletet csinálni, csak aszt, nem tudok többet $lmondani drága.
Hogyan mostak?
TeknőÝbe drága, teknőÝbe, és réÇgi házi szappann$l, amit űk főÝsztek, avv$l útyhogy nem valami nagy izé vó²t, probléma vó²t, m$rt nekik vót, ide tessék h#gatni. Akor [!] $lmentem a Szabó² rendőr alezredeshez dó²gozni az Ajtó² ucca tizenkét számba. Ot is ugyaneszt csinátam, de az is öngyilkos lett, mer megbüntettík aszt a Tó²t [!] tisztviselőÝt, útyhogy az is jó² bánt velünk, mer szegény anyáméknak kűdött ety kis ennivalót, amír a gyerekekre vigyázott. Útyhogy nem vó²t ojan naty probléma. Csakhát nem úgy vót, mint mos, kedves. Csak másab vót a régi időÝgbe, akárhogy dó²gosztunk, de csak job vó²t...
Margit néni! Régen mit ettek, mit főztek?
Mink? Hát mink is főÝsztünk, drága, galuskát, t$rgonyát, paszújt, krumplit, ami jöt s$rba.
A galuskát hogy csinálták?
A krumplizs galuskát? Kinyútottuk a tísztát, drága, így a. Hát igasz, hogy nyútó²táblánk nem vó²t, így az aszt$l tetejin. Osztán a krumplit mekfőÝsztük, jó² mektcrtük, meksósztuk ety kicsit, és jó² krumplizs galuskát ettünk. Nem sok, nem vó²t úty kétféle, csak etyféle, mert örÊltünk, hotyha etyféle vó²t, az az igasság...
Tarhonyát is csináltak?
T$rgonyát? Hát aszt a bó²dbúl vettünk, ide tessék h$lgatni, t$rgonyát aszt a bódbúl vettük. Öregen mekfőÝsztük, aszt is ijen krumplisra, útyhogy elíg jó² vót, nem vót semmi panaszunk. Útyhogy ezeket: paszújt, borsót, ami sikerűlt, ami jött.
A paszulyt hogy csinálták?
Hát rántva, berántva, drága. ElőÝször is ugye a pasz–jt hazavittük, a pijacon ha megvettük, osztán megválogattuk, megmostuk, f#tettük a fazígba, főÝsztük, utánna csinátunk rántást lizbűl, és egy, hát ety kizs zsírr$l meg margarinnal, mikor mi sikerűlt, vagy zsír vagy m$rgarin, ami vó²t, avval mekpirítottuk a rántást, oszt rátettük vízzel, termíszetesen. Útyhogy azokat eszegettük, elík keserves vó²t, de hát mégis jó²llaktunk azír, drága. Mit mongyak méÇg, drága csillagom, tessék kérdezni!
Pongor tanácsos úrnál mit ettek?
Hát mindenfélit, amit a naccságos asszK mekfőÝzött, mer akkor még naccságos asszK vó²t, és hotyhíják, meg asztán ebídet hordattak a Bikáb–l, útyhogy mikor mi vót adagba vagy elkíszítve...
Margit néni! A szüleire hogy emlékszik? Van emléke róluk?
Hát kéÇpek vannak, képe megvan szegény jó² anyámnak is, apámnak is. Útyhogy ezekrÊl csak, amúgy nem. De ojan szigorújak vó²tak, hogy | ha nem mentünk haza bizony amire montuk, elengettek tekeregni, magyarán megmondva, de nem mentünk haza bizony, jó² megv$rtek. Vó²t ojan eset, hogy úty fűbe vágot szegény jó² anyám az üvegg$l. Apám ijen h$jcsár ember vó²t, oszt falurúl falura járt, vitte a jó²szágokat a bitangistállóba. Akkor [?] tívettünk el eccer, mer $lvitt Újfaluba éÇngemet is.
Mi az a bitangistálló?
Hát ijen m$rhákat od befogattak, a Betlen uccán vó²t ez a bitangistáló², úty híjták.
Milyen marhákat?
Jó²szág[okat], lovat meg, meg rendes teheneket, amit megvett a kereskedőÝ, teccik tudni, Fiser úr, zsidó² vó²t igaz, asz kereskedőÝ vó²t, apám mek hazah$rta nekik vaty haza kelletet h$jtani. Asztán ecc$r bement a t(ngeribe, megette a t(ngerit, hát el kelletet onnét tünnünk, de jó² vó²t vele elmenni, mert az országútnak a két ríszin, az árok mentin vó²tak sz¤lvafák, dijó²fák, útyhogy lehetet szedni, nem bántottag bennünket írte... Nem vó²t rossz.
Ki nem bántotta?
SéÇnki az uccán, meg aki mindenki, lehetet szedni. Mentünk akkor evvel a fijúval, mán, aki idebe van, a fijamm$l, nagyon sokat #mentünk doboszt [!] szedni, ijen, az erdőÝgbe jártunk, hegyekre f$lmentünk, makkot szettünk, akkor ű az beh$rta, egy bizonyos hejre le lehetett adni, akkor azírt is píszt kaptunk. Útyhogy elég nehéz vó²t az életünk, de hát micsinájunk. [Ezek későbbi események!]
Az édesapja mit dolgozott?
Az ídesapám, h$jcsárnak híjták abba az időÝbe ezeket, h$jcsár v$lt, éÇs a bitangistáló²ba, hotyha eltívett egy jó²szág, mer othatytuk, meg eltívett, akkor mekkerestík, és ide lehetet leadni a Betlen ucca, asziszem tán hetvenhat számba kerestük ot. Megl$lte a gazdája, hát igaz$lni kelletet, hotyhát ű vette meg, éÇs apám csak ijen hajcsár ember vót, oszt asz hoszta haza a gazdának. Nem a gazdának, hazahoszták a bitangistáló²ba, és leatták, és a gazdája ment írte, hogy őÝ igaz$lja, hogy igen aszt ű vásár$lta a többivel együtt, éÇs az meg a Böszcrményi út hetvennyó²c számba lakott az a Fiser, aki megvette, aki kereskedő vót.
Mit jelentett a hajcsár?
Háát, ha én aszt tudnám, hogy mit! Nem tudom úty f#világosítani, drága, m$rt még magam se tudom, mit jelentett akkor az a h$jcsár. Szó²val mondom, ijen, a kereskedő amit megvett, ű aszt hazahoszta. Izé, bizonyos píszt is attak írte neki.
A bitangistálló kié volt?
Hát csak az álaméÇ, vagy nem tudom én, ki ríszlegelt egy ijen nagy, naty terűletet, ahon befogatták ezeket a jó²szágokat, teccik tudni, oszt #vittík mán a gazdája, aután oszt hazavitte édesapám, neki...
Margit néni, maguk tartottak állatot?
Neem! Sose vó²t, mék csak ety tyúkunk se, drága. Nem vó²t soha, soha íletüngbe. Ha vettünk valamit, ety kis csírkeszárnyát vagy ety kis csírkehátát, aszt csak a piacrúl. Nem, mer még annak is örültünk, néÇha. Nem, nem vó²t jószágunk egyáltalán. S$jnos.
A régi házukra emlékszik, ahol született?
Apafi ucca hatvankilenc számba születtem, drága. Ot laktunk h$rmincnyó²c éÇvig a Dijó²szegi házába, az egísz család. Oszt utána jött ez a bombázás meg ez a háboru, akk# mentek el szeginy jó² anyáméÇk. Nem vó²t ojan rossz éÇletünk, m$rt ott is, bejöttek azok a ruszkik vagy mik, a szovjetek, akkor éÇdesanyámat mektettík pijacra járó²nak. Teccik tudni, jöt velünk a főÝnökemb$r vagy a vásárló², mentünk utánna, oszt hosztuk. Mek hogy ot vó²t az Apafi-malom, ot a Apafi-malombúl h#rták nekünk a lisztet, hoty süssön jó² finom kenyereket. Útyhogy attak szegíny jó anyámnak, még ílt, hoty süssön, oszt legyen lisztünk, az Apafi-malombúl hoszták õÝk. Utyhogy elík keserves vó²t ot is, hád dó²gozni kelletet írte, m$rt mondom, mentünk utánok, pijacra jártunk, amit keletett, meg vittük utánnok, meg megvettík. Az Apafi ucca hatvankilendzbe laktunk h$rmincnyó²c esztendejig, útyhogy ot nőÝttünk fel.
Hogy nézett ki az a ház?
Az Apafi uccaji ház? Megvan még most is, habár ot laknak méÇg benne. Utyhogy, hát nagy udv$r vó²t, bunk$r vó²t a közepibe, még bunkert is csináltak, útyhogy Gujás főtanácsos úr lakot ott. Akkor Gujás #menekÊlt abbúl a házbú, hogy ezeg bejöttek, akkor otmaratt, osztX bekőÝtösztek oda a szovjetek, egy udv$rba laktunk. Szegíny jó² anyám azír sütötte nekik mindig a kenyeret meg a lisztet.
Maguk ott hol laktak?
Ety szobakonyha, igen, külön ety szobakonyhás lakázsba laktunk, a család, apám, anyám meg a tesvírejim, még akkor megvó²tak mind. De most oszt, mondom, nincs senkim nekem, egyedül éÇn vagyok a világon, mek csak, meg a tesvírejimnek a gyerekeji. Mondom, ahosz szoktam elmenni. Azok adnak ety kis ennivaló²t.
A régi berendezésekre hogy emlékszik?
Háát, drága csillagom! Sz$lmasurgyék vó²tak, kimentünk a határba, mektőÝtöttük, megdugdostuk ety fáv$l, bevittük, beletettük egy ijen dikó²formába vagy vaságyba.
Hogy hívták?
Vaságy vagy dikó² vaty kanapéÇ, még ojan is vó²t, kanapé. Útyhogy rígi, nem ijen mod$r bútorok vó²tak, nem ijen izéÇk. Hát ijen vaságy vó²t. De jó² vó²t abba az időÝbe is, jó² frisz sz$lmát, nem is kelletett [más]. Jó² vó²t, nem vó²t rossz. Így íltüng, drága.
Milyen volt az ágy?
Hát mondom, hogy ijen, hogy mongyam, saját magunk az $rdőÝbÊl vittünk fát, oszt nígy lábat szeg$ltünk, mek két, hát nígy ó²dalát is csináltunk, ijen, ijen, mint ennek is van ódala [mutatja], hotyhíják. De mink szegeltük aszt, hozzászeg$ltük, kikötöttük, éÇs abba tettük a sz#lmasurgyét, betakartuk egy rongy$l vagy lepedőÝvel, amink vó²t, oszt azon aluttunk. Ide tesséÇk h$lgatni, vó²t úty, hoty három-négy, nígyen is aluttunk eggy ágyon, m$r nem vó²t ojan sog belőÝle. Három vagy nígy ágy vót, osztán vótunk nyócan, azon kelletett aludni.
Hogy aludtak?
Hát kerezbe-kasul, nem egymás mellet hosszára, hanem kere[sztben], így lábunk lefele. Hát vót úgy, méÇg mikor kissebbek vó²tunk, hogy a lábunk nem is írte a főÝdet, vagy a főÝdet írte inkáb, mint a lefekvíst. De azír csak kibírtuk. Muszáj vót.
Mivel takaróztak?
PléÇdd$l, pokró²cc$l, ami vó²t, ide tessék halgatni, ijen lúpokrócok vó²tak valamikor réÇgen, nem úgy, mint most. Mos pléÇdek vannak, meg mit tudom én, mi.
Milyen volt az a lópokróc?
Hát szúrt is, meg, meg mit tudom én, nem ijen divatos vó²t. M$r most is van szett$rbe is ojan, améÇk szúr, van, améÇk nem szúr. Van, améÇk finomabb, van, améÇk jobb, gyapjúból is van. Útyhogy nQ vó²t nekünk akkor ijen, ijesmi egyáltalán nem vó²t..
Hogy öltözködtek?
Háát, eggyik a másikét f#vette. Mer még akkor nQ vót ennyi rengeteg [ruha]. NQ vó²t. A nagyobbaktó²l a kissebbikre mindig rámaratt. Hát ami igaz, bugyogó²t sose h$rtunk. M$r nem vó²t, nem vó²t, nem. Nem szígyen, de nem vó²t. Hát keservesen egyik a másikrúl, meg bizK vó²t ojan is, hotyha ki ak$rtunk menni a jégre csúszkálni, fadarabot kötöttünk maddzaggal a t$lpunkra. Nem vót cipőnk se, egyik a másikéÇba járt.
Mezítláb?
Mezítláb, mezitláb, mert muszáj vó²t, drága, mer nem vót mit tenni. Hát abba az időbe se lopni, se kíregetni nem, mer nem nyútunk senkijéhe, míg nem attak, vagy nem atták ide, addig nem. Utyhogy elík keserves vó²t abba az időÝbe.
A felnőttek hogy öltöztek? A szegények?
Háát, ide tessék figyelni, hát vó²t, vó²t szegínyeknek egy | pendejek, mX, hogy esz k# mondani, mekkötöttík így maddzagg$l a derekán, asztán fejÊrrőÝl mek f#vettek ety szvettert vagy egy blúszt, oszt kísz vó²t az egísz őÝtöszködís. Nem nagyon vót abba az időbe, drága, elík keserves vót. Nem őÝtöszköttünk így, mint most.
Hogy öltözködött az édesanyja? Mit hordott?
Hát mikor mijet. Mosó²nőÝ vó²t máskülömbe, kapogatott | sokat úri házaktúl, úri házaktúl, drága, nagyon sokat kapott, ruhát. Ruhafélíket. Azogba jártunk. Nem baj vót, hotyha t$lpunkig írt vagy a sarkunkig, mer hát más nem vót, asz kelletet f$lvenni még abba az időÝbe. Nem úgy vó²t, mint most, hogy mindíg őckcltek meg v#rtak, mer szegínyeknek dó²gozni kelletett, muszáj vó²t nekik menni...
Akkor hogy is öltözködött az édesanyja?
Mondom, drága csillagom, hogy vó²t egy ruhája vaty kettőÝ. Nem tudom, mindik cserélte, mer mosni mostunk, falúgg$l p$rnyébűl főÝsztük a izéÇt is, p$rnye vó²t a lúg, a mosó²szerünk, mer nekünk nem vó²t szappanunk s$jnos.
Az mi volt?
P#rnyelúg, drága, amiv$l tüz$ltünk, fábúl, és annak a izéjit felöntöttük vízzel, éÇs a levit leöntöttük, oszt abba mostunk, drága, csak azír, hoty tiszták legyünk vagy jószagúak. OsztX vó²t a Szabaccság úttyán egy míjf–rás, úty híjták, hogy Míjf–rás. Jártunk oda mosni, belefeküttünk a vízbe, ot fürödgettünk, éÇs ot vittük a cuccot a hátunkon, kimostuk, mekszáratt a kerítísen, addig a vízbe vótunk egy bugyogó²ba vagy egy gatyába, oszt úgy, úgy nőÝttünk fel, drága. Elék kes$rvesen.
A fiúk hogy öltözködtek?
Hööö, csillagom! Vó²t nadrágjok, gatyájok, hát, mit tudom én, mik, ingjek, amit szegíny jó² anyám kapott, azogba őÝltösztek azok is, mer nem vó²t más, nem emlékszek tovább, töbre... Lábokon ó²cska cipőÝ, améÇk nagy vó²t, nagy vó²t, ameÇk kicsi vó²t, kicsi vó²t. Az a kissebbiknek vó²t jó², a nagyobbik a nagyobbiknak vó²t jó². Hát nem vó²t [más]. Ami ó²cska hommikat kapott, szegény jó² anyám, mer mosó²nőÝ vó²t, az, az, amit attak. Ezek vó²tak, csillagom.
A férfiak hogy öltöztek?
Nadrág vó²t r$jtok, meg gatya. Mejiknek kicsi, mejiknek hosszú, nem aszt figy$ltük, nem aszt nísztük...
Télen mit vettek még fel, ha hideg volt?
Ööm, méÇk sokszor ki se mentünk, ide tessék h$lgatni. Hotyhíják, hát nem vót akkor méÇg abba a világba, mint most, hoty téÇli kabát, meg ez az, mint most. Egyik a másikét, hotyha vagy az egyik ment $l, vagy a másik, csak úty tuttuk, nem vó²t más. Nem úgy, mint most. Mos téÇli kabátunk is külön van, hál Istennek. Útyhogy egéÇsz más...
A tisztálkodásról tessék már mesélni! Reggel mit csináltak?
Megmosdottunk, vízbe, lav#rba, teknőÝbe, pléteknőÝ vó²t, pléteknőÝ meg nagy lavrok [!] vó²tak abba az időÝbe. Azok is alamíniom lavrok vó²tak, nem ijenek, mint most, hogy ijen műanyagok. Útyhogy megmozsdottunk, felőÝtösztünk, oszt ki rászette aszt a kis köcéÇt, mer úty híjták, ety kizs gúnyát, mentünk, ki merre, amerre láttunk, összevissza.
Mi volt az a köce?
Háát, ide tessék halgatni, ijQ ruhaféle let vó²na, de hát úty híjták, hoty köce. Jó² vót abba az időbe...
Ünnepeken hogyan öltözködtek?
Ugyanúgy, aszt vettük fel, ugyanúgy, drága, nQ vó²t mibe felőÝtözni más. Nem, ünnepeken is. Útyhoty, ha mongyuk a fijúk a jányokat locs$lták abba az időÝbe, akkor csak vízz$l, kivittek oda a víszhez, mekpancs$ltak vaty pediglen egy veder vizet a nyakunk közzéÇ váktak, oszt kész. Nem csinátak mást. Így locs$lkó²ttak abba az időbe. Nem ijen kölni vízz$l.
A régi húsvétokról tessék mesélni!
Ha éÇn asz tudnám, hogy mik vó²tak. Még abba az időÝbe nem vó²tak ijen kifestet tojások. Nem vó²t ez a nyuszi tojás meg ez a húsvíti tojás, mint most van. ÖrÊltünk, hotyha ety karéÇj kenyeret attak abba az időÝbe, az is nagyon jó² vó²t. Asztán ojan csó²ró² szegínyek vó²tunk, hoty se olajunk, se zsírunk nem vó²t, hanem szegény jó anyám, nyugoggyík | bíkíbe, ety kis vízbe belemártotta a kenyeret, oszt ecs csep kis cukrot rászó²rt, kéÇsz. De még akkor vó²t ez az imflázijó²s [!] péÇnz.
Milyen?
Imflázijó²s, imflázijó²s péÇnz, abba az időbe, kíg-zöÝd. Kíg-zőÝt píz, csak úgy ösm$rtük. Akkor attak jegyeket, jegyeket, szappanjegyet, kenyÀrjegyet, zsírjegyet, mán akkor kaptunk m$jt kéÇsőÝb jó²cskán, és ki vó²t szabva, hoty kinek mennyi, negyven deka kenyír járt egy napra. Útyhoty csak azokat osztottág be, úty tuttunk enni, nem vó²t több. Sárga pØz is vó²t, kík pØz is vó²t, kis pappírpízek vó²tak, ennél nem vót nagyob, csak imflázijó²s píznek híjták abba az időÝbe.
Milyen színűek voltak?
Kék, zőÝd, sárga, mit tudom én még a másikat. Nem jegyesztem én meg, én kezembe nem nagyK járt az a péÇnz. Csak hát csak job vó²t, mert hijába imfulázijó² vagy imflázijó² vó²t, de azokat a kis jegyeket kiatták, osz kikaptuk ezeket a hotyhíják pWszt, legalább.
Milyen jegyre kapták?
Hát csak eggy, egy jegy, ide tessék h$lgatni. Hád biléÇtának híjtuk mink, mink | bilétának híjtuk abba az időÝbe eszt, mer e vó²t a neve, hogy biléta, #re atták ki. F#mutattuk, vittük a izébe, a hogy mongyam, a festíkesüzledbe, mer ottan a Csapó² uccán az a naty festíkesüzlet ot vó²t, ot kaptuk ki még abba az időÝbe ezeket, mindent.
Mit lehetett értük vásárolni?
Hát szappant kaptunk, zsírt kaptunk, liszt, hát lisztet kaptunk, ugyi rántásnak kelletett | mek tísztának. Hát másra nem emlékszek.
Ez mikor volt?
Jaaj, hát nem tudom. Mikor vó²t az az imflázijó²s időÝ? As se tudom megmondani, hogy méÇk esztendőÝbe vaty hogy vó²t. Nem tudom, iskolába nem jártam, hát nem tudom megmondani.
Akkor hány éves volt?
Ööm, mán én lehettem akkor tizQhárom, tizennígy vaty tizQhéÇt is. Nem tudom bisztoson... Utyhogy nem emlíkszek t#jesen ezekre az izéÇkre, mer nem ösmerem ugy a hó²napokat meg a napokat, teccik tudni. Nem tudom úgy megjegyezni vagy úgy $lmondani s$rjába, mert nem emlékszek vissza rá. Elég nehéz vó²t, annyit tudok, az bisztos.
Margit néni, vegyük már sorra az ünnepeket! Az előbb a húsvétról tetszett mesélni. A gyerekek mentek locsolkódni?
Kíregetni, kíregetni mentek abba az időÝbe, mer nem vó²t kclnivíz. Kíregetni mentek inkább, ide tessék h$lgatni, oszt kaptak hun kenyeret, hun egy, hun egy valamit csak kaptak, mindig valamit. Mek ha apám, szegény nyugoggyíg béÇkível, ijQ kis kosarakat, ijen kis kenyérkosarakat kötött, oszt aszt kűtte el a kcjköktűl, hogy azír hátha adnak valamit. Útyhogy ezekre emléÇkszek csak... Szegény jó² apámnak is ojR cipőÝje vó²t, nem ijen, mint most, hogy, hoty ki vó²t vágva a feje, oszt rá vó²t kötve a lábára, ety saru, úty híjták, hoty saru...
A karácsonyra tetszik emlékezni biztosan, milyen volt régen?
Hát a karácsony csak úty tcrtínt, hoty kijöttünk ide a Nagy$rdőÝre abba az időbe is, m#rt egy ijen tujafát vagy mit letcrtünk, hazavittük, osztX f#ldíszítettük, de csak üres pappírral, és pappírt csomag$ltunk a karácsKfára, pár szem dijó²t rátettünk, kizs gyufaszálad belevertünk a vígibe, megált r$jta. Ezek vó²tak abba az időÝbe...
Templomba jártak-e?
Jártunk abba az időÝbe is, k$letet menni, csak jártunk, ide tesséÇk h$lgatni, Kosut uccán a Vöröstemplomba, a Szent Anna uccán a kató²likus templomba, hijába reformátusok [voltunk], de bementünk a kató²likus templomba is. ÉÇs nem vót azír semmi b$j se, amír bementünk. A vízbe megmártottuk a kezünket...
Milyen volt a református templomban?
Bementünk a templomba, ide tessék h$lgatni, éÇs szítnísztünk, ot vó²tunk egy jó² darabig, ety féló²rát vagy egy ó²rahosszát, elimátkosztunk, Mi Atyánk ki vagy a mennyegben, ezeket és véÇge lett, othatytuk, mentünk haza. Többet nem tudok mondani, drága. Mit mongyak még?
Hogy emlékszik vissza, a pap mit csinált?
Hát f$lment oda a pó²znára, vagy mi a csudára, ű fent ált, fent ált, mink meg lent, ló²ca, ló²cák vótak vaty padok vó²tak, padok inkább, éÇzs beűltünk oda, oszt ot vótunk egy, mondom ety féÇló²rát egy órahosszát. Mást nem tudok mondani, drága.
Énekeltek is?
Igen. Hát ahogy a tisztelendőÝ úr megunta a szó²lást, akkor elénekeltünk, oszt vége lett, jöttünk haza, vagy mentünk haza.
Úrvacsorát vettek-e?
Nem kaptam éÇn soha életembe, nem drága, éÇn nem vettem. Nem tuttam se írni, se $lvasni. Nem azír, mer később asztán már nem nagyon járkáltam. Templomba méÇg mút héten is $lmentem, mikor kimentem a tesvéremnek a gyerekihe. Hát csak eltívettünk, templomba benísztünk, ide tessék h$lgatni. Azír a jó² Isten nem büntet meg, ha templomba bemegy az emb$r.
Melyik templomban volt?
A Verestemplomba, drága, a Kosut ucca végin, a Kosut ucca legvégin.
Az újévre hogyan tetszik emlékezni?
Hát as se tudom, hogy mikor van az év víge, mikor van az eleje, mikor van a közepe. Nem emlíkszek én úgy rá, drága. Nem tudom, nem tudom úgy $lmondani.
Fiatal korában hogyan szórakozott, kikkel barátkozott?
Ha éÇn #ra visszaemlíkeznéÇk, réÇgebben. Nem tudom megmondani, drága. As se tudom, mi vó²t abba az időÝbe, vaty hogy vó²t. Nem tudom, nem emlékszek én #ra, drága.
Moziban mikor volt először Margit néni?
Moziba? Húú, van annak mán vaty húsz-huszonöt éve! A Meteor moziba annál a Csomó²? Vagy nem Csomó²? Hogy is híjták? Az $lsőÝ s$rba megengette, ott az első níty s$rba beüjünk, csak úgy ingyQ. Hát már uty tizenhat éves vaty tizenöt éves f$rmán jányok, ez vó²t a szó²rakozásunk. Ha tehettük, #mentünk mindig megnísztünk egy-ety filmet, de hogy úgy mit attak, as se tuttam, mit. Vó²t, mikor mesefilm vó²t, vó²t, mikor nem mesefilm vó²t, vó²t, mikor egísz jó² vó²t. Útyhogy azér nem kelletet fizetni, mer beengedett az a Csomó² vagy az a fõÝnökemb$r. Mer az az ővéÇ vó²t az a mozi. Utyhogy egyebet nem tudok [mondani]... Hát megvan még az a mozi most is, de mos már csak a kinti izéÇt hasznáják, a kinti k$rzatot, meg a bejáratnál van egy ijen magoslati pó²c, vagy mi. Ugy izélik meg a ló²cákat vagy a székek hejit. Kiaggyák pár filléÇrekír vaty pengőÝkír, vagy nem tudom, mijér.
Jártak-e táncolni?
Áá! Nem is tudok, íletembe se tánc$ltam. Nem. Se táncolni, se múlatni, se szó²rakozni. nem tuttuk, hogy mi asz, hogy [tánc].
A vasárnapokat hogyan töltötték el?
Hát vasárnaponkint is kimentünk, kijöttünk ide a NagyerdőÝre, más nem csináltunk. Itt elég jó² vó²t, mer vó²t álatkert, meg asztán vó²t a vídámpark, akkor is mentek a kisvasútak. Vó²t, hogy ezz$l tőÝtöttük el a lektöbbet az időÝt inkább vasárnaponkint, mer nQ vó²t más.
Kellett fizetni?
Neem, méÇg abba az időÝbe nem kelletett semmijér. Utyhogy elég jó² vó²t. Mos mán kel, nagyon sokat pedig. Szász forint egy belípőÝ. Utyhogy, ha megyünk is most, mostanába, akkor ott a kerítísen kívül megnízegettyük a jó²szágokat, ami van: őÝzikék, bölömbika, minden... De csak a kerítísen kívül.
Milyen állatok voltak régen az állatkertben?
Van ot mindenféÇle álat, tigris, oroszlány, mackó², vagy mit tudom éÇn, mi. Asztán zsiráf. Van itten minden a világon. De csak mondom, a kerítísen kívűlrűl nísztük, meg láttung be. Mos sincs, múldba se vó²t teheccsígünk | bemenni. Kicsi vó²t a péndzünk...
Margit néni, hogy maradt ki az iskolából?
Hád, drága! Ahogy a tesvíreink nőÝttek, nekem úty kelletett | vigyázni rájok, éÇs | beírattak a Csonka uccaji iskolába éÇngem, csak addig jártam iskolába, míg ír, úr, ár. Ezeket egybemontuk, oszt jó²ccakát, mer vigyázni kelletett a többire, s$jnos. Útyhogy nekem mindíg othon kelletet marad[ni] a kissebbekkel is, a nagyobbakkal is, m$rt egy bandába vagy ety csomó²ba vó²tunk ott, oszt hát mikor méÇkre csak éÇm vigyásztam. Így marattam ki az iskolábúl. Elíg nehéz vó²t.
Még mit tanultak?
Ha én aszt tudnám, drága. Még abba az időÝbe palavesszőÝnk vó²t, még rongy$l türűgettük le a palatáblákat. Mek pondzsa, hát pondzsa nem vó²t.
Micsoda?
Pondzsa? Pondzsa, az ety szivacs let vó²na, de nem szivacs vó²t, hanem csak egy darab rongy#l ledcrzsöltük.
Számolni tud-e?
Ó², péÇnszt, aszt mek tudnám szám$lni, ha vó²na. De úty szám$lni! Hát össze is, hotyha leírom a számokat, ide tessék h#lgatni, össze, össze tudom adni naggyábúl, hoty hogy is jön ki, vaty hogy mennyi is az a péÇnz. Utyhogy méÇg aszt mek tudom szám$lni, hála Istennek.
Később nem volt kedve megtanulni?
Ó², drága! Nem vó²t nekem #ra időÝm. Jöttek a gyerekek. Mássabbakat kelletet már akkor [csinálni]. Az éÇn gyerekejim se jártak, hat osztájt, átalába. Ez az egyetlen ety fijam, miv$l hogy Zalaegerszegen lakott, és hoty kamijonos lett. Hát e[z] tanúlt, ennek van hála a jó Istennek, éreccségije meg mindene. Ennek az egynek.
Margit néni! A férjhez menéséről tessék már beszélni!
J#j, drága csillagom! Elíg nehéz vó²t. Mikor megösm$rkettem ev#l a Balog ‰lb$rtel, akkor éÇn huszonkéÇt éves vó²tam. Ű mán töb vó²t, vaty huszonhat. Hát, méÇg abba az időÝbe, ide tesséÇk h$lgatni, a Pijac uccán vó²t ez a k#rzó², uty híjták, hoty k$rzó², oszt a k$rzó²n aután az ó²szlagokad bámútuk, oszt megösmerkettünk. Oszt ahogy megösm$rkettünk, hát a Natytemplom háta megett a k$rbe leültünk a ló²cára, ety kicsid beszílgettünk, osztán e lett a nó²ta víge, hogy | hozzámentem. Mán abba az időÝbe örűtem, hotyha #vet valaki. Na, de mondom, nem vó²t jó² az éÇlet, az éÇletünk nem vót jó², mert f#szette a sok píszt, de elitta, vagy megitta, hogy a sitre ne kerűjön, vaty hogy a bcrtömbe ne kerűjön, hanem inkább öngy¤lkos lett.
A korzóról tessék még beszélni! Hol volt az?
A Pijac uccán vó²t a Bikátúl a Nagyálomásig, egen[!] a Nagyálomás végig. MéÇg akkor nem úgy vó²t a Nagyálomás se kiípítve, még akk$r csak kissebb, ijen kis alacsony ípűletek vó²tak, ijen kis hotyhíják, bádoktetőÝsök... Utyhogy nem ojan nagy ípületek, egyátalán nem. Ez vó²t a k$rzó², eszt híjták k$rzó²nak...
És ott sétáltak?
Egen! Jöttünk mentünk az uccán, hun le, hun f$l, ez vót a k$rzó², azír híjták k$rzó²álapotnak.
És két oldalt mik voltak? Üzletek?
Hát üzlet is vó²t ety pár, meg ípűlet is vó²t. Utyhogy, hát vó²tak, osztán kísőÝp kiípült a Pijac ucca is más lett, irodaház meg ez az. ÉÇtkezde meg, meg ebídlőÝ lett az ArR János ucca sarkán is. Utyhogy egíszen kiípült, másoknak hívják... De álító²lak tán mán ez nem is a mijénk, mert asz mongyák, hát mondász szerint, elatták, eladogatták. Ez má mind a kÊlföldijekéÇ. Nem tudom, hogy igaz, nem igaz, de esz mongyák... Az ó²szlagogba vó²tak, kirakat, szó²val a kirakadba vó²tak hun edínyek, hun dohányárú, hun izéÇk, ruhaneműk. Ezeked bámúgattuk abba az időÝbe, hoty hád bizony, jó² vóna nekünk is egy ijen széÇp kis ruha. De hát örűtünk, hogy abba, ami vó²t, hát abba jártunk.
Milyen üzletek voltak?
Hát vó²t kenyírüzlet, vó²t, hád bódbúl vásárolgattunk, ide tessék h$lgatni. Például itt az Apafi uccán vó²t az a Fiser bó²tosné, útyhogy ahoz jártunk vásár$lgatni. De hát akkor még nagyon ócsójéÇr, mék fillérekír adot mindent. Utyhogy nem vó²d drága. Ety fillérír kéÇt kockacukrot is kaptunk abba az időÝbe. Kenyeret is onnét vásár$ltunk. Utyhogy esz tudom csak mondani.

A felvétel 1999. április 12-én készült.

Tárgymutató

állattartás 65, 75, 77, 104, 
122, 144, 159
aratás 116
asztagrakás 117
Bak Gáborné 29
Bak Imre 104
Balogh István 7
bálozás 130, 149
batyusbál 149
bitangistálló 172
ciframénes 108
cívisek 20, 130
cívis hagyományok 22
cívis telek 8, 141
cívis udvar 141
cselédsors 170
cséplés 117, 128
Csokonai exhumálása 26
Csokonai-hagyományok 24
Debrecen határa 9, 135
Debreceni kertségek 12
Debrecen régi utcái 8, 180
Debrecen története 7
disznóölés 77
egyházi ünnepek 49, 176
elemi iskola 29, 136, 140, 179
élettörténetek 29, 55, 125, 148, 154, 169
épületek a tanyán 67, 144
étkezés 39, 51, 58, 132, 165
Erdei Lászlóné 139
fehérnemű 65
férjhezmenetel 131, 179
fiatalkor 55
fogatolás 136 
földművelés. L. gazdálkodás
főzőtanfolyam 147
füstölés 87
gazdálkodás 114, 125, 135
gazdasági épületek  137, 142
gyermekjátékok 40, 45
gyermekkor 29, 139, 154
háború 65, 70, 139, 156
hajcsár 172
ház berendezései 68, 70, 173
ház és részei 68, 70, 72, 173
hentes- és mészárosmesterség 155, 161
Hortobágy 24, 104, 108, 146
hűtőzés 166
infláció 176
iskola. L. elemi iskola
iskolai ünnepségek 47 
iskoláztatás 140
istálló 74, 122
istentisztelet 51, 177
jégvíz 167
Jóna István basaparaszt 23
juhtartás 9
kamra 73, 120 
kapálás 137
karácsony 49, 177
kemence 92, 102
kenyér mint étel 98
kenyérsütés 88, 124
kert 141
kismesterségek 23
konyha 70
korzó 179
Lajos Gézáné 169
lakodalom 130
lánykérés 131
ló testrészei 110
lópatkolás 111
lótartás 104, 109, 113
Ménes Andrásné 125
méntelep 106
nagygazdabál 55
osztályterem 32
öltözködés 57, 67, 174 
Ördögárok 13
őrlés 123
Pálóczi László 154
pékség 94
remonda 104
renyheménes 109
sakter 165
sofőrködés 158
sütés-főzés 76, 165, 171
szánkózás 44
szappanfőzés 133
Szíkigyakor 163
szórakozás 130, 149, 150, 178
takarítás 170
tánciskola 150
tanszerek 29
tantárgyak 30
tanyavilág 16, 65, 72, 121, 143
tejhordás 59
tej kezelése 63
tejpiac 62
teleltetés 19
téli játékok 40
temetők 10
templomba járás 177
tímármesterség 151
tisztálkodás 134, 175
úrvacsora 53
vágóhíd 164
vajkészítés 63
vákáncsosok 19
varrótanfolyam 147
vásározás 158
vendégség 54
zsibogó 9