Vörös Éva

Egzotikus gyümölcsök magyar neveinek 
történeti-etimológiai szótára

Doktori Értekezések 1. sz. 
Szerk. Jakab László.

ISSN 1416-0455
ISBN 963 472 125 9
TARTALOM
Bevezetés
A források és az anyaggyűjtés
1. Az anyag körülhatárolása
2. Az anyaggyűjtés szempontjai
3. Növénytani és orvosi könyvek mint források
4. Gasztronómiai források
5. Útleírások mint források
6. Nyelvészeti források
Az egzotikus gyümölcs fogalma
A növénynévadás vázlatos története
1. A tudományos névadás és a kettős nevezéktan
2. Nemzetközi szabályok
	3. A magyar növénynévadás vázlatos története
Az egzotikus növénynevek végső forrása szerinti névadási típusok
A latin szaknyelvi elnevezések szerinti névadási típusok
Etimológiai típusok
1. Idegen nyelvekből átvett szóelemek (jövevényszavak-idegen szavak-nemzetközi szavak)
2. Tükörfordítások
3. Magyar szóalkotások
A kölcsönszavak beilleszkedése nyelvünkbe
Az egzotikus gyümölcsnevek helyesírása, a kölcsönszavak adaptációjának 
helyesírási problémái, nyelvművelési kérdések
Szótörténeti áttekintés
A szótár szerkezete
1. A szótár tagolódása
2. A címszók
3. Az önálló és az utaló szócikkek
4. A szócikk szótörténeti része
5. A jelentések
6. A szócikk etimológiai része
7. Az egzotikus gyümölcsök egyéb elnevezései
8. A felhasznált irodalom
Az egzotikus gyümölcsnevek szótára
Függelék
	Latin név szerinti mutató
	Irodalom
	A leggyakrabban előforduló közszói rövidítések és a használt jelek
Summary

BEVEZETÉS 
Népszerű és tudományos folyóiratokban sűrűn bukkantak fel cikkek különböző egzotikus, forró égövi fákról, bokrokról. Így pl. 1993-ban az Élet és Tudományban Mi “fán” terem? címmel jelent meg Surányi Dezső sorozata egzotikus gyümölcsökről, 1994-ben a Kertbarát Magazin “Körséta egzotikus piacokon” címmel először trópusi gyümölcsökről (3: 43-6), majd trópusi zöldségekről (4: 43-6) közölt ismeretterjesztő cikkeket.
Tőlünk délebbre, melegebb vidékeken hatalmas mennyiségű, európaiak számára a legtöbb esetben ismeretlen, különleges formájú és színű gyümölcs terem. Ebben a műben a trópusi és szubtrópusi területek termesztett gyümölcseinek elnevezéseivel és nevük etimológiájával foglalkozom. 112, világviszonylatban is jelentős gyümölcs 477 elnevezését ismertetem. Érdekes megemlíteni, hogy néhány egzotikus gyümölcsnek - bár kapható volt Budapesten - nincs magyar neve: pl. ang. kiwano, horned melon, jelly melon; fr. kiwano; ném. Kiwano, Hornmelone, Geleemelone ‘Cucumis metuliferus’. 
Korunkban az emberi tevékenység az egzotikus növények széles körű elterjedését eredményezte. A tudomány és technika fejlődése során hazánkba is eljutottak a trópusok gyümölcsei (ananász, banán, kókuszdió stb.), fűszerei (bors, szerecsendió, fahéj stb.), élvezeti növényei (kóla, kávé, tea stb.).
E munkát kettős céllal készítettem. Egyrészt vizsgáltam a nyelvek közötti kölcsönzés folyamatainak, valamint az idegen szavak átvételének, beilleszkedésének és meghonosodásának bizonyos kérdéseit, valamint az új magyar elnevezések, neologizmusok születését. Másrészt, egzotikus növényneveink vizsgálatával hozzá szeretnék járulni szókészletünk ezen elemeinek leírásához. Bemutatom röviden a magyar növénytani nómenklatúra alakulását, fejlődését, valamint a feldolgozott növénynevek eredetét és történetét.
Munkám PhD értekezésnek készült, bírálója Kiss Jenő és Priszter Szaniszló volt. Bírálataik alapján, valamint a vitában résztvevő kollégák észrevételeinek figyelembevételével a kéziratot átdolgoztam. Köszönöm szíves segítségüket.
Köszönettel tartozom témavezetőmnek, Jakab Lászlónak, aki tanácsaival és részletekbe menő kritikai megjegyzéseivel mind a gyűjtött nyelvi anyag feldolgozása során, mind pedig a szótár szerkesztési elveinek és módszereinek kidolgozásában segítette munkámat. Az ő javaslatára és közbenjárására 1994 tavaszán 4 hónapot töltöttem a Bécsi Egyetem Finnugor tanszékén, ahol Rédei Károly professzorral konzultálhattam. A bécsi növénytani, botanikai könyvtárakban lehetőségem volt a témához tartozó idegen nyelvű szakirodalmat tanulmányozni. 

A FORRÁSOK ÉS AZ ANYAGGYŰJTÉS
1. Az anyag körülhatárolása. - E munkában kizárólag Magyarországon kívül honos növények gyümölcseinek magyar elnevezéseivel foglalkozom. Meghatározott növénytani, orvosi, gasztronómiai, nyelvészeti és egyéb források alapján mutatom be a feldolgozott egzotikus gyümölcsök nevének történetét és eredetét. A dolgozat anyagát 112 trópusi-szubtrópusi gyümölcs 477 elnevezése alkotja.
A 112 egzotikus gyümölcs kiválasztásában a következő hazai és külföldi növénytani szakirodalomra támaszkodtam: Dr. Velich István, A déligyümölcsökről. Bp., 1987; Velich István-V. Nagy Enikő, Nálunk is megterem. Históriák és tanácsok egzotikus gyümölcs- és fűszernövények neveléséhez. Bp., 1983; B. E. Dahlgren, Tropical and Subtropical Fruits. Chicago Natural History Museum. Popular Series. Botany, Number 26. 1947; Franklin W. Martin, CRC Handbook of Tropical Food Plants. Florida, 1984; Rudolf Mansfelds Verzeichnis landwirtschaftlicher und gärtnerischer Kulturpflanzen (ohne Zierpflanzen). Zweite, neubearbeitete und wesentlich erweiterte Auflage herausgegeben von Jürgen Schultze-Motel. I-IV. Berlin, 1986.; Esdorn, I., Pirson, H., Die Nutzpflanzen der Tropen und Subtropen in der Weltwirtschaft. Stuttgart: G. Fischer, 1973; Dr. Andreas Sprecher von Bernegg, Tropische und subtropische Weltwirtschaftspflanzen, ihre Geschichte, Kultur und volkswirtschaftliche Bedeutung. Stuttgart, 1929; Heinz Brücher, Tropische Nutzpflanzen. Ursprung, Evolution und Domestikation. Berlin-Heidelberg-New York, 1977.
Itt kell megjegyeznem azt is, hogy a vizsgált egzotikus gyümölcsöket különböző növénytani idegen nyelvű szakkönyvek alapján jelöltem ki, mivel ilyen témájú magyar nyelvű összefoglaló munka nem állt rendelkezésemre.
Kiterjed a gyűjtés a trópusi, szubtrópusi területek jellegzetesebb gyümölcseire, amelyeknek van - ha nem is kifogástalan - magyar nevük. Számtalan olyan déligyümölcs létezik, amely hazájában ugyan gazdaságilag fontos, termesztik is, magyar neve azonban nincs, és a magyar nyelvű szakirodalomban csak a latin szaknyelvi néven említik őket. Ezeket a gyümölcsneveket nem vizsgáltam. Ezenkívül nem szabad elfelejtenünk azt sem, hogy sok olyan gyümölcs létezik, amelyeket például az indiánok termesztenek az Amazonas és az Orinoco vidékén, és amely gyümölcsök feltehetően jelentősek, igazi használati körük a tudomány számára azonban mindmáig ismeretlen (Guide to Tropical Plants 177). Ezekkel a növény- és gyümölcsnevekkel sem foglalkoztam.
A TESz. mintegy 12000 szócikkében több mint 60000 szó történetéről és eredetéről nyújt tájékoztatást. A német nyelvű EWUng. (Etymologisches Wörterbuch des Ungarischen. Erarbeitet im Institut für Sprachwissenschaft der Ungarischen Akademie der Wissenschaften. Herausgeber Loránd Benkő. Bp., 1993.) eddig megjelent köteteiben a TESz.-hez képest számos új etimológiát (vö. “das Etymologische Wörterbuch des Ungarischen ... keineswegs nur eine deutschsprachige Ausgabe des TESz ist, sondern im Grunde ein völlig selbständiges, neues Werk darstellt, das gegenüber dem TESz viele neue Angaben und Etymologien enthält, wobei es sich auf einen wesentlich geringeren Umfang als die rund 3500 Seiten des TESz beschränken muß” (EWUng. VIII.)), így új egzotikus növényneveket is tartalmaz: pl. majomkenyérfa (EWUng. 925). A tudományos ismeretek szaporodásával együtt járó terminológiai robbanás következtében részletfeldolgozásokra azonban a TESz. és az EWUng. megjelenése után is szükség van. Az egzotikus gyümölcsök témakörébe tartozó nevek jelentős hányada nem szerepel etimológiai szótárainkban, hiszen sok trópusi gyümölcs csak napjainkban tűnik fel, illetve fog feltűnni hazánkban.
Dolgozatom mintája Kiss Jenő A pingvintől a kolibriig. Egzotikus madarak magyar nevei (NytudÉrt. 120. sz.) című munkája volt.
Nem tekinthetjük ezt a feldolgozást véglegesnek, lezártnak, eddig nem vizsgált források tanulmányozásával újabb adatok kerülhetnek elő. Azért sem tekinthetjük a témát befejezettnek, mert a trópusok fűszerei, élvezeti növényei, gyógynövényei stb. a témakör bővítésére késztetnek.
2. Az anyaggyűjtés szempontjai. - Növénynevekkel számtalan forrásban (tudományos, szépirodalmi, ismeretterjesztő munkákban, újságcikkekben, tankönyvekben stb.) találkozhatunk. A dolgozatban öt típusba tartozó forrásműveket dolgoztam fel: növénytani, orvosi, és gasztronómiai munkákat, útleírásokat, valamint nyelvészeti anyagokat. Az öt típus közül legnagyobb mennyiségben növénytani forrásokkal foglalkoztam. Ez az öt típus lehetővé teszi az egzotikus gyümölcsnevek igen széles körű - nyelvészeti és művelődéstörténeti - vizsgálatát. Lehetőséget nyújt arra, hogy megtudjuk, mikor és milyen típusú forrásokon keresztül jutottak az egyes egzotikus gyümölcsnevek a magyar nyelvbe.
3. Növénytani és orvosi könyvek mint források. - Bár a felhasznált forrásmű-típusok felsorolásában külön csoportnak tekintettem a növénytani és az orvosi forrásokat, valójában a kettő szorosan összetartozik. Az orvosi könyvek, pontosabban herbáriumok, füves könyvek a saját korukban valóban orvosi célokat szolgáltak, de ma már legkevésbé sem sorolnánk őket a szoros értelemben vett orvosi könyvek közé. Szabó T. Attila Mélius Herbáriumához írt bevezető tanulmányában így fogalmaz: “választ kell keresnünk arra a gyakran vitatott kérdésre, hogy melyik tudományterülethez tartoznak a füveskönyvek...: a botanikához-e vagy az orvostudományhoz? A kérdés ebben a formájában nyilvánvalóan hibás: a füveskönyvek a növényismeret leghatásosabb előmozdítói, a növénymorfológia és a növényrendszertan megjelenésének előkészítői és előfeltételei voltak, tudományos-társadalmi alapokat teremtettek a botanika kialakulásához. Arról azonban, amit ma általános botanika néven foglalunk össze ezekben a könyvekben ... alig esett szó” (20). 
A herbáriumok a népnek készült egyszerű, orvosi tanácsadók voltak, céljuk a gyógyászatban használatos növények összeállítása és leírása volt. “Egy ilyetén könyvnek, a’ Hazámnak, sÁt az egész emberi nemzetnek, hasznáravaló szükséget ezekbÁl láttam által: Mert beteg ember mindég vólt, és lesz is; ‘s a’ kór legottan roszszúllételekor orvosság után sohajtozik, futos, gyógyítószerrÁl tudakozódik a’ természet unszolásából. Úgyde nagy része, és az is a’ leghasznosabb tagja az emberi társaságnak, szÃkölködÁ; ügyetlen, gyámoltalan, tudatlan. Már e’ sem orvosságot nem vehet, sem orvostól nem mer tanácsot kérni; hanem legfeljebb is a’ fÁldesurához, papjához folyamodik, fÁként Magyarországon. Milyen jol esik már az ilyen ügyefogyottnak, ha más túdósabb ember társa neki orvosi tanácsot tud adni, egy ilyen könyvbÁl, és Át holmi szelíd fÃvecskékkel gyógyítani...” - írja Kováts Mihály Magyar patikájának Előszavában 1835-ben. 
Hogy kerültek az egzotikus gyümölcsök a gyógynövények közé a patikákba? Drogként tartották őket számon a korabeli patikaszerek között. Magyarországra kerülhettek vándorpatikáriusok útján, és külföldi, olasz egyetemeken tanult diákok is magukkal hozhatták őket (Mel.: Herb. 45). Így került a patikába a pisztácia, a jujuba, a gránátalma, a füge stb. A pisztácia és a jujuba növények sokáig nem jutottak el hazánkba, a patikában csak termésüket lehetett kapni. A pisztácia diószerű termését: TÿÅ awagÿ kÿlencÅ Alenxandriaÿ [!] Dÿoth, kÿt aÅ patÿkaban piftaciumnak hÿnak” (OrvK. 206/19) lehetett megvásárolni; Mélius Juhász Péter pedig így ismerteti a jujubagyümölcs orvosi hasznát: “Az paticaban iuiube neve ennek az gyümölcsének, igen jó száraz hurut ellen, ha borban iszod” (Mel.: Herb. 159). A gránátalma és a füge mint növények is eljutottak Magyarországra, ennek oka, hogy ezek a növények egy kis gondoskodással átteleltek hazánkban is: “Az édes Fige mi nálunk is megterem, ha tserjéjét télenn a’ fagyástól mególtalmazzák” (Magy. Fűvészk. 2. 145), Lippay János a FÚge-fa (Lippay: Posoni kert III. 38) oltásáról ír: “Miképpen kell óltani à fa-kxzzé, és heya-kxzzéé” (uo. 36). A fügének és a gránátalmának nemcsak a termését lehetett kapni a patikában, egyéb részeit is felhasználták gyógyszerként, így a gránátalmavirágot, a gránátalmahéjat (a gránátalmának “vereÐellÁ-sárga Ðzínü, hoportsos, vaÐtag, Ðzijjas haja van, mellyet a’ Patikákban Malicoriumnak hivnak” (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 395)) vagy a fügelevelet “OrcÅan lew$ Fakadekok(rol)” (OrvK. 459/4) gyógyítására: “>eold fwge leweleketh ecÅetben fonnÿaÅ megh...” (OrvK. 459/31).
A szorosabb értelemben vett növénytani munkák között, amelyeket forrásként tekintettem, szerepelnek növényhatározók, növényszótárak, természettudományi szójegyzékek, kertészeti könyvek, dísznövény enciklopédiák, természethistóriák és természethistóriai képeskönyvek, amelyek gyerekeknek készültek, valamint kertészeti és természettudományos folyóiratok. Feldolgoztam a jelentősebb növénytani szakirodalmat a kezdetektől egészen napjaink fontos és összefoglaló növénytani munkáiig. 
4. Gasztronómiai források. - A gasztronómiai források között egyrészt régi magyar szakácskönyveket, másrészt távoli országok (pl. kínai, távol-keleti) ételreceptjeit tartalmazó szakácskönyveket vizsgáltam. Egyre nagyobb az érdeklődés a különféle nemzetek ételei iránt, és az ételekkel együtt, ezek alapanyagaként természetesen egzotikus gyümölcsök is a szakácskönyvekbe kerülnek.
A régi magyar konyha állapotáról, a régi magyar szakácsok mindennapi munkájáról keveset tudunk, arra vonatkozóan, hogy őseink hogyan étkeztek, mit ettek, miként főzték az ételeket, felvilágosítást elsősorban a régi magyar szakácskönyvekből nyerhetünk. Őseink főztjének ízére-zamatára csak receptjeikből következtethetünk vissza, szakácskönyvek pedig csupán a XVI. századtól maradtak ránk (elsőként Szentbenedeki Mihály szakácskönyve 1601-ből (vö. Kovács József: MNy. 55: 135-143)). Ezek bizonyítják azt, hogy a szakácsművészet nálunk már a XVI. században is igen magas fokon állt.
A régiek magyar konyháját egyrészt erős fűszerezés, másrészt az édeskés íz jellemezte. A paprikát kivéve csaknem az összes ma ismert fűszert használták, 1795-ben, az Uj Szakáts-könyvben a receptek többsége bors, sáfrány, gyömbér stb. használatát javasolja: “Tehén-hús kásával. ... mikor meg-fÁ, bors, gyömbér, és ha meg-sáfrányozod, jobb íz leuz,...” (uo. 9); “Tyúk tiuzta borssal. ... és mi-kor meg-fÁ, egy kevés uzeretsen-dió-virágot dörsölly belé, bors, gyömbér, jó melegen add-fel” (uo. 25). Az édeskés ízt ugyancsak kedvelhették őseink, így került receptjeikbe a füge vagy az édesítőszerként alkalmazott nád-méz: a “Bárány-fö”-t következőképpen készítették el: “A’ bárány-fejét, lábát, tedd-fel egy fazékba mind gyapjautól, forrald-fel, kivévén koppauzd-meg: tiuztogasd-meg uzépen... fel-adván fellyül nád-mézzel trágyázd-meg...” (UjSzak. 42) - írja az 1795-ből származó recept.
A fentiekből látjuk, hogy az egzotikus fűszernövényeket ismerték, és bőségesen használták is, de milyen egzotikus gyümölcsök kerültek még (a fügén kívül) a régi magyar szakácskönyvekbe? 1816-ban Czifray István Legujabb magyar Szakácskönyvében az “Ananász (alma-király) pereczek” (198) készítésének módját ismerteti, de természetesen nem hiányzik a szakácskönyvekből a citrom és a narancs sem. 
Talán az egyik legérdekesebb egzotikus gyümölcs, amely a régi magyar szakácskönyvekben megtalálható, a pisztácia. A XVIII-XIX. században igazán jelentős alapanyagnak számított, a XX. század elején azonban eltűnt a receptekből (napjainkban kezd újra megjelenni): 1753-58: “Pisztartziból való piskóta” (Radv: Szak. 334), “Pisztarcziból való Martzapánt” (Radv: Szak. 336). Rézi néni süteményes receptjeinek (1876) is még igen gyakori összetevője a pisztácia: “Almaszelet pisztáciával” (SzegSzak. 389), “Jeges-fánkocskák. ... Ehhez jön még 3 ½ deka rizspor, 22 deka tisztított s hosszúra vágott édes mandola, 3 ½ deka cukros narancshéja, 3 ½ deka citronát és 3 ½  deka pisztáciák” (SzegSzak. 390).
5. Útleírások mint források. - Gondos válogatás után, csak olyan felfedezők munkáit vizsgáltam forrásként, akik maguk is látták a dzsungeleket, a dúsan termő ültetvényeket, az örökzöld növényzetet stb. “Az exotikus fákkal és buja fantasztikus déli növényekkel...” (Asbóth 101) teli környezetről nemcsak Asbóth János emlékezik meg útleírásában, hanem mindazok, akik forró égövi területeken jártak. Csak olyan utazókat választottam, akik a trópusi és szubtrópusi éghajlati területekre utaztak, mint pl. Jelky András (1730-1783) Afrika, Kína, Indonézia; Magyar László (1820-1864), Teleki Sámuel (1845-1916), Torday Emil (1875-1931) Afrika; Asbóth János (1845-1916) Egyiptom, Palesztina; Bíró Lajos (1856-1931) Új-Guinea; Haraszthy Ágoston (1818-1869) Amerika stb., és így naplóikban, útleírásaikban, leveleikben felbukkanhatnak egzotikus gyümölcsök, még inkább az őket termő növények.
6. Nyelvészeti források. - Elsősorban nyelvtörténeti anyagot dolgoztam fel: lexikonokat, szótárakat (értelmező, történeti, etimológiai, kétnyelvű szótárakat), nyelvtudományi folyóiratokat stb. A nyelvjárási anyaggal csak igen kis mértékben foglalkoztam, hiszen mindössze néhány egzotikus gyümölcsre találhatunk nyelvjárási adatokat: pl. citrom: citrony, cítrony, citronyfa (ÚMTsz.).

AZ EGZOTIKUS GYÜMÖLCS FOGALMA
Az egzotikus gyümölcs “idegen, távoli világból, földről való; különös” (TESz. I. 712) gyümölcs.
A TESz. szerint gyümölcs szavunk 1130-40/ 12-13. sz.-ból adatolható elsőként: “a quo dirigitur ad spineum virgultum, quod dicitur gemilsenbuqur” sz.; 1195 k.: “Engede urdung intetvinec. eÑ evec oz tiluvt gimilÐtwl eÐ oz gimilÐben halalut evec” (HB.). Jelentése ‘növényi termés; Frucht, Obst’. A gyümölcs ótörök eredetű, előzménye a török ye- (yi-) ‘eszik’ ige; eredeti jelentése ‘étel, eledel’ (TESz.).
Az ÉKsz. szerint a gyümölcs szónak több jelentése van: “1. Növénynek ált. nyersen fogyasztott termése (pl. alma, körte). ... 2. rég Növényi termés”. Az 1994-ben megjelent Dictionary of Horticulture az ang. fruit ‘gyümölcs’ szót, az általánostól, a tágabb jelentéstől a szűkebb felé haladva értelmezi: a gyümölcs legszűkebb jelentése: valamely növény ehető, általában magot tartalmazó termése, mint pl. alma, narancs, citrom, őszibarack, körte, szilva, bogyósok, dinnye stb. (DictHort. 173).
Dolgozatomban a gyümölcs fogalmat ‘valamely növény nyersen fogyasztható termése’ jelentésben használom. Nem tárgyalom a trópusi zöldségféléket (bár vannak köztük nyersen fogyaszthatók), amelyeket a német szakirodalom Fruchtgemüse vagy Gemüsefrucht ‘gyümölcszöldségek’ (Franke 231) vagy Exotische Gemüse ‘egzotikus zöldségek’ (szemben az Exotische Früchte fogalommal), az angol szakirodalom pedig fruit vegetables ‘gyümölcszöldségek’ (CRC Handbook 191) néven különböztet meg a “tényleges gyümölcsöktől”. Az angol és a német fogalmak jól utalnak arra, hogy mennyire nehéz határvonalat húzni a nyersen fogyasztható gyümölcsök és zöldségek között. Franke, G. Nutzpflanzen der Tropen und Subtropen c. könyvében így fogalmaz: “a gyümölcsöket nem lehet élesen körülhatárolni, mivel a gyümölcszöldségeket, mint a paprikát, nyersen is fogyasztják...” (vö. “Eine strenge Abgrenzung zum Obst gibt es freilich nicht, kann doch eine Gemüsefrucht wie z.B. Gemüsepaprika auch roh gegessen werden. So gilt ebenfalls die Tomate, die reif geerntet und meist roh verzehrt wird, als Gemüsefrucht” (Franke 231)).
Tovább szűkítve a gyümölcsök körét, eljutunk a déligyümölcs fogalmához. Ezen gyümölcsök meghatározása során ki kell emelnünk az éghajlatnak mint uralkodó tényezőnek a szerepét; a déligyümölcsök hazánktól délebbre, a melegebb éghajlati övekben teremnek. Így Apáczai Csere János Magyar encyclopaediájában (1653-55): “A’ Fák... vagy tuak meleg fxldben teremnek vagy akar hol, A’ meleg fxldxn termxk:... 5. A’ Palma fa... 7. A Poma gránát fa... 8. A’ Citrom fa...” (123). Mátyus István Ó és új diaeteticájában (1787) a “Nap-keleti gyümÁltsök”-et dícséri, melyek “az Aequator körül levÁ melegebb tartományokban” (343) teremnek. Bertuch német nyelvű művének 1805-ben megjelent magyar fordításában, a Természethistóriai Képeskönyv I. kötetében pontos meghatározást találunk a déligyümölcsökre vonatkozóan: “Nemes déli gyümöltsök. Nemes Déli gyümÁltsöknek nevezik renduzerént azokat a’ meleg tartománybéli jóféle gyümÁlts nemeket, mellyekkel, mind nyersen mind meg-auzalva nagy kereskedést üznek Európában, illyenek p.o. a’ tzitrom, a’ narants,...” (47). Peregriny Elek Természettörténetében (1842) így fogalmaz: “Azon gyümölcsök, mellyek nálunk az éghajlat hidegsége miatt szabadban nem tenyészhetnek, és hozzánk a melegebb déli tartományokból hozatnak, déligyümölcsöknek neveztetnek” (78). 1940: “A melegebb éghajlaton termő gyümölcs” (Balassa I. 131). Összefoglalva elmondhatjuk, hogy a déligyümölcs hazánktól délebbre, melegebb éghajlaton termő gyümölcsöt jelent. A legújabb meghatározások is ezt hangsúlyozzák: az ÉrtSz. szerint a déligyümölcs “Déli országokban termő, hozzánk onnan behozott gyümölcs (pl. banán)”.
Az egzotikus gyümölcs elnevezés újabb fogalom a magyar nyelvben. “A lat. exoticus jórészt fr. közvetítéssel - elsősorban távoli földrészekről való állatokra, növényekre, emberekre stb. vonatkozólag - bekerült az európai nyelvek szókészletébe; vö.: ang. exotic, ném. exotisch, fr. exotique, ol. esotio ‘idegen, távoli világból, földről való; különös’” (TESz.). Az idegen földről származó gyümölcsökre használt egzotikus gyümölcs valószínűleg az ang. exotic fruit, a fr. Fruits Exotiques, a ném. exotische Früchte hatására alakult ki a magyar nyelvben. Balassa József A magyar nyelv szótárában (1940) az egzotikus szó jelentésének megadásakor nemcsak azt mondja, hogy “Távoli, tengerentúli”, hanem hozzáteszi: “főleg forró égövi vidéken élő v. tenyésző; délszaki.” Az ÉrtSz. szerint “Tengerentúli, kül. forró égövi”.
A napjainkban használt egzotikus gyümölcs név tágabb fogalom, távoli földrészekről származó gyümölcsökre vonatkozik, míg a korábbi déligyümölcs fogalom kizárólag melegebb, hazánkhoz képest délebbre termő gyümölcsökre utal.
A Föld sokféle éghajlata között csak úgy lehet eligazodni, ha rendszerbe foglaljuk őket. Az éghajlati rendszerezés kategóriái közül az öv jelenti a legmagasabb rendű, a legtágabb éghajlati kategóriát. Az azonos klímájú területek klímaövet alkotnak. A rendszerben négy éghajlati övet különböztetnek meg: 1. Trópusi öv, 2. Szubtrópusi öv, 3, Mérsékelt öv, 4. Hideg öv (Álttermföld. 183).
A trópusi öv a Föld 40%-át foglalja el a Ráktérítő és a Baktérítő között, az Egyenlítőtől északra és délre a 30-35. szélességi fokig terjed (uo. 192). Valamennyi klímaöv közül ez kapja a legtöbb melegmennyiséget, az évi középhőmérséklet 26-27 °C, a relatív páratartalom egész évben igen magas. A trópusi öv növényvilágát jellemzik a trópusi esőerdők, szavannák, trópusi sivatagok (uo. 351-9). A szubtrópusi éghajlati öv a trópusi és a mérsékelt övek között, az Egyenlítőtől északra és délre a 30-45 szélességi fokok között található, az évi középhőmérséklet 10-18 °C. A szubtrópusi öv növényvilágát jellemzik a keménylombú és babérlombú erdők, valamint állandóan száraz területek (sivatagok és félsivatagok) (uo. 203).
A dolgozatban vizsgált növények a trópusi, szubtrópusi éghajlati övben találhatók. A növények elterjedését részben az emberi tevékenység, részben az éghajlati tényezők eredményezték. Az egzotikus növények elterjedését leggyakrabban a hőmérséklet korlátozta és korlátozza. Számos trópusi, szubtrópusi növény, a narancs, a citrom, a pisztácia stb. nem viseli el a fagyot. Így ezen növények termelésében az éghajlat korlátozó tényező. Bár az ember befolyása minden szempontból jelentős volt, az éghajlati tényezők még mindig alapvetőek annak meghatározásában, hogy hol termesszék az egzotikus növények többségét (CRC Handbook 1).

 A NÖVÉNYNÉVADÁS VÁZLATOS TÖRTÉNETE
1. A tudományos névadás és a kettős nevezéktan. - A növénynévadás alapjait görög és római tudósok fektették le, módszereik azonban a latin nyelv használatával tovább éltek Európa kolostoraiban és egyetemein. A növények tudományos (latin) elnevezésére a latin vagy az ókori görög nyelvből kölcsönöztek (kölcsönöznek) szavakat, amelyekkel a szóban forgó növényt nemzetközi használatban is egyértelműen meg lehetett jelölni. A faj tudományos megnevezésének formája, a manapság használatban lévő ún. kettős nevezéktan (kettős nómenklatúra, binominális nómenklatúra) a XVIII. század híres svéd botanikusa, Linné (1707-1778) hatására terjedt el. Korszakalkotó munkájában, a Species plantarumban (1753) Linné már nem vette át a korabeli botanikusok és orvos gyógyszerészek által általánosan használt, több (vagy sok) szóból álló leíró frázisokat, hanem két latin szóval jelölt minden növényfajt. Az első ezek közül a nemzetség (genus) neve (pl. Citrus), a második pedig a faji jelző (pl. limon). E kettő együtt alkotja egy-egy faj általánosan elismert nevét, esetünkben a Citrus limont, a közönséges citromot. Ugyanannak a nemzetségnek más fajai másféle faji jelzőket kapnak (van pl. Citrus reticulata, Citrus sinensis stb.) (Brickell 10). 
2. Nemzetközi szabályok. - Az idők során Linné növényosztályozási rendszerét a tudósok odáig fejlesztették, hogy botanikai jellemzőik alapján a teljes növényvilágot be tudják osztani egy sokszorosan elágazó “törzsfába”. Hogy a rendszer megfeleljen a tudományos, kertészeti és kereskedelmi igényeknek, ehhez elengedhetetlenné vált a nemzetközi együttműködés. E cél elérésére ma már egységes szabályai vannak a nevezéktannak (Brickell 11). Ilyen A botanikai nevezéktan nemzetközi kódexe (International Code of Botanical Nomenclature. Adopted by the Fourteenth International Botanical Congress, Berlin, July-August 1987.  Germany, 1988.) és a Kultúrnövények nevezéktanának nemzetközi kódexe (International Code of Nomenclature for Cultivated Plants. Formulated and adopted by the International Commission for the Nomenclature of Cultivated Plants of the I. U. B. S. Edited by C. D. Brickell chairman, E. G. Voss, A. F. Kelly, F. Schneider, members, R. H. Richens, secretary oft he Editorial Committee. Utrecht, 1980).
3. A magyar növénynévadás vázlatos története. - Ebben a munkában trópusi és szubtrópusi növényfajok magyar elnevezésein belül, csak a faj (species) és a nemzetségnevek (genus) vizsgálatáról van szó.
A könyvnyomtatás előtti időkben az oklevelek, kódexek, szójegyzékek, ill. kéziratos szótártöredékek azok a források, amelyekből az akkori növénytani ismeretekről tudomást szerezhetünk. Összefüggő botanikai vagy rokontárgyú (orvosi, gyógyszerészeti) szöveget ezekben sajnos nem találunk. 
A XVI. században hatalmas léptekkel haladt előre hazánkban a növényismeret, a század vége felé - nyilván a fellendülő külföldi botanikai irodalom hatására is - folyamatosan jelennek meg magyar nyelvű növénytani tárgyú művek. 1578-ban Kolozsvárott jelent meg Mélius Juhász Péter füves könyve, a csakhamar népszerűvé váló Herbárium. Ezt hamarosan követi a mintegy 340 magyar növénynevet tartalmazó első latin-magyar növényszótár, a Stirpium Nomenclator Pannonicus (1583), amelynek szerzői Clusius és Beythe István voltak (vö. Priszter Szaniszló: Nyr. 117: 560). 
A XVII. század botanikai munkáiban eligazodni - a növényrendszer kiforratlansága, a rendszertani kategóriák határozatlansága és a nómenklatúra bizonytalansága miatt - a legnagyobb nehézségekkel jár. A megoldásra egészen a XVIII. század közepéig kell várnunk, ekkor jelenik meg Linné korszakalkotó munkája, a Species plantarum (1753). A XVII. század leghíresebb magyar kertje Lippay György esztergomi érsek pozsonyi kertje volt. Ehhez a pozsonyi kerthez fűződik az első önálló magyar kertészeti mű, a Posoni kert (1664-7) megírása, amelyben Lippay György a vadon termő növényekre aránylag ritkán hivatkozik (Gombocz E.: BotTört. 138-41). Eközben a népi növényismeret is egyre fejlettebbé válik, de a botanika fő célja még mindig a növény orvosi felhasználásának, gyógyító erejének ismertetése, és nem a flórakutatás. Bizonyítja ezt a XVIII. század vége felé megjelenő néhány növénytani (orvosbotanikai) kiadvány. A legismertebb közülük Csapó József debreceni főorvos Új füves és virágos magyar kertje (1775), amely több mint 1100 népi növénynevet említ (vö. Priszter Szaniszló: Nyr. 117: 560). Sokkal nagyobb jelentőségűvé válhatott volna az erdélyi református lelkész Benkő József botanikai működése, eredményei azonban az ő korában nem váltak ismertté. Elsőként szólaltatta meg Linné rendszerét magyarul a “Nomenclatura Botanica. Füuzéres nevezetek. Linneus rendi uzerént” (1783) c. munkájában. A Linné-féle rendszerben négy nyelven (latin, magyar, német, francia) ad 1000 fajról (kb. 2500 magyar névvel) névjegyzéket (Gombocz E.: BotTört. 200-5). A hazai flórakutatás szempontjából jelentős még Veszelszki Antalnak az 1798-ban megjelent “A’ növevény plánták’ országából való erdei, és mezei gyűjtemény, vagy-is fa- és fűszeres könyv” című műve, bár rendszere, nómenklatúrája már a maga korában is elavult volt.
A XVIII. század vége felé a fiatalon elhunyt, tehetséges debreceni orvos és természettudós, Földi János tervezte elsőként a magyar flóra megírását Linné rendszere alapján, Természeti históriájának azonban csak az első része, az állatok országa (Földi János, Természeti história. A Linné systémája szerint. I. Az állatok országa. Pozsonban, 1801) készült el. Így az első “a’ Linné alkotmánya szerént”-i összefoglaló botanikai mű Diószegi Sámuel és Fazekas Mihály Magyar fűvész könyve (1807) volt. Bár Földi János Természeti históriájának növénytani része nem készült el, 1793-ban, Bécsben megjelent a szerzőtől egy kis füzetecske Rövid krítika és rajzolat A’ magyar fűvésztudományról címmel. A bevezetésben így ír: “A’ minémű zűrzavar vólt hajdan a’ Deák Fűvésztudományban, a’ Linné Rendbeszedése, és Elnevezési előtt: szinte olyan zűrzavar, fogyatkozás, és tévedezés vagyon ma a’ Magyar Fűvésztudományban.... Minden eddig nevezhető Lexiconainkat (Szótárjainkat) Fűvész, Orvosi, és Gazdaság író Könyveinket... gyom, gaz, Dudva és Burján lepte el... Mit kell tehát tselekedni? Krítikát kell írni, melly minden Tudománynak tökélletességre vitele. Krítikát, melly Törvényeket és Régulákat adjon a’ Növevényeknek elnevezésekben, melly ki mutassa a’ rossz Neveknek hibáit, és azokat meg jobbítsa...” (Földi 3-5). Földi János munkája az első olyan növénytani munka, amely kb. 840 növénynevet vizsgálva a magyar növénynevek részletes kritikáját tartalmazza.
A XIX. század első éveiben megjelenő művek - Diószegi-Fazekas Magyar fűvész könyvével (1807) kezdődően - már tényleges szaknyelvi újításokat tartalmaznak a magyar nómenklatúrában és terminológiában. Ekkor jelenik meg a grammatikus és szótáríró Márton József 12 kötetes Természethistóriai Képeskönyve (1805-13), amely a Bertuch-féle Bilderbuch für Kinder képes ismeretterjesztő sorozat fordítása. A sorozat gyerekeknek készült, anyaga összetett: “Az Állatok, Növevények, Virágok, Gyümöltsök és Ásványok ..., a’ Mesterségek és Tudományok sok más oktatásra öÐzveválogatott Tárgyaival együtt” tudományos magyarázatokat ad a német szerző. Márton Józsefnek az anyag összetettségéből adódóan számos témában, így az egzotikus növénynevekre vonatkozóan is teljesen új, magyar nómenklatúrát kellett alkotnia (vö. Priszter Szaniszló: Nyr. 117: 561). 
A reformkori nyelvújítás, a szaktudományok, különösen a természettudományok és az orvostudomány magyar nyelven való művelésének célja, a botanikát sem kerülte el. Az 1840-es évektől egymás után megjelenő növénytani munkákban merész növénynév-újításokat találunk, legtöbbjük azonban igen rövid életű volt, nem vert gyökeret nyelvünkben. 1841-ben jelent meg Barra István, Pest megyei főorvos első rendszeres magyar növénytana sok érdekes és találó új névvel. Két évvel később, 1843-ban az erőszakos szócsinálmányairól híres orvosprofesszor Bugát Pál, Természettudományi szóhalmaza lát napvilágot, amely sok más tudományág új szava mellett új növényneveket is tartalmaz. A botanikai nyelvújítás csúcsa alighanem Kováts Mihály Növénybölcsesség a’vagy, háromnyelvű fejtő növénynév műszótára, amely 1845-ben jelent meg. A Vezérszóban ez olvashatjuk: “Ezen szótarban a’ KezdÁszó Magyar, azt követi a’ Latánosgörög ...; végre tétetik a’ Német nevezet, melylynek helylyén imitt amott csak a’ latánosgörög nevezet áll; ... Ezen munkában van 5921 Magyar növénynév. ... Én magam csináltam 4860 új magyar növénynevet” (Kováts V-VI.). Vagyis 5921 magyar növénynévből 4860 magyar növénynevet maga a szerző gyártott, közülük némelyikhez etimológiai magyarázatot is fűz (pl. macskamajom ‘kókusz’ (Kováts 312)). Új magyar növényneveinek zömét a személyekről elnevezett latin genusnevekből alkotta úgy, hogy azok végére a “magyaros” -é-t illesztette: pl. Begonia - Begoné. További növénytani szóújításakokkal találkozunk Tóthfalusi Miklós 3 kötetes munkájában, (A magyar gazda mint kertész. [1.] Gyümölcsbarát. [2.] Konyhakertész. [3.] Virágkedvelő. Pest, 1847) és Gönczi Pál művében (Vezérkönyv a növénytan tanítása és tanulására. 1852).
A XIX. század második felében egymás után jelennek meg a magyar nyelvű növényhatározók: Hazslinszky Frigyes (1864, 1872), Simonkai Lajos (1882) és Cserey Adolf (1887, 1911) határozói. A szerzők még mindig a hiányzó magyar növényneveket igyekeznek pótolni, az addig csak latin nyelvű genusok és az új fajok számára próbálnak “hivatalos” magyar neveket alkotni (vö. Priszter Szaniszló: Nyr. 117: 563). 
A XX. században a szervezett növénynévgyűjtést a Magyar Nemzeti Múzeum Növénytára számára Jávorka Sándor (Dr. Jávorka Sándor, Magyar Flóra (Flora Hungarica). Bp., 1924-1925) indította meg, munkatársával Csapody Verával. A század kutatói közül Fialovski Lajos, id. Csapody István, Wagner János, Mágocsy-Dietz Sándor, Gombocz Endre, Rapaics Rajmund nevét említhetjük még. Legújabb növénynév szótáraink közül Csapody Vera-Priszter Szaniszló, Magyar növénynevek szótárát (1966) és Priszter Szaniszló, Növényneveink. Magyar-latin szógyűjteményét (1986) kell kiemelnünk. Az utóbbinak latin-magyar része a közeljövőben fog megjelenni.	

AZ EGZOTIKUS NÖVÉNYNEVEK VÉGSŐ FORRÁSA 
SZERINTI NÉVADÁSI TÍPUSOK
A nyelvek osztályozásának genetikai (genealógiai) módszerét alapul véve, az egzotikus növények és gyümölcsök elnevezéseinek végső forrását nyelvcsaládonként (vö. Világ nyelvei.) a következőképpen csoportosíthatjuk:
1. Legtöbb egzotikus gyümölcsnevünk végső forrása az indogermán nyelvcsalád nyelveinek valamelyike:
Az ún. román vagy újlatin nyelvek közül spanyol a granadilla (sp. granada) és a kókusz (sp. coco ‘kókuszfa, kókuszdió’) végső forrása, a portugálból származik a grumihama (port. grumixama, grumuchama), az olaszból a datolya (ol. vel. dátolo, ir. ol. dattero) és a füge (ol. vel. R. fíghe ‘fügék’).
Görög eredetű a jujuba (gör. zizyphon ‘jujubafa, jujuba’), a pisztácia (gör. pidtakia).
Az újind nyelvekhez tartozó maráthiból a karambola (maráthi karambal) 
2. Számos egzotikus gyümölcsnevünk végső forrása valamely amerikai indián nyelv. Észak-Amerika indián nyelveiből, így pl. az algonkin családból származik a hikori, amelynek végső forrása a (virginiai) algonkin *pawcohiscora (*pawcohiccora) és a perszimón (algonkin pasimenan ‘szárított gyümölcs’ a pasimeneu ‘gyümölcsöt szárít’ szóból); a nahua nyelvből terjedt el az avokádó (nahua ahuacacuahuitl), az ilama (nahua ilamatzapotl), a szapodilla, zapota (nahua tzapotl ‘zapotafa’). 
Dél-Amerika és az Antillák nyelvei között a legjelentősebb nyelvcsalád az arawak, innen ered a guava (arawak guava, guaiva) és az ikakó gyümölcsnév.
Néhány gyümölcsnevünk végső forrása a karib nyelvjárás: pl. mombin és papaja, az utóbbi egy karib nyelvjárás papaya ‘papajagyümölcs’, papayo ‘papajafa’ szavaiból alakult ki.
A kecsua nyelvcsalád nyelvei játszották a legfontosabb szerepet Dél-Amerikában a földrész felfedezése előtt. A csirimojó gyümölcsnév forrása a kecsua chirimúya, chirimóya, a lukmóé a kecsua lúcuma, lucma.
3. A ma Dél-Indiában honos dravida nyelvcsalád nyelveiből is származnak gyümölcsnevek, így a mangó (tamil m#n-k#y vagy m#n-g#y), az areka (tamil ádaik#y), a bétel (tamil verrilai). 
4. A maláj-polinéz nyelvcsalád maláj (indonéz) ágának nyelvei közül származik a maláj bilimbi (maláj b%limbing), a durián (maláj durian), a langszat (maláj langsat), a mangosztán (maláj mangustan), a pizáng (maláj pisang), a rambután (maláj ramb•tan)
A maláj-polinéz nyelvcsalád maláj polinéz ágának maori nyelvéből ered a kivi (maori kivi).
5. Afrika nyelvei közül az aki gyümölcs a kru nyelvből származik (kru #-kee), és a baobab végső forrása is talán valamelyik afrikai bennszülött nyelv.
6. A sémi-hámi nyelvcsaládból származik a tamarindusz, végső forrása az arab tamr hindi ‘indiai datolya’, a tamr ‘szárított datolya’ + hindi ‘indiai’ (< Hind ‘India’).
7. Az altaji nyelvcsaládhoz tartozó törökből ered a bergamia (török beg arm•d£).
8. Sino-tibeti nyelvek közül a kínaiból származik a kumquat (kínai kamkwat), a licsi (kínai li chih ‘licsifa’), a longan (kínai lung yen ‘sárkányszem’), a loquat (kínai l#-kwat).

Nyelvcsaládok	Példák	
Az indogermán nyelvcsalád	granadilla ‘Passiflora edulis’, kókusz ‘Cocos nucifera’, grumihama ‘Eugenia dombeyi’, datolya ‘Phoenix dactylifera’, füge ‘Ficus carica’, jujuba ‘Ziziphus jujuba, Z. sativa, Z. vulgaris’, pisztácia ‘Pistacia vera’, karambola ‘Averrhoa carambola’.	
Amerika indián nyelvei	hikori ‘Carya illinoinensis, Hicoria pecan, H. oliva’, perszimón ‘Diospyros virginiana’, avokádó ‘Persea americana, P. gratissima’, ilama ‘Annona diversifolia’, szapodilla ‘Manilkara zapota, M. zapotilla, Achras sapota’, zapota ‘Manilkara zapota, M. zapotilla, Achras sapota; Pouteria sapota, Calocarpum mammosum, C. sapota, Lucuma mammosa’, guava ‘Psidium guajava’, ikakó ‘Chrysobalanus icaco’, mombin ‘Spondias mombin, S. lutea’, papaja ‘Carica papaya’, csirimojó ‘Annona cherimola’, lukmó ‘Pouteria lucuma, Lucuma obovata’.	
A dravida nyelvcsalád	mangó ‘Mangifera indica’, areka ‘Areca catechu’ bétel ‘Areca catechu’.	
A maláj-polinéz nyelvcsalád	bilimbi ‘Averrhoa bilimbi’, durián ‘Durio zibethinus’, langszat ‘Aglaia domestica, Lansium domesticum’, mangosztán ‘Garcinia mangostana’, pizáng ‘Musa x paradisiaca’, rambután ‘Nephelium lappaceum’, kivi ‘Actinidia chinensis’.	
Afrika nyelvei	aki ‘Blighia sapida’, baobab ‘Adansonia digitata’.	
A sémi-hámi nyelvcsalád	tamarindusz ‘Tamarindus indica’.	
Az altaji nyelvcsalád	bergamia ‘Citrus bergamia’.	
Sino-tibeti nyelvek	kumquat ‘Fortunella japonica’, licsi ‘Litchi chinensis, Nephelium litchi’, longan ‘Dimocarpus longan, Euphoria longana, Nephelium longana’, loquat ‘Eriobotrya japonica, Mespilus japonicus’.	

A LATIN SZAKNYELVI ELNEVEZÉSEK 
SZERINTI NÉVADÁSI TÍPUSOK
Az egzotikus gyümölcsnevek végső forrása gyakran a latin szaknyelvi név. A latin szaknyelvi elnevezések főbb névadási típusait a következőképpen csoportosíthatjuk:
.	Valamely nyelv növénynevét tették meg latin szaknyelvi szóvá: pl. Carica papaya (forrása a karibi papaya ‘papajagyümölcs’). 
.	Valamely nyelv növénynevét tették meg kevés változtatással lat. szaknyelvi szóvá: pl. Averrhoa carambola (forrása a maráthi karambal).
.	Valamely személy nevét használták növénynévként: pl. Macadamia ternifolia (John Macadam ausztrál természettudós nevéből), Feijoa sellowiana (egy XIX. századi spanyol természettudós, Juan de Lilva Feijó nevéből).
.	Mitológiából kölcsönzött neveket használtak a növények megnevezésére: pl. Passiflora (vö. lat. passio ‘szenvedés’).
.	A növényt valamely alaktani tulajdonságáról nevezték el görög és/vagy latin szóelemek segítségével: pl. Anacardium occidentale (görög aná- ‘valamilyen módon’ és kardía ‘szív’ szavak összetétele; a név a gyümölcs felső részén található szív alakra utal).
.	Előfordulási helyéről adatak nevet a növénynek: pl. Eriobotrya japonica (Kínában, Japánban és Észak-Indiában őshonos), Litchi chinensis (Kínában honos).
A latin szaknyelvi elnevezések főbb névadási típusait a dolgozatban vizsgált növénynevek alapján a következőképpen foglalhatjuk össze:
A latin szaknyelvi elnevezések főbb névadási típusai	Latin név	Magyar név 	
Valamely nyelv növénynevét tették meg a latin szaknyelvi szóvá.	Carica papaya	papaja	
Valamely nyelv növénynevét tették meg kevés változtatással a latin szaknyelvi szóvá.	Averrhoa carambola	karambola	
Valamely személy nevét használták növénynévként.	Macadamia ternifolia,
Feijoa sellowiana	makadámdió,
feijoa	
Mitológiából kölcsönzött neveket használtak a növények megnevezésére.	Passiflora
	passióvirág
	
A növényt valamely tulajdonságáról nevezték el görög és/vagy latin szó-
elemek segítségével.	Anacardium occidentale
	anacardia
	
Előfordulási helyéről adtak nevet a növénynek.
	Eriobotrya japonica
Litchi chinensis	japánnaspolya,
kínai ikerszilva	
		
AZ ETIMOLÓGIAI TÍPUSOK
A magyar egzotikus növényneveket az őket alkotó tag vagy tagok létrejötte, kialakulásmódja szerint a következőképpen csoportosíthatjuk: 1. Idegen nyelvekből átvett szóelemek; 2. Tükörfordítások; 3. Magyar szóalkotások. Az első két csoportban vizsgáltam az átadó és az átvevő nyelvi modellek morfematikus és jelentésbeli viszonyát. 
1. Idegen nyelvekből átvett szavak (jövevényszavak - idegen szavak - nemzetközi szavak). - A civilizáció kialakulása és terjedése folytán a népek állandóan érintkeznek egymással, ennek megfelelően valamennyi nyelv több-kevesebb külső hatásnak van kitéve. 
Az idegen nyelvekből átvett szóelemeken a jövevényszavak, az idegen szavak és a nemzetközi szavak csoportját értem (MNytört. 263-5) (vö. Kiss: Egz. 5).
“Az idegen nyelvből már régebben átkerült, a mi nyelvünkben is már viszonylag hosszú életre visszatekintő szavakat... a magyar nyelvérzék már-már szokványos magyar szavaknak tekinti, idegen voltukat nem érzékeli. Ezekre a jövevényszó elnevezést szokás használni. Az újabban nyelvünkbe került, a laikus nyelvérzék számára is még idegeneknek, nem teljesen meghonosultaknak tűnő szavakat - melyek között természetesen nagyon sok a modern nemzetközi kultúrszó - idegen szavakként szokás emlegetni” (MNytört. 305). Aligha állíthatjuk, hogy a két csoportot világosan el lehet különíteni, mivel nincsen objektív kritériuma a jövevényszó és idegen szó elkülönítésének (Bárczi: Szók.2 45).
Nemzetközi szavak csoportjában az európai művelődési viszonyok egymásra gyakorolt hatásai tükröződnek, ezek szülőföldjét, átadóját alig lehet megállapítani, mert széles körű elterjedésük folytán több nyelv is számításba jöhet (vö. Kiss Lajos: MNy. 62: 182).
Az idegen nyelvekből átvett egzotikus gyümölcsneveket ennek megfelelően három csoportra oszthatjuk: 
1. jövevényszavakra (pl. füge, narancs); 
2. idegen szavakra (pl. dzsekfrút, szúrszop); 
3. nemzetközi szavakra (pl. mandarin, kivi). 
Az idegen nyelvekből átvett szóelemeken belül külön csoportot alkotnak a homonimák, az olyan gyümölcs- és növénynevek, amelyeknek hangsora azonos, jelentése azonban határozottan eltér: pl. zapota1 ‘Manilkara zapota, Achras sapota, Manilkara zapotilla. Közép-Amerika északi részén honos, a szapodillafélék (Sapotaceae) családjába tartozó fa és a fa rozsdavörös termése’; zapota2 ‘Pouteria sapota, Calocarpum mammosum, C. sapota, Lucuma mammosa. Közép-Amerikában és Nyugat-Indiában őshonos, a szapodillafélék (Sapotaceae) családjába tartozó fa és a fa lédús, tojásdad termése’.
Az átadó és az átvevő nyelvi modellek morfematikus és jelentésbeli viszonyát vizsgálva megállapíthatjuk, hogy az átvevő nyelvben, a magyarban teljes az átadó nyelvi modell morfemikus átvétele, morfemikus helyettesítés nincs. Az idegen nyelvekből átvett szóelemek legtöbbször az átadó nyelv szavának jelentésével együtt kerültek a magyarba, az átvevő nyelvi beszélők által megismert növény megnevezésének igénye miatt jelentéskölcsönzés minden esetben van.
Az átadó és az átvevő nyelvi modellek fonemikus viszonyát az adatokból vizsgálhatjuk, mert címszóként a magyar helyesírás szabályainak megfelelő alakváltozatokat vettem fel. A fonemikus helyettesítés lehet teljes, részleges vagy hiányozhat. Teljes a fonemikus helyettesítés a kivi ‘Actinidia chinensis’ (az ang. kiwi átvétele) következő alakváltozatainál: 1987: kivi (Velich 27); 1989: kivi (Kultúrnövények 3. 10); 1992: kivi (Larousse 470); 1994: kivi (AkH). Nincs fonemikus helyettesítés a papaja ‘Carica papaya’ alábbi alakváltozatainál: 1905: Paw-pawt gr. (Kert. 732); 1906: Paw-Paw (Kert. 765) (az ang. paw-paw ‘ua.’ átvétele). Részleges fonemikus helyettesítéssel találkozunk a szúrszop ‘Annona muricata’ (az ang. soursop, sour sop ‘ua.’ átvétele) bizonyos alakváltozatainál: 1983: Szourszop (Velich-V. Nagy 243); 1991: szourszop (Főzés. 93). 
2. Tükörfordítások. - “Tükörszavaknak nevezzük az olyan szókölcsönzéseket, amikor az átvevő nyelv nem az idegen nyelvi hangalakban veszi át a szót, hanem az átadó nyelvi tartalmát saját nyelvi elemeivel tükrözteti vissza, mintegy szóról szóra lefordítja” (MNytört. 305) - írja Benkő Loránd. A tükörszavak megteremtésében az átadó és az átvevő nyelv speciális szóalkotó szerepe egyaránt érvényesül. Átvételüket a szükségszerűség szülte, az idegenből megismert új fogalmak megnevezésére nyelvünkben új szót kellett teremteni, tudatos névadásra volt szükség. 
A tükörfordítások vizsgálatát növény- és gyümölcsnevek esetében csak a botanikai forrásokra támaszkodva lehet elvégezni. A magyar botanikai szótárakban a magyar név mellett általában latin és német, néha francia neveket találunk. Sokszor a szerzők maguk közlik a növény- és gyümölcsnevek latin és a német megfelelőit, pl. Grossinger, Benkő József, Kováts Mihály vagy megemlíthetjük a Bertuch-féle Természethistóriai Képeskönyvet, amelyet Márton József fordított, a német és francia nyelv mellett az “Új kiadás, deák és magyar leírással megbÁvítve”. A XX. századi növénynév szótárak közül Graumann Sándor “Magyar növénynevek Szótára ... a német és botanikus elnevezések hozzácsatolásával” készült.
Ugyancsak hasznos forrás volt a tükörfordítások vizsgálatához Heinrich Marzell Wörterbuch der deutschen Pflanzennamen c. munkája. Marzell öt kötetes növénynév szótára a régi német növényneveket gyűjtötte össze napjainkig (vö. “Marzells Wörterbuch, das die deutschen Pflanzennamen zeitlich vom Althochdeutschen bis in die Gegenwart erfaßt...” (Marzell III. 504)). A szótár a régi magyar növénynevek vizsgálatában nyújtott segítséget, a mai, frissebb tükörfordítások elemzésekor elsősorban az alábbi növénynév szótárakra támaszkodtam: Elsevier’s Dictionary of Botany. I. Plant Names in English, French, German, Latin and Russian compiled by P. Macura. Amsterdam-Oxford-New York, 1979 és Mansfelds Verzeichnis landwirtschaftlicher und gärtnerischer Kulturpflanzen (ohne Zierpflanzen). Zweite, neubearbeitete und wesentlich erweiterte Auflage herausgegeben von Jürgen Schultze-Motel. I-IV. Berlin, 1986.
A szótörténeti anyag alapján megállapíthatjuk, hogy legtöbb tükörfordításunk német mintára, kisebb mennyiségben latin és angol mintára keletkezett. A latin mintára történő tükörfordítás elsősorban a régiségben volt jellemző, napjainkban a német és az angol nyelv szerepe jelentős. Ez a folyamat jól megfigyelhető az újonnan megjelenő, különböző témájú idegen nyelvű fordításokon; egy-egy német vagy angol nyelvű szakkönyv fordításával egzotikus növénynevek százai kerülhetnek nyelvünkbe, így pl. az 1970-es években a német Urania Pflanzenreich. Höhere Pflanzen. I-II. fordításával (magyarul: Urania. Növényvilág. Magasabbrendű növények. I. Bp., 1974; Urania. Növényvilág. Magasabbrendű nö-vények. II. Bp., 1976.) (vö. Szótörténeti áttekintés).
A tükörfordítások keletkezésének módja az, hogy az átvevő nyelv az átadó nyelvi tartalmat saját nyelvi elemeivel tükrözteti, mintegy szóról szóra lefordítja. Kiss Jenő felosztása alapján (Kiss: Madárnevek 29) a következőképpen csoportosíthatjuk a tükörfordításokat: 1. teljesek; 2. részlegesek.
1. Teljes tükörfordítások 
a) Az indukáló és az indukált teljesen megfelel egymásnak:
Pl. ökörszívalma ‘Annona reticulata’ (vö. ném. Ochsenherzapfel ‘ökörszívalma’); csillaggyümölcs ‘Averrhoa carambola’ (vö. ang. starfruit ‘csillaggyümölcs’). 
b) Az indukáló és indukált a tagok közötti mondattani viszony alaki jelölésében tér el némiképp egymástól:
Pl. paradicsomifüge ‘Musa x Paradisiaca’ (vö. ném. Paradiesfeige ‘paradicsomfüge’); barbadosiegres ‘Peireskia aculeata, Cactus peireskia’ (ném. Barbados Stachelbeere ‘Barbados-egres’).
2. Részfordítások 
A nevet alkotó szóelemek közül egyiket nem fordítják le. 
Pl. licsiszilva ‘Litchi chinensis, Nephelium litchi’ a ném. Litchi-pflaume ‘licsiszilva’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre.
A teljes tükörfordítás eredményeként az átadó nyelvi modell elemeit az átvevő nyelv saját nyelvi elemeivel adja vissza morfémahelyettesítéssel anélkül, hogy bármilyen idegen morféma kerülne az átvevő nyelvbe. A morfémahelyettesítés lehet részleges, ha az átadó és átvevő nyelvi modell a tagok közötti mondattani viszony alaki jelölésében kis mértékben eltér (vö. paradicsomifüge).
A részfordítás az átadó nyelvi modellnek részben morfemikus átvétele, részben pedig helyettesítése révén jön létre. Az átvétel és a helyettesítés kombinálódásának eredményeképpen a részfordítás létrejöhet az összetétel előtagjának átvételével és utótagjának fordításával (pl. avokádókörte ‘Persea americana, P. gratissima’; vö. ang. avocado pear ‘avokádókörte’), vagy fordítva, az összetétel előtagjának szó szerinti fordításával és utótagjának átvételével (pl. szamóca-guava ‘Psidium littorale, P. cattleianum’; vö. ang. strawberry guava ‘szamó-caguava’).
A tükörfordítások 3. csoportját alkotják a homonimák, amelyeknek hangsora azonos, jelentése azonban határozottan eltér: pl. paradicsomalma1,2 (paradi-csomalma1 ‘banán; Musa x paradisiaca. A trópusi Ázsiában őshonos, a banánfélék (Musaceae) családjába tartozó növény és a növény sárga termése’; paradicsomalma2 ‘pomeló; Citrus maxima, C. grandis, C. decumanus. Dél-kelet Ázsiában honos, a rutafélék (Rutaceae) családjába tartozó fa és a fa gyakran 6-8 kg-os termése’. Mindkét jelentés németből került a magyarba, a ném. Paradiesapfel1 ‘Musa x paradisiaca’ és Paradiesapfel2 ‘Citrus maxima, C. grandis, C. decumanus’ szó szerinti fordításaként.
A tükörfordításokhoz tartoznak még az olyan növénynevek, amelyeknek termesztett (pl. termesztett ananász), valódi (pl. valódi kenyérfa), közönséges (pl. közönséges kenyérfa) stb. jelzője van. A gyakori termesztett, valódi, közönséges jelzőknek megkülönböztető szerepük volt, ezekkel a jelzőkkel azokat a növényeket illették és illetik, amelyek a legismertebbek, leggyakoribbak, vagy amelyeket termesztettek stb. Ezek a jelzős alakulatok legtöbbször idegen nyelvi minták követésével (vö. ang. cultivated, fr. cultivé, ném. angebaut, angepflanzt; or. возделанный, культурный, обработанный ‘termesztett’ (Elsevier’s D.B. II. 2252); ang. common, general, ordinary, universal; fr. commun, général, ordinaire, vulgaire, universel; ném. allgemein, gemein, gewöhnlich, üblich; or. общиий, обыкновенный, повсеместный ‘közönséges’ (uo. 1965); ném. echte ‘valódi’) fordításával keletkeztek.
3. Magyar szóalkotások. - A magyar szóalkotással keletkezett egzotikus gyümölcsneveket két csoportra oszthatjuk: 1. A szóalkotással keletkezett gyümölcsnevek; 2. A szószerkezetté válással létrejött gyümölcsnevek.
1. A szóalkotással keletkezett gyümölcsnevek 
a) A mesterséges szóalkotással keletkezett növénynevek 
Ide tartozik nyelvújítási egzotikus gyümölcs- és növényneveink zöme. A nyelvújítás számtalan új névvel gazdagította nyelvünket, nagy részük azonban tiszavirág életű volt. Ezek a névkísérletek, a szótárban található (általában) egyetlenegy szótörténeti adattal mutatják, hogy közülük a legtöbb nem gyökeresedett meg a magyar nyelvben. Pl. Gönczi Pál újítása a fügecs ‘fügekaktusz; Opuntia ficus-indica’. 
Mesterséges szóalkotással keletkeztek képzett gyümölcsneveink is pl. a szívded, gránátalmaded. Mindkettő Kováts Mihály alkotása a -ded képzővel, amely “hasonlítást jelent” (Magy. Fűvészk. 33-4). A gránátalmaded ‘Passiflora’ a gránátalma ‘Punica granatum’ gyümölcsnév -ded képzős származéka, nevét gránátalmához hasonló termése miatt kapta; a szívded ‘Anacardium occidentale’ a szív főnév -ded képzős származéka, a névadás alapját a szívhez hasonló termés képezte.
b) Az összetett növénynevek 
Az összetett növénynevek egy része korábbi jelzős és határozós, valamint tárgyas szerkezetből önállósult. Pl. szentjánosfa ‘szentjánoskenyérfa; Ceratonia siliqua’ (vö. 1653-5: Szent János fája). Számtalan gyümölcs- és növénynevünk keletkezett úgy, hogy a magyar nyelvben valamely idegen nyelvi névhez magyarázó utótagot (pl. -fa, -dió, -gyümölcs, -pálma) illesztettek, és így összetétel keletkezett. Pl. karambolafa ‘Averrhoa carambola’.
c) A ritkább szóalkotásmódokkal keletkezett növénynevek 
A ritkább szóalkotásmódok (szórövidülés, elvonás, szóhasadás, szóvegyülés stb.) közül kontaminációval keletkezett a citrancs (citrom × narancs). Az elvonás egyik típusának tekintik azt, amikor egy összetett szóból az egyik tag elhagyásával a másik tag önállósul úgy, hogy megőrzi az összetétel teljes jelentését (vö. MNytört. 343). Igen sok gyümölcsnevünk keletkezett a -fa utótagot tartalmazó összetételből, ahol az utótag (-fa) elvonásával, az önállósított tag kettős jelentést kapott: 1. ‘a fa’; 2. ‘a gyümölcs’. Pl. füge.
2. A szószerkezetté válással létrejött növénynevek
A növénytani nómenklatúra alapelve, hogy a növényneveket két szóval jelölik. A utótagot, a nemzetséget egy szóval nevezik meg, és ehhez hozzáillesztik az előtagot, amely a fajt jelöli (vö. Rendszertani alapfogalmak). Erre a típusra igen sok példát találunk a régi magyar nyelvben: pl. gyümölcsök királynője ‘ananász’, Adanson baobabja ‘Adansonia digitata’.
A feldolgozott anyag alapján az etimológiai típusokat a következő táblázatban foglalhatjuk össze:
Idegen nyelvekből	Jövevényszavak		füge, narancs	
átvett szóelemek	Idegen szavak		dzsekfrút, szúrszop	
	Nemzetközi szavak		mandarin, kivi	
		Az indukáló és az indukált teljesen megfelel egymásnak.	ökörszívalma, dinnyefa, csillaggyümölcs	
Tükörfordítások	Teljes tükörfordítások	Az indukáló és indukált a tagok közötti mondattani viszony alaki jelölésében tér el némiképp egymástól.	paradicsomifüge, barbadosiegres	
	Részleges tükörfordítások	A nevet alkotó szavak közül az egyiket nem fordítják le.	licsiszilva, avokádókörte, szamócaguava	
	A mesterséges szóalkotással keletkezett növénynevek (pl. képzett növénynevek)	fügecs, szívded	
Szóalkotással keletkezett növénynevek	Az összetett növénynevek	szentjánosfa	
	Kontaminációval keletkezett növénynév	citrancs	
Szószerkezetté válással keletkezett növénynevek	gyümölcsök királynője	

A KÖLCSÖNSZAVAK BEILLESZKEDÉSE NYELVÜNKBE
Az egzotikus gyümölcsnevek adaptációja, beilleszkedése nyelvünkbe napjaink újonnan megjelenő egzotikus gyümölcsnevein figyelhető meg leginkább. 
A gyümölcsnevek az átadó nyelvi hangalakkal kezdik életüket, és lassan, részben helyesírási, részben pedig hangtani szempontból beilleszkednek a magyar nyelvbe. 
Helyesírási szempontból érdekes a kivi gyümölcs története. A magyar nyelvi alakváltozatok részben még tükrözik az átadó nyelvi írásmódot (vö. ang. kiwi, fr. kiwi, ném. Kiwi): kiwi (1983), kiwi (1992), ugyanakkor pedig már igazodnak is a magyar helyesíráshoz: kivi (1987), kivi (1989), és a szó megtalálható A magyar helyesírás szabályaiban (példaanyagában átdolgozott) (1994) kivi alakban.
A szúrszop ‘Annona muricata’, amely az angol soursop ‘ua.’ átvétele, kiejtés tekintetében illeszkedik nyelvünkhöz. Az alakváltozatok egy része egyértelműen az angol írásmód átvétele: soursop (1993), a Szourszop (1983) már részben igazodik a magyar íráshoz, és végül a magyar kiejtést teljes mértékben követi a szúrszop (1989) írásmód.
Az egzotikus gyümölcsnevek helyesírása, a kölcsönszavak adaptációjának helyesírási problémái, nyelvművelési kérdések. - Az utóbbi évtizedekben egyre növekvő számú és terjedelmű szakkönyv, valamint ismeretterjesztő munka jelent meg, bennük számos új növényfaj, ezért szükség volt a növénynevek helyesírása szabályzatára. Átfogó szabályzat azonban sokáig nem létezett. A MNövSz. (1966) Előszavában a szerzők a következőt írják: a növénynevek “írásmódjára kidolgozott szabályzat még nincs, ezért nagyrészt “A magyar állatnevek helyesírási szabályzata” c. MTA-kiadvány (1958) alapelveit igyekeztünk alkalmazni, ... a helyesírásunkban azóta történt változások figyelembe vételével. A szótárt helyesírási tekintetben nem tartjuk véglegesnek és hibátlannak, de - az itt föl nem sorolható bonyolult problémák miatt - kár lett volna a szótár megjelenését tovább halasztani” (Csapody-Priszter: MNövSz. 7-8). A növénynevek helyesírási szabályzatára azonban szükség volt, és 1982 őszén, illetve 1983 tavaszán az MTA Botanikai Bizottsága és az MTA Helyesírási Bizottsága is elfogadta a növénynevek helyesírására vonatkozó szabályzatot “létrehozva ily módon egy igen lényeges szakterületnek a magyar helyesírás egészével való összhangját... “Ezért tekinthető a Növényneveink [Priszter Szaniszló, Növényneveink. Bp., 1986] az akadémiai szabályzat kiegészítésének, a botanika területén való alkalmazásának” (Priszter: Növ. 7) - írja Fábián Pál. A szabályzat 1986-ban Priszter Szaniszló Növényneveink c. munkájának függelékeként jelent meg.
Az egzotikus gyümölcsnevek helyesírásában Priszter Szaniszló Növényneveink. Magyar-latin szógyűjtemény végén található növénynév-helyesírási szabályzathoz igazodom. Azokat a növény-, illetve gyümölcsneveket, amelyek megtalálhatók Priszter Szaniszló Növényneveink c. munkájában változatlan helyesírással átvettem.
A dolgozatban kevés kivétellel fajnevek vizsgálatáról van szó. A kétszavas nevezéktannak megfelelően - hazánkban 1807 óta következetesen - a nemzetségnév faji jelzőjét mindig külön írjuk. Ennek megfelelően a következő elveket alkalmaztam:
1) Ha a minőségjelző melléknév, akkor azt a nemzetségnévtől minden esetben külön írjuk pl. nemzetségnév füge(fa) ‘Ficus’ jelzője édes füge(fa) ‘Ficus carica’.
2) Egybeírjuk a nemzetségnévvel a minőségjelzőt, ha az főnév: pl. szamócaguava. 
3) Jelentésváltozás esetén, ha a fajnévnek melléknévi minőségjelzője van ugyan, de az illető növényfaj nem tartozik az utónévként szereplő nemzetséghez, a minőségjelzőt egybe kell írni a nemzetségnévvel. Pl. a kivi néhány neve: kínai-egres (egybeírjuk, mivel a kivi nem egres), kínai aktinídia (külön írjuk, mivel az aktinídia nemzetségnév), kínai kivi (külön írjuk, mivel a kivi is nemzetségnévnek tekinthető) (vö. Priszter: Növ. 185-7).
Általános megfigyelés, hogy a gyakran használt, meggyökeresedett kölcsönszavak új nyelvi környezetükhöz helyesírási szempontból is hasonulnak. Ez az asszimiláció azonban gyakran hosszadalmas és változatos folyamat. A címszók minden esetben a magyar helyesírásnak felelnek meg. Pl. többnyire a papaya változat adatolható, bizonyítják ezt a szótörténeti adatok, de a magyar helyesírás szabályainak megfelelelően a papaja alakot vettem fel címszónak. A lótuszszilva esetében az összetett szavak helyesírásának megfelelően a címszó lótuszszilva, bár az adatok között előfordul a lótusszilva írásmód is. Az AkH. alapján nem fogadom el a mango vagy a kiwi írásmódot sem. Az előbbinél a helyes írásmód mangó, az utóbbinál kivi. Több fonetikusan írt latin név szerepel a szótárban (pl. filodendron, monsztera), mert ezek - főleg a kertészeti gyakorlatban, virágkereskedelemben - így honosodtak meg, és ma már az élő nyelv részei.
Érdekes kérdés a szinte napjainkban, szemünk előtt megjelenő, új egzotikus gyümölcsnevek alkalmasságát megvizsgálni. Több egzotikus gyümölcs kap régi neve mellé egészen friss elnevezést, mint az Averrhoa carambola. Régi elnevezése a karambola, egészen új, sokkal kifejezőbb neve pedig a csillaggyümölcs (1991). A kifejezőbb, mesterségesen alkotott gyümölcsneveket azonban néha nem fogadja be a nyelvhasználat (vö. citrancs).

SZÓTÖRTÉNETI ÁTTEKINTÉS
Az egzotikus magyar növénynevek eredet szerinti és történeti vizsgálatának, az elnevezések lexikális, szerkezeti elemzésének művelődéstörténeti, botanikatörténeti és nyelvtörténeti jelentősége van.
A XIV-XVI. században elsősorban fűvészkönyvekben és szakács-könyvekben bukkantak fel egzotikus gyümölcsnevek, a XVIII. századtól pedig idegen nyelvű természettudományi munkák, lexikonok fordításaiban, illetőleg átdolgozásaiban, kisebb mennyiségben útleírásokban és szakácskönyvekben fordultak elő. A XIX-XX. században az egzotikus gyümölcsök rengeteg új névvel gyarapodtak. Ennek oka a századunkban megjelenő nagyszámú, különböző jellegű külföldi (botanikai, növénytani, ismeretterjesztő könyvek, szakácskönyvek stb.) munka fordítása. Sok új egzotikus gyümölcsnév tűnt fel a magyar nyelvben az 1970-es években, ekkor készült a német Urania Pflanzenreich. Höhere Pflanzen fordítása vagy 1991-ben A főzés alapanyagai című munkával, amelyet angolból fordítottak, a mű eredeti címe: DK Pocket Encyclopedia. Cook’s Ingredients vagy 1993-ban az ugyancsak angolból magyarra fordított Angol Királyi Kertészeti Társaság Kézikönyve (Christopher Brickell, Dísznövény enciklopédia). Mindkettő számtalan új egzotikus gyümölcsnévvel gazdagította nyelvünket (vö. Tükörfordítások).
Az öt típusba (növénytani, orvosi, gasztronómiai, nyelvészeti anyagok és útleírások) tartozó forrásművek vizsgálata után megállapíthatjuk, hogy egyes gyümölcsök, illetve növények feltűnnek többféle forrástípusban, másokat kizárólag növénytani szótárakban lelhetünk fel. A többféle forrástípusban megjelenő gyümölcsöket, növényneveket sokkal szélesebb körben ismerték, bekerültek az aktív szókincsbe, a szaknyelvi használat köréből fokozatosan váltak szélesebb használatúvá, míg az egy forrástípusban, általában csak növénytani szótárakban megjelenő növénynevek közül a legtöbb nem került be az aktív szókincsbe, a botanikai nómenklatúrához tartozó szakszó maradt. Minél népszerűbb volt egy-egy gyümölcs, annál több forrástípusból tudunk adatot hozni. Természetesen a népszerűség szoros összefüggésben volt azzal, hogy hozzá lehetett-e jutni az adott egzotikus gyümölcshöz.
Azt hogy a név, illetve az adat a gyümölcsre vagy a növényre vonatkozik-e, sok esetben igen nehéz eldönteni. Az egzotikus növények nagy részének először csak a termése jutott el hazánkba, mint a már említett pisztácia (vö. 1577 k.: pistaciumnak gr. (OrvK. 206/19)), ahogy erről 1787-ben Mátyus István részletesen tájékoztat: “A Piftacia fájára nézve ugyan köztünk idegen gyümölts de magva a Görög kereskedök által már régen esméreteusé lett. Indiákon, Peruiában, Syriában rend uzerint terem. Siciliában ‘s Frantzia Országnak-is melegebb réuzein a’ kertekben mivelik. A’ fája hasonlít a’ terpentina-fenyőfához: a’ gyümÁltsének, mely gerezdenként terem, külsÁ haja mogyoró forma, uzegeletes, egyik óldalára lapouuabb: a’ béle, melly közinkbe-is hozatik, kivül kevéusé zÁld uzín, verhenyÁ hártyával bé-borúlva, édes ízü olajjal tellyes; Válauztani kell, a’ melly nehéz, a’ vége ki-nyílt, nem avas. Mig frius, konyhai hauzonra-is gyakran fordittatik; Borju és tyúk-hús mellé, és egyéb étkek leveihez-is fü-uzeruzám hellyett uokuzor téuzik. Kár hogy hamar meg-avasul: melly miatt köztünk a’ konyhákon hauznát ritkábban vehetik; hanem inkább tsak a’ Patikákban tartják bizonyos végekre. Egyébként az édes-mondolával minden tulajdonságaira nézve meg-egyez; sÁt, mig frius, édeusége ennél-is kedveuebb, olajjal is többel bir” (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 460). A pisztácia bekerült növénytani, orvosi, és gasztronómiai munkákba, később a gyümölcstől világosan elkülöníthetően a gyümölcsöt termő fa is feltűnt a magyar nyelvben, mégpedig útleírásokban: “pisztaczia fának” (Vámbéry 239). A XX. században a pisztácia érdekes utat járt be: a század elején eltűnt, és egészen az 1980-as évekig kellett várni, mire újra megjelent. Ma bárki vásárolhat pisztáciát, és ezzel együtt a szakácskönyvekbe is visszakerült a termés: “Banános kevert sütemény ... Tetszés szerint megszórhatjuk apróra vágott pisztáciával vagy mandulával” (Édességek. 45)
A pisztáciával ellentétes úton halad a szentjánoskenyér. Mint ezt a különböző forrástípusok mutatják, ez a sokáig hasznos gyümölcs, napjainkban már szinte teljesen ismeretlen; a gyümölcs eltűnésével együtt lassanként a szó is feledésbe merül. Külön érdekessége, hogy a szentjánoskenyérfa, akárcsak a fügefa áttelel hazánkban: nem véletlen, hogy 1751-ben Lippay a szentjánoskenyér szaporítását ismerteti: “Sz. János kenyerének magvát kell el×ltetni” (TESz.). Találkozhatunk vele szakácskönyvekben: “Szentjánoskenyér-csókocskák”: “Nyolc tojás fehérjének habjához végy 4 evőkanál finomra tört cukrot, 8 deka tört mandolát és 6 kanál reszelt szentjánoskenyeret s ezt keverd össze könnyedén...” (SzegSzak. 380). A XVI. századi orvosi könyv több betegség ellenszereként említi, 1844-ben Haraszthy (Mokcsai) Ágoston útleírásában (szentjánoskenyérfa (Haraszthy 276)) említi, sőt a finom, édes szentjánoskenyér emlékét őrzi egy szólásunk is: “Szentjánoskenyérrel se lehetne elcsalni = bármit ígérnek is neki, nem hajlandó vhová elmenni” (O. Nagy: Magyar szólások 634).
Napjainkban rengeteg egzotikus gyümölcsöt vásárolhatunk az üzletekben, a piacokon nyers vagy konzerv formában. Ezek az egzotikus gyümölcsök és neveik a legjobb úton haladnak afelé, hogy a botanikai növénynévszótárakból az aktív szókincsbe kerüljenek. Ez a változás jól megfigyelhető a licsin vagy a mangón. A licsire sokáig csak botanikai szótárakból származó adataink vannak; az 1994-ben megjelent Kínai és távol-keleti konyhák c. szakácskönyv már receptet közöl a licsi felhasználásával: “Pulykamell licsivel” (Kínai. 22), hasonló a mangó esete: 1992-ben már receptben találkozunk vele “Habos túrótorta mangóval” (Édességek. 119).
Az elemzett gyümölcsneveket századonként táblázatban foglaltam össze. A táblázatok tartalmazzák az összes feldolgozott gyümölcs-, illetve növénynevet (112 növény 477 neve). A 112 növény nevét két táblázatban mutatom be. Az első táblázatban találhatók azok a gyümölcsök, amelyek 1300 előtt tűntek fel valamely néven a magyar nyelvben (L. 1. táblázat), a második táblázatban azok, amelyek a XIX-XX. században jelentek meg nyelvünkben (L. 2. táblázat). 
Az egyes gyümölcsök megjelenését vizsgálva megállapíthatjuk, hogy a 112 gyümölcs 477 neve közül mindössze 32 növény 83 neve jelent meg nyelvünkben 1900 előtt. 
A XIV. században egy, a XV. században három, a XVI. században pedig hét új gyümölcs tűnt fel. A XIV. században a füge (1395 k.: figefa (BesztSzj. 850); Ficus carica); a XV. században a narancs (1481: naranch (OklSz.); Citrus sinensis), a gránátalma (1470 k.: pomagranat (CasGl. 57); Punica granatum) és a pálma (1416 u./ 1450 k.: palma (BécsiK. 204); a pálmafélék családjába tartozó fa, nyilván datolyapálma); a XVI. században a kesudió (1577 k.: anacardia (OrvK. 612/2); Anacardium. Anacardium occidentale), a szentjánoskenyér (1577 k.: 0ent Ianos kenyereth gr. (OrvK. 163*/1); Ceratonia siliqua), a citrom (1550 k.: citront gr. (TESz.); Citrus limon, C. limonia és Citrus medica), a mellbogyó (1578: Damascusi mogyoró (Mel.: Herb. 157); Cordia myxa), a pisztácia (1577 k.: pistaciumnak gr. (OrvK. 206/19); Pistacia vera), a tamarindusz (1577 k.: Tamarindufth (OrvK. 11/39); Tamarindus indica) és a jujuba (1578: Iuiuback (Mel.: Herb. 159); Zizyphus jujuba). A későbbi századokban az egyes gyümölcsök számtalan új névvel gyarapodnak. A korai gyümölcsnevek sokszor módosulnak, és legtöbbször hosszú az út a ma ismert gyümölcsnévhez: pl. az Anacardium occidentale 17 elnevezéséből ma már csak a kesudió nevet használjuk. 
A legtöbb egzotikus növénynevünk a XIX-XX. századból származik, ezért ezeket az időszakokat két részre osztottam: a XIX. század első és második, illetve a XX. század első és második felére. A XIX. század első felében 16 teljesen új (korábbról nem adatolható) egzotikus gyümölcs és növény tűnik fel 21 névvel, a XIX. század második felében 26 új növény 58 névvel, a XX. század első felében csak 7 növény 12 névvel, a második felében 33 növény 57 névvel jelenik meg. Ezenkívül a XIX-XX. században sok új nevet kapnak a nyelvünkben már jóval korábban megjelent gyümölcsök: pl. az Opuntia ficus-indica, amelyet a XVII. században indiaifüge néven ismertek, a XIX. században 6 új névvel, a XX. században 3 új névvel gyarapodott. Az adatok alapján megállapíthatjuk, hogy a legtöbb új gyümölcsnév a XIX. század második feléből, illetve napjainkból (a XX. század második feléből) származik.

1. táblázat
	XIV. század	XV. század	XVI. század	XVII. század	XVIII. század	XIX. század 
első fele	XIX. század 
második fele	XX. század 
első fele	XX.  század 
második fele	
Adansonia digitata					baobab, majom-kenyérfa, óriásfa	Adanson baobabja, Adanson fája, uborkafa2, ujjas levelű Adanson fája			baobabfa, kenyérfa2 	
Anacardium occidentale			anacardia		akazsu, elefánttetű, szívgyümölcsű	akazsufa, kesu, szívded	akazsudió, elefánt-tetűfa, indusdió, kesudió, kesufa, nyugat-indiai-elefánttetű, vesedió, vesefa 	nyugat-indiai-elefántdió	kesudiófa	
Ananas comosus,
 A. sativus					almakirály, ananász, gyümölcs-király, gyümölcsök királynéja, királyalma	kedves ananász			ananászfa, termesztett ananász	
Annona					annóna					
Areca catechu					areka, arekadió, kateku	arekapálma, kateku-káposztapálma	bételdió, bételpálma, kateku-pálma, pinangdió		bétel	
Artocarpus					kenyérfa1					
Artocarpus communis, A. altilis, A. incisa					Brodfrucht-fa, kenyér-gyümölcs		közönséges kenyérfa, valódi kenyérfa	kenyérfa-gyümölcs	trópusi kenyérfa	
Averrhoa bilimbi					bilimbi			bilimbifa, uborkafa1		
Carica papaya					papaja	dinnyefa, káriai papaja		pawpaw		
Ceratonia siliqua 			szentjánoskenyér	szentjánosfa		igazi szentjánoskenyérfa	igazi szentjánosfa, jóféle szentjános-kenyérfa, szentjánoskenyérfa		jánoskenyér, jánoskenyér-fa	
Cereus hexagonus, Cactus hexagonus					oszlopos csudatövis, pitaja	oszlop-tüskörc	oszlop-kaktusz	fáklya-kaktusz		
Citrus limon			citrom, citromalma	citromfa, limónia, limónia-alma	limóniafa	közönséges citrom				
Citrus maxima, C. grandis, C. decumanus					Ádám-alma, pomeló		shaddock, pompelmusafa, óriás narancs	paradicsomalma		
Citrus medica			citrom, citromalma	citromfa	citronád	varancsos citrom		Ádám-alma, paradicsomalma, orvosi citrom	cédrátcitrom	
Citrus sinensis		narancs	narancs-alma		narancsfa, édes narancs				édes narancsfa	
Cocus nucifera					kókusz, kókuszdió, kókusz-pálma, pálmadió1	kókuszdiófa, macska-majom	kókuszfa	igazi kókuszpálma		
Cordia myxa, C. sebestena			damasz-kuszimogyoró, Sebestyén		damaszku-szimogyoró-fa, fekete-jujuba, Sebestyén-szilva	paradicsom-fa2, Sebestyénfa, Sebestyén-kordé, taknyos-kordé 	mellbogyó	fekete mellbogyó		
Durio zibethinus					durián		cibetfa			
Ficus carica	fügefa	füge				édes füge	édes fügefa, káriai fügefa, közönséges fügefa	káriai füge, közönséges füge		
Garcinia mangostana					mangosztán	mangosztán-fa				
Mangifera indica					mangó		indiai mangófa, mangófa		indiai mangó	
Melicoccus bijugatus, Melicocca bijuga					mézmag				mézbogyó	
Musa x paradisiaca					banán, paradicsom-alma1, paradicsom-füge, pizáng, pizángfa	pizángpálma	banánfa,
 édeni pizáng, közönséges pizáng	pizángbanán	termesztett banán	
Opuntia ficus-indica, O. ficus-barbarica, Cactus opuntia				indiaifüge	földifüge, kisebb indiaifüge, nagyobb indiaifüge	fügetüskörc, kis fügekaktusz, nagy fügekaktusz	fügecs, közönséges fügecs, fügekaktusz		indiánfüge, indián fügekaktusz, közönséges fügekaktusz	
Passiflora				granadilla, passióvirág		golgota,
golgotavirág, gránátalmaded, szenvedés-virág		Krisztus kínszenvedése		
Passiflora edulis				granadilla		golgota, golgotavirág, maracuja-szenvedésvirág			ehető golgotavirág, lila granadilla, maracuja, passiógyümölcs	
Phoenix dactylifera		pálma	pálmafa	pálmadió2	pálmaszilva1, pálmaszilvafa, török-szilva	datolya, 
datolya-pálma, egyiptomi-szilva, egyiptomi szilvapálma, szilvapálma-fa	datolyafa, igazi datolyafa, igazi datolya-pálma		közönséges datolya-pálma	
Pinus					fenyődió	mandula-fenyő				
Pinus pinea					pineoli, szelídfenyő	mandula-fenyő, mandula-fenyőfa, pinia		fenyőmandula, olaszfenyő, piniadió	piniafenyő	
Pistacia vera			pisztácia		pisztácia-dió, pisztáciamag, pisztácia-mogyoró	pisztáciafa	igazi pisztá-cia, nemes pisztácia, valódi pisztácia	pimpermogyoró, pisztácia-mandula, 
szíriai-mogyoró	aleppóidió	
Punica granatum		pomagránát	pomagránátalma	gránátalma, pomagránátfa	gránátfa	gránátalma-fa	közönséges gránátfa			
Salacca edulis, Zalacca glabrescens					szalakka				szalakka-pálma	
Syzygium jambos, Eugenia jambos, Jambosa vulgaris					jambóza		közönséges jambóza, rózsaalma	jambul		
Tamarindus indica			tamarindusz		savanyú-pálma	indiai tamarindusz, indiai pálmagyümölcs, indiai pálmaszőlőfa	tamarindusz-fa		indiai tamarinduszfa	
Ziziphus jujuba, Z. sativa, Z. vulgaris			jujuba		indiai jujuba, vörös jujuba		jujubafa, vörös jujubafa, közönséges jujubafa		jujuba-datolya, kínaidatolya
	
Ziziphus lotus				lótuszfa1			afrikai jujuba		európai zsidótövis, zsidótövis, zsidótövis-bogyó	

2. táblázat	XIX. század 
első fele 	XIX. század 
második fele	XX. század 
első fele	XX. század 
második fele	
Acca sellowiana, Feijoa sellowiana		feijoa		ananászfeijoa, mirtuszgyümölcs	
Actinidia				aktinídia	
Actinidia arguta				amuregres, japán 
aktinídia, japánegres	
Actinidia chinensis				kínai aktinídia, kínaiegres, kivi, kínai kivi, kínaiköszméte	
Actinidia kolomikta				amuri aktinídia, mandzsu aktinídia, mandzsu kivi, tara kivi	
Aglaia domestica, Lansium domesticum				langszat	
Annona cherimola	csirimojó	csirimojófa, kirimojaannóna	fahéjalma	krémalma	
Annona diversifolia				ilama, ilamafa	
Annona muricata	nyugati annónafa	savanyú annóna, savanyú sobbe		tüskés annóna, savanyúalma, szúrszop	
Annona reticulata		ökörszívannóna		ökörszív, ökörszívalma	
Annona squamosa		cimetalma, cukoralma, édes annóna		gyömbéralma	
Arachis hypogaea		amerikaidió2, földibab, földidió, földimakk, földimogyoró, kamerundió, mandubi, mandubibab	amerikaimogyoró, külföldi földimogyoró	földimandula	
Arbutus unedo		szamócabokor	szamócafa	nyugati szamócafa	
Artocarpus heterophyllus, 
A. integrifolia		jákafa	kelet-indiai kenyérfa	dzsekfrút, nagytermésű kenyérfa	
Averrhoa carambola		karambolafa	uborkafa1	csillaggyümölcs, karambola	
Bertholletia excelsa		amazonimandula, brazildió, brazíliaigesztenye, juviadió, Para-dió	amerikaidió1		
Blighia sapida				aki, akiszilva	
Brosimum alicastrum			kenyérdiófa		
Carica pentagona				babakó	
Carissa macrocarpa, C. grandiflora				karissza	
Carya illinoinensis, Hicoria pecan, H. oliva		hikoridió, hikoridiófa, hikorifa, pekánnut	hikori, pekándió, pekándiófa		
Caryocar nuciferum			szuaridió		
Casimiroa edulis				fehérzapota	
Cereus uruguayanus, C. peruvianus		oszlopkaktusz	fáklyakaktusz	perui oszopkaktusz	
Chrysobalanus icaco	ikakó-aranymakk	aranymakk, ikakó, ikakófa, ikakószilva, kókuszszilva	ikakóguajero	ikakócserje	
Chrysophyllum cainito		csillagalma, kainitófa	csillagalmafa		
Citrus aurantiifolia				lime, savanyúcitrom	
Citrus aurantium, C. vulgaris	keserű narancs, narancscitrom				
Citrus bergamia	bergamottnarancsfa			bergamia, bergamottcitrom, bergamottnarancs	
Citrus limetta			édes citrom, édes citromfa		
Citrus nobilis				királynarancs	
Citrus paradisi			grépfrút	citrancs	
Citrus reticulata, C. nobilis	mandarinnarancs	mandarin	mandarinfa		
Coccoloba uvifera	karajosszőlő	szőlősóska		sóskaszőlő, tengeriszőlő	
Cyphomandra betacea				paradicsomfa1, tamarilló	
Dimocarpus longan, Euphoria longana, Nephelium longana		longanfa		longan	
Diospyros kaki		datolyaszilva, kínaibirs	kakifa, kakigyümölcs, kakiszilva	ázsiai datolyaszilva, ázsiai kakiszilva, hurma, paradicsomfa3
	
Diospyros lotus		lótuszbogyó, lótuszfa2, olasz datolyaszilva
	égiszilva, lótuszszilva	égi kakiszilva, valódi lótuszszilva	
Diospyros virginiana		amerikai datolyaszilva, perszimón		amerikai kakiszilva, virginiai kakiszilva, virginiaiszilva	
Eriobotrya japonica, Mespilus japonicus		japánnaspolya		loquat	
Eugenia dombeyi				grumihama	
Eugenia uniflora				pitanga	
Feronia limonia, F. elephantum		elefántalmafa			
Flacourtia indica, F. ramontchi			batokószilva, madagaszkáriszilva, maronszilva	kormányzószilva, ramoncsi	
Fortunella japonica				kumquat	
Genipa americana	genipa			lekvárosdoboz	
Grias cauliflora			Anchovy körtéje		
Lecythis zabucayo		fazékfa		majomfazék, paradicsomdió	
Litchi chinensis, Nephelium litchi		licsi, licsifa	licsiszilva	kínai ikerszilva	
Macadamia ternifolia				makadámdió, Queensland-dió	
Malpighia glabra, M. punicifolia		barbadosicseresznye		acerola	
Mammea americana		dél-amerikai-kajszin mamej, mamejalma, mamejfa, szentdomingói-kajszin	szentdomingói-barackfa		
Manilkara zapota, M. zapotilla, Achras sapota,	csecses akrász	szapodillafa, szapodillaszilva, zapotafa		rágógumifa, szapodilla, zapota1	
Monstera deliciosa, “Philodendron pertusum”			filodendron, levélfa, monsztera		
Nephelium lappaceum	rambután, rambutánfa			hamislicsi	
Opuntia dillenii				töviskörte	
Opuntia lindheimeri				Lindheimer-fügekaktusz	
Opuntia maxima, Cactus decumanus				óriás fügekaktusz	
Passiflora caerulea	kékvirágú golgota		kék golgotavirág	Krisztus koronája, Krisztusvirág	
Passiflora incarnata	testszín golgota				
Passiflora quadrangularis				óriás golgotavirág	
Peireskia aculeata, Cactus peireskia	fatüskörc, peireski szurdáncsa	barbadosiegres			
Persea americana, P. gratissima		avokádó, avokádófa, avokádókörte, aligátorkörte 			
Physalis peruviana, P. edulis		ananászcseresznye	szamócacseresznye	ehető zsidócseresznye, földicseresznye	
Pinus cembroides, P. cembra var. sibirica				diófenyő, mexikói diófenyő	
Pouteria caimito, Lucuma caimito		kaimitófa		abiu	
Pouteria campechiana, Lucuma nervosa, L. salicifolia				kanisztel, tojásfa, sárga-zapota	
Pouteria lucuma, Lucuma obovata				lukmó	
Pouteria sapota, Calocarpum mammosum, C. sapota, Lucuma mammosa		lukumafa		zapota2 , nagyzapota
	
Pouteria viridis, Calocarpum viride				zöldzapota	
Psidium guajava	guava, guavafa, körtetermő guavafa				
Psidium guineense				brazil guava	
Psidium littorale, P. cattleianum				szamócaguava	
Solanum muricatum				pepinó	
Spondias cytherea, S. dulcis		aranyalma, citera-almafa, édes mombinszilva, eviszilva		ambarella, arany mom-binszilva, aranyszilva, balzsamszilva, édes balzsamszilva, tahitialma, tahitiszilva, zsidószilva	
Spondias mombin, S. lutea	mombin	mombinszilva, sárga mombinszilva		disznószilva, sárga mombin	
Spondias pinnata				mangószilva, mangó balzsamszilva	
Spondias purpurea	mombin	otahaitialma, mombin-szilva		vörös mombin, vörös mombinszilva	
Spondias tuberosa				gumós mombinszilva, imbu	
Syzygium malaccense, Eugenia malaccensis, Jambosa malaccensis		malakkai jambóza		malájalma	
Yucca baccata				bogyós jukka	

A SZÓTÁR SZERKEZETE
1. A szótár tagolódása. - A szótár természetes közlési egysége az egy-egy szóra vonatkozó tudnivalókat összefoglaló szócikk, amelynek rendező elve az ábécérend. Technikailag a TESz. és az EWUng. felépítését követtem: a magyar szótörténet (szóalakok, alakváltozatok, a jelentés), majd a magyarnak átadó nyelv, az etimológiai megjegyzések következnek, az idegen nyelvi megfelelők és lehetőség szerint a szó végső forrásának megjelölése, a szócikket pedig rövid bibliográfia zárja.
Lehetséges lett volna a szótárat a növények rendszertani helye szerint rendezni, és címszónak a tudományos magyar nevet tekinteni. Ezt a módszert használja Kiss Jenő (vö. Kiss Jenő, Magyar madárnevek (Az európai madarak elnevezései). Bp., 1984.), szócikkeit a tudományos magyar elnevezések szerint rendezi, (“Egy-egy szócikk - így nevezem a madárfajok neveit s azok eredetét bemutató fejezeteket - a ma általánosan elfogadottnak tekinthető tudományos magyar névvel s latin szaknyelvi megfelelőjével kezdődik (ezek tehát a címszavak)” (Kiss: Madárnevek. 32)), s ezen szócikkeken belül tárgyalja a szerző a madarak különböző régi, nyelvjárási elnevezéseit is.
Amennyiben a fenti módszert követtem volna - mivel néhány növénynek 15-20 neve van - egy-egy szócikk több oldal terjedelmű, és kezelhetetlen lenne. Dolgozatom feldolgozásmódjában ezért a magyar etimológiai szótárak gyakorlatát követi, a szócikkeket ábécérendben közlöm (vö. Kiss Jenő, A pingvintől a kolibriig. Egzotikus madarak magyar nevei. NytudÉrt. 120. sz.).
2. A címszók. - Címszónak tekintettem minden egyes növénynevet, tehát régi növényneveket és a tudományos magyar elnevezéseket is. Minden címszó (akár nyelvújítási név, akár tudományos magyar név) egy növényfajt/nemzetséget jelent. Így került egy szócikkbe a kenyérfa, jelzős szerkezetei: közönséges kenyérfa, trópusi kenyérfa, valódi kenyérfa és összetétele: a kenyérfagyümölcs ‘Artocarpus communis’, és külön szócikkbe a nagytermésű kenyérfa ‘Artocarpus integrifolia’ jelzős szerkezet. A növénytani szempontból sok gondot okozó homonimákat (vö. “A szótár összeállítása során követett legfontosabb elv az volt, hogy a zavarok és félreértések fő forrását, a homoním (az azonos alakú, de más jelentésű) neveket a magyar névhasználatból lehetőleg kiküszöböljük” (Priszter: Növ. 10)) indexszámmal különböztetem meg egymástól (pl. paradicsomalma1, paradicsomalma2).
A címszó után szögletes zárójelben - [ ] - a helyes kiejtés jelölése következik; ezt azonban csak akkor jelöli a szótár, ha az nem következik az általánosabb érvényű magyar kiejtési szabályokból. 
3. Az önálló és az utaló szócikkek. - A szótár szócikkei kétfélék: önálló és utaló szócikkek. Az önálló szócikkek lehetőleg minden tájékoztatást megadnak a címszóról, az utaló szócikkek csak azt jelzik, hogy a szóban forgó szó melyik önálló szócikkben van kidolgozva. Az önálló szócikk a lehetőséghez képest a címszóra vonatkozó valamennyi tudnivalót magában foglalja. Az utaló szócikk érdemi tájékoztatást a címszóról nem nyújt, hanem csak azt közli, hogy a részletes felvilágosítást melyik önálló szócikkben kell keresni. Utaló szócikkbe az önálló címszóknak csupán azok az alak- és írásváltozatai kerültek, amelyek ábécérendben messze esnek a szótározott alaktól. Az önálló és utaló szócikk címszavát a szócikk betűitől erősen eltérő, kereséskor jól szembe ötlő félkövér betűvel (mangó) írtam. Az idegen eredetű vagy a köznyelvben idegen írásmódú szavakat kiejtésük szerint leírva vettem fel a szótárba, de utalásként az idegen nyelvi alakváltozat is szerepel: pl. soursop l. szúrszop.
Az önálló szócikkek legalább három, de gyakrabban négy fő részre oszlanak, ennek megfelelően nyomtatásban három, illetve négy bekezdésre tagolódnak: szótörténeti rész, etimológiai rész, az egyéb elnevezések, bibliográfiai rész. A negyedik bekezdéshez, a bibliográfiai részhez csatolva, de attól gondolatjellel elválasztva találhatók a szótár egyéb szócikkeire való utalások. 
4. A szócikk szótörténeti része. - Az önálló szócikkekben a címszó után, következnek a szótörténeti adatok: az alakváltozatok, a jelentések. Az adatokat betűhíven közlöm, időrendben. A címszó alakváltozatait dokumentáló adatokat toldalékával együtt dőlten (mangó) kiemeltem. Ha az idézett adatok bármelyikének a címszóhoz tartozása kétes, az adat elé tett kérdőjellel (?) hívom fel a figyelmet. Néha a kérdőjel az adathoz tartozik, vagyis magának a szerzőnek a bizonytalanságát fejezi ki. Az adathoz tartozó kérdőjelet dőlten írtam. Mivel sok esetben újabb kori jövevényszavak, nemzetközi szavak első magyarosan írt változatairól van szó, ezért közlöm a különböző írásváltozatokat. A magyaros írásmód a meghonosodás, az idegen szóból jövevényszóvá válás jele lehet. A címszó (pl. citrom) dokumentálása után a címszó adataitól gondolatjellel elválasztva következnek a címszó jelzős szerkezetei (pl. édes citrom) jelentésükkel együtt, ezután újabb gondolatjellel és Ö: jelzéssel bevezetve a címszó összetelei (pl. citromfa), ennek alakváltozatait követik a hozzátartozó jelzős nevek (pl. édes citromfa).
5. A jelentések. - Az alakváltozatok felsorolása után J: jelzéssel bevezetve következik a címszó és összetételei jelentésének vagy jelentéseinek megadása. Minden jelentést első felbukkanásának évszámával idézek. Ha a forrás nem teszi lehetővé a jelentés teljesen egyértelmű meghatározását, akkor erre a bizonytalanságra az értelmezés szövege elé tett kérdőjellel jelzem. A jelentés megadásában a tudományos kívánalmaknak a latin név, valamint a család megadásával tettem eleget. Többnyire közlöm az egyes növények, előfordulásának helyére, nagyságára, alakjára, színére, előfordulásának helyére vonatkozó tudnivalókat is. Az előfordulási helyet, illetve a latin neveket Rudolf Mansfelds Verzeichnis landwirtschaftlicher und gärtnerischer Kulturpflanzen (ohne Zierpflanzen). Zweite, neubearbeitete und wesentlich erweiterte Auflage herausgegeben von Jürgen Schultze-Motel. I-IV. Berlin, 1986. c. munkája alapján ismertetem. Ha a magyar név tágabb értelemben egy nemzetséget jelent, akkor a latin nevek sorát a nemzetségnév megadásával kezdem, ezt követi a fajnév (pl. Citrus. C. limon). Ilyenkor a név (pl. citrom) tágabb értelemben egy növénynemzetséget (Citrus) jelöl, szűkebb értelemben pedig ugyanannak a nemzetségnek egy közismert, rendszerint igen elterjedt faját (Citrus limon). Némely növénynél több latin nevet tüntettem fel, akkor, ha a magyar nyelvi elnevezésekre a mai tudományos latin névtől eltérő latin nevek hatottak. Mivel a címszó és az alatta található összetételek jelentése azonos, az összetételek jelentéseinek megadásánál már csak ‘a fa’ és ‘a gyümölcs’ jelentésmegadással utalok a címszó jelentésére.
A jelentések megállapításához elsősorban az eredeti szövegben az adat, ill. adatok mellett szereplő latin növényneveket használtam, illetve az adatok szövegkörnyezetéből indultam ki. A növénynevek jelentésének értelmezésében a lehetőségekhez képest figyelembe vettem azt a körülményt, hogy jelöli-e a név a) a növényt, b) a gyümölcsöt. Legtöbbször igen nehéz elkülöníteni az eredeti forrásban a növény és gyümölcs jelentést, a kettőt csak akkor választom el, ha ez teljesen világosan eldönthető az eredeti szöveg alapján. Egyébként a gyümölcs és növény jelentést közös jelentésjelbe (‘...’) foglaltam, és vékony vonallal (|) választottam el (vö. “Bizonyos esetekben közel álló jelentéseket, jelentésárnyalatokat összefogunk, és egy jelentésszám alatt idézünk. Az árnyalatokat közös jelentésjelbe (‘...’) foglaljuk, és függőleges vékony vonallal (|) választjuk el egymástól. A jelentés forrásaként megadott helyen ilyenkor rendszerint csak az egyik jelentésárnyalat található meg” (TESz. 27)). Hogy a gyümölcs és növény elkülönítése milyen sok problémát okozhat, azt már Földi János fölismerte 1793-ban. A fa utótag fölösleges voltáról így írt Rövid krítika és rajzolat A’ magyar fűvésztudományról c. művében: ”Hogy tehát mind a’ fÃ vég kevesedjen, mind pedig azzal gyakorta hibáson ne éljünk, a’ fát fÃnek, és a’ fÃvet fának mondván; legjobb az egyébaránt zavarodást nem okozó Nemi Nevek mellÁl azokat elhagyni, (a’ kinek tetszik, a’ köznevezésben utánna ejtvén...” (35). Priszter Szaniszló szótárában (Priszter: Növ.) a “fa” utótagot általában zárójelbe teszi, jelezve, hogy mindkét változat elfogadható.
6. A szócikk etimológiai része. - Minden önálló szócikk második bekezdése az etimológiai magyarázó rész. Ennek első mondata a szó, ill. szócsalád eredetére vonatkozó információt tartalmazza. A távoli forrásból származó jövevényszavakra vonatkozólag általában azt határozom meg, honnan került az illető szó a magyar nyelvbe. Nemzetközi szavak esetében pedig a szó idegen nyelvi megfelelőit adom meg először, majd ahol lehetséges a szó végső eredetét határozom meg. Az etimológiai rész végén tükörfordítások és jövevényszavak esetében feltüntetem az idegen nyelvi megfelelőket is. Kiválasztásukkor arra törekedtem, hogy lehetőleg több világnyelvből, mindenekelőtt németből és angolból, illetőleg a velük érintkező nyelvekből is idézzek egy-egy példát.
Az idegen nyelvi adatokat és megfelelőket nem állandó forrásból idézem, mivel bizonyos trópusi gyümölcsnevek, amelyek valamikor tükörfordítással kerültek a magyar nyelvbe, ma már kihaltak mind a magyarból, mind az idegennyelvből (vö. ném. Elephantenlaus, R. magy. elefánttetü (a ném. Elephantenlaus tükörfordítása), ma: kesudió; R. magy. királyalma (a ném. Königsapfel tükörfordítása), ma: ananász. Ennek megfelelően felhasználtam régebbi, többnyelvű botanikai szótárakat. Közülük a legfontosabbak: Elsevier’ D.B., Marzell, Ulrich: Wb. (A rövidítések feloldását l. az irodalomnál!). A szócikk bibliográfiai részében minden esetben közlöm azt az irodalmat is, ahonnan az idegen nyelvi megfelelők származnak.
7. Az egzotikus gyümölcsök egyéb elnevezései. - Az önálló szócikkek harmadik bekezdése a gyümölcs egyéb elnevezéseit tartalmazza, amelyek a szótárban megtalálhatók, a megfelelő címszavaknál. Egy növény (gyümölcs) összes elnevezéseit egy szócikkben adom meg, a többi szócikknél csak utalok (l. jelzéssel) az összes nevet tartalmazó címszóra. Ez az érdekes csokrosítás egyben megmutatja, hogy melyek a legismertebb egzotikus gyümölcsök, vagy melyek a legkedveltebb termesztett gyümölcsök. Ezeknek van ugyanis a legtöbb társnevük, ilyenek pl. a kesudió, a jujuba vagy a datolyaszilva.
8. A felhasznált irodalom. - Az önálló szócikkek negyedik bekezdése az etimológiai és szótörténeti irodalom adatait tartalmazza. Helykímélés végett a forrásokat rövidítem (L. a források jegyzékét hátul!). -gal jelöltem a fontosabb szakirodalmat. Itt adom meg a növény idegen nyelvi elnevezéseinek forrásait is. A szócikk végén, tőle gondolatjellel elválasztva az utaló rész található, L. jelzéssel bevezetve.
	
AZ EGZOTIKUS GYÜMÖLCSNEVEK SZÓTÁRA

A, Á

	abakade l. avokádó
	abiu  1983: Abiu (Velich–V. Nagy 248); 1985: abiu (Surányi 148). J: 1983: ’Pouteria caimito, Lucuma cai-mito. Perutól Kelet-Ecuadorig, a Fel-ső-Amazonas vidékétől Guyanáig ho-nos, a szapodillafélék (Sapotaceae) családjába tartozó fa | a fa gömbölyű vagy hosszúkás termése’.
	A ang. abiu ’ua.’ átvétele. Az an-golba portugál közvetítéssel (vö. port. abiu, abi, abieiro: ’ua.’) kerülhetett.
    	Egyéb elnevezései: l. kaimitófa. 
	Mansfeld 1044, Tropical. 63.
	acajou(dió) l. akazsu
	acajoufa l. akazsu
	acaju l. akazsu
	acerola 1993: acerola (Lovas 20). J: 1993: ’Malpighia glabra, M. puni-cifolia. Texasban, Mexikóban, Közép-Amerikában, Dél-Amerika északi ré-szén és Nyugat-Indiában honos, a Malpighiaceae családba tartozó cserje termetű növény | a  növény élénkpiros termése’. 
	Nemzetközi szó; vö.: ang. acerola, fr. acérola, acerolier, ném. Acerola, sp. acerola: ’ua.’. A magyar acerola elsősorban az angol és a német alak-változatok hatására alakulhatott ki. A név egy másik növény nevének (Crataegus; galagonya) az átvétele: vö. ang. acerola, fr. azerole, ol. lazzeruola, port. azarola, azerola, zarola, zerola, sp. acerola ’Crataegus; galagonya’. A névátvitel alapja a ter-mések hasonlósága lehetett: mindket-tőnek gömbölyű, piros, cseresznyesze-rű gyümölcse van. A szó végső forrása az ar. azza‘rÊr ’galagonya’.
	Egyéb elnevezései: l. barbadosi-cseresznye.
	Genaust 67, Lovas 20, Mansfeld 792–3, Webster’IntDict. 14.
	Ádám-alma  1787: Ádám-Almája  (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 451); 1852: Adámalmája (Gönczi 213);  1890 k.: Ádámalma (L. Sz. 4869. 5); 1908: Ádám-alma (HétSzak. 277); 1912: Ádámalma (RévaiLex. IV. 538). J: 1. 1787: ’Délkelet-Ázsiában honos, a ru-tafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa (Citrus maxima, C. grandis, C. de-cumanus) gyakran 6–8 kg-os termése’; 2. 1908: ’Citrus medica. Valószínűleg Indiában őshonos, a rutafélék (Rutaceae) családjába tartozó fa narancssárga termése’.
	Az első alakváltozat (Ádám-Almá-ja) feltehetőleg latin mintára keletke-zett tükörfordítás; vö. lat. Poma Adami ’Ádám almája’. A későbbi alakváltozatok minden bizonnyal (Ádámalma) németből kerülhettek a magyarba; a ném. Adamsapfel ’Ádám almája’ tükörfordításaként. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. pomme  d'Adam ’Ádám almája’. A névadás alapját, a gyümölcs héján  látható harapások képezték (vö. “Die Rinde am Apfel hat Ritzen, als ob mit den zähnen hineingebissen worden sei” (Marzell I. 1030)). Az Ádám-alma név 2. jelentésére csupán egy adat van (1908), a névátvitel alapja a két gyümölcs hasonló színe és formája (mindkettő a Citrus-félék családjába tartozik) volt.
	Egyéb elnevezései: l. 1. pomeló, 2. citronád.
	Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 451, Marzell I. 1030, III. 222, Ulrich: Wb. 146.
 	Ádám almája l. Ádám-alma
	Adanson l. Adanson baobabja, Adanson fája, ujjas levelű Adanson fája
	Adanson baobabja l. baobab
	Adanson fája 1852: Adansonfája (Gönczi 218). J: 1852: ’Adansonia. Adansonia digitata. A szenegáli sza-vannáktól Etiópiáig, Kenyában és An-golában honos, a majomkenyérfafé-lék  (Bombacaceae)  családjába tarto-zó fa uborkaszerű terméssel’. — ujjas levelű ~ 1852: Ujjas levelü Adanson-fája  (Gönczi 218).
	Az Adanson fája a magyar nyelv-ben keletkezett elnevezés, Gönczi Pál alkotása; a lat. szaknyelvi nevet, Adansonia ’ua.’ magyarázó utótaggal (fa) látta el. A lat. szaknyelvi Adan-sonia forrása egy francia botanikus, Adanson (1727–1806) neve. Az ujjas levelű Adanson fája ugyancsak Gön-czi Pál alkotása, részben a latin szak-nyelvi név (Adansonia digitata ’ua.’) mintájára keletkezett; vö. digitátus ’ujjas’  (vö. még lat. digitus ’ujj’, digi-t#tus ’ujjal végez valamit’), amelyet Gönczi további magyarázó elemmel (levelű) egészített ki. Ezeknek a neveknek más forrásban nincs nyomuk.
	Egyéb elnevezései: l. baobab. 
	Genaust 35, 144, Mansfeld 868–9. — L. baobab, Adanson baobabja.
	advogato l. avokádó
	advokatokörte l. avokádó
	afrikai jujuba 1894: Afrikai juju-ba (Candolle 205). J: 1894: ’Ziziphus lotus. A Földközi-tenger vidékén ho-nos, a bengefélék  (Rhamnaceae) csa-ládjába tartozó fa | a fa csonthéjas,  hosszúkás termése’.
	Az afrikai jujuba névre egyetlen adat van, az elnevezésnek más forrás-ban nincs nyoma. Jelzője (afrikai) a növény előfordulási helyére utal  (vö.  “eine afrikanische stachelige, nicht sehr hohe Baumart mit eßbaren Früchten” Genaust 230), a jujuba utótag (vö. jujuba) a Ziziphus nemzetség nevének átvétele, kialakulásában több nyugati nyelvnek is szerepe lehetett (vö. Candolle művében: ang. lotus jujube, fr. jujubier lotus ’lótusz juju-ba’ (Candolle 205)). Idegen nyelvi megfelelőre l. ném. Nordafrikanischer Lotos ’észak-afrikai lótusz’.
	Egyéb elnevezései: európai zsidó-tövis, lótuszfa1, zsidótövis, zsidótö-visbogyó.
	Candolle 205, Genaust 230, Mans-feld 834. — L. feketejujuba, jujuba-(fa).
	agacate l. avokádó
	agátefa l. avokádó
	aguacatekörte l. avokádó
	aguakatafa l. avokádó
	akahu l. akazsu
   	akajufa l. akazsu
	akasudió l. akazsu 
	akasu(fa) l. akazsu
	akazsu 1787: Acayou (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 343); 1845: Acajuba, Acajaiba, Acaju (Kováts 9); 1893: acaju (PallasLex. I. 242); 1894: Aka-hu (Candolle 207); 1911: acajou (Ré-vaiLex. I. 572); 1976: acaju (Urania. II. 57); 1986: akazsu (Priszter: Növ. 97). J: 1787:  ’Anacardium occiden-tale. Valószínűleg Brazíliában honos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) csa-ládjába tartozó örökzöld fa | a fa vese alakú termése’. —  Ö:  ~dió 1890 k.: Acajou-diók gr. (L. Sz. 4869. 2); 1893: akassú-dió (PallasLex. I. 242); 1911: akasúdió (RévaiLex. I. 573);  1916: Akasudió (TermtudKözl. 830). J: 1890 k.: ’a gyümölcs’. | ~fa 1807: Akazsufa (Bertuch IV. 49); 1890 k.: Acajou-fa (L. Sz. 4869. 2); 1892: akaju-fa (TermtudKözl.  272); 1893: Akassúfa (PallasLex. I. 242); 1909: Akazsufa (Graumann 2); 1911: Aka-zsufa (Cserey: Növényszótár. 8); 1966: akazsu-fa (Csapody–Priszter: MNövSz. 20); 1992: akajufaként gr. (Élet és Tudomány 49: 1550). J: 1807: ’a fa’.
	Az akasu, akazsu, akazsufa német-ből (vö. ném. Acajoubaum, Acaju-baum ’ua.’) kerülhetett a magyarba. Az akahu feltehetőleg a ném. Acahanussbaum ’akahadiófa’ előtagjának hatására jött létre. Idegen nyelvi megfelelőkre l. holl. acajoeboom ’akazsufa’, or. акажу ’akazsu’. Az akazsudió összetétel előtagja a ném. Acajoubaum, Acajubaum ’akazsufa’ előtagjának átvétele, a -dió utótag pedig értelmesítő, magyarázó elem, a diószerű termésre utal. A -dió utótag kialakulhatott a gyümölcs egyéb magyar és idegen nyelvi  elnevezéseinek hatására is: magyar nyelvi megfelelőkre vö. a gyümölcs -dió utótagú neveit (akazsudió, indusdió, kesudió, nyugat-indiai-elefántdió, vesedió), illetőleg ném. Kaschunuß ’kasudió’. A szó végső forrása a dél-amerikai tupi indián acaiu, acajú, acayú, amely portugál közvetítéssel került át Európába (vö. port. cajú, acajú ’ua.’). 
	Egyéb elnevezései: l. kesu.
	Elsevier’s D.B. 1378, Klein: Et-  DictEngl.  245 , König 6–7 , Mans- feld 796, Marzell I. 251, MNy.  89: 433 , Ulrich: Wb. 14, Webster’sInt-Dict. 346. — L. akazsudió, indusdió, kesu, kesudió, nyugat-indiai-elefántdió, vesedió. 
  	akazsudió l. akazsu
	akazsufa l. akazsu
	aki 1983: Aki (Velich–V. Nagy 251); 1985: aki (Surányi 148).  J: 1983: ’Blighia sapida. Nyugat-Afriká-ban honos, a szappanfafélék (Sapin-daceae) családjába tartozó fa | a fa élénkpiros termése’. — Ö: ~szilva 1976: akiszilva (Urania. II. 63); 1986: akiszilva (Priszter: Növ. 28); 1989:  akiszilva (Kultúrnövények  3. 12). J: 1976: ’a fa | a gyümölcs’.
   	Az aki nemzetközi szó; vö.: ang. akee, ackee, fr.  akée, ném. Aki-baum ’akifa’,  Akipflaume ’akiszilva’. Az aki angolból kerülhetett a magyarba, de írásmódjára a német összetételek (vö. ném. Aki-baum, Akipflaume) is hatással lehettek. Az akiszilva a ném. Akipflaume részfordítása, a német név előtagjának átvételével, utótagjának fordításával jött létre. Az aki végső forrása a kru #-kee.
   	Elsevier’s D.B. 75, Mansfeld 821, Ulrich: Wb. 34, Urania. (ném.) II. 64, Webster’sIntDict.  47 .
	akiszilva l. aki
	akrász l. csecses akrász
	aktinídia 1986: aktinídia (Priszter: Növ. 28). J: 1986: ’Az Actinidia nem-zetségbe tartozó fajok közül több, fő-leg Actinidia kolomikta, Actinidia arguta, Actinidia chinensis’.
	A lat. szaknyelvi nemzetségnév: Actinidia átvétele (vö. amuri aktiní-dia, mandzsu aktinídia: ’Actinidia kolomikta’, japán aktinídia ’Acti-nidia arguta’, kínai aktinídia ’Actini-dia chinensis’). Az aktinídia végső forrása a gör. aktis ’sugár’, ennek kicsinyítő-képzős alakja az aktinídia  (a gör. név a bibék elhelyezkedésére utal).
	Egyéb elnevezései: japánegres, ki-vi, mandzsu kivi.
	Genaust 35. — L. amuri aktinídia, japán aktinídia, kínai aktinídia, man-dzsu aktinídia.
	aleppóidió 1976: aleppói dió (Urania. II. 58). J: 1976: ’Északkelet- Iránban, Észak-Afganisztánban és Oroszországban őshonos, a pisztácia-félék (Pistaciaceae) családjába tartozó fa (Pistacia vera) liláspiros vagy sárgászöld héjjal fedett termése’. 
	Tükörszó; a ném. Aleppo-Nuß ’ua.’ fordításaként került a magyarba. Az előtag Aleppo a növény előfordulási helyére (Aleppo (Szíria)) vonatkozik; hasonló szerkezetű névre vö. szíriaimogyoró ’ua.’. Az aleppóidió név utótagja  (-dió) a dióhoz hasonló csonthéjas termésre   utal   (vö.  még   a gyümölcs -dió, -mogyoró, ‑mandula  utótagú elnevezéseit). “Ezek az elnevezések csupán a pisztácia, a dió és a mandula hasonlóan felnyíló csonthéjas termésére utalnak” (Élet és Tudomány (1993) 5: 148).
	Egyéb elnevezései: l. pisztácia.
	Élet és Tudomány (1993) 5: 148, Urania. (ném.) II. 58. — L. pimpermo-gyoró, pisztáciadió, pisztáciamandula, pisztáciamogyoró, szíriaimogyoró.
	aligátorkörte 1896: alligátor- v. avogato- (advokato-)  körte (Pallas-Lex. XIII. 955); 1922: alligátor-körte (RévaiLex. XV. 350); 1983: alligá-torkörte (Velich–V. Nagy 95); 1987: aligátor körte (Velich 12). J: 1896: ’Mexikóban, Guatemalában és Hon-durasban őshonos, a babérfélék (Lau-raceae) családjába tartozó örökzöld fa (Persea americana, P. gratissima) sö-tétzöld, körte alakú termése’.
   	Tükörszó; a ném. Alligatorbirne ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. alligator pear, fi. alligaattori(n)päärynä, or. аллигаторова груша ’ua.’. A névadás alapját a gyümölcs körte alakja képezte (vö. még a gyümölcs egyéb ‑körte utótagú elnevezéseit), az aligátorkörte összetétel előtagja talán a gyümölcs sötétzöld színére utal, illetve arra, hogy a növény olyan helyről származik, ahol aligátorok vannak.
	Egyéb elnevezései: l. avokádó.
	Elsevier’s D.B. 183, Kielikello 1983. 2: 36, Klein: EtDictEngl.  52 , Mansfeld 218, Ulrich: Wb. 165, Webster’sIntDict. 56. — L. avokádó-körte.
	-alma(fa) l. Ádám-alma, aranyalma, cimetalma, citera-almafa, citromalma, cukoralma, csillagalma(fa), elefántal-mafa, fahéjalma, gránátalma(fa), gyöm-béralma, királyalma, krémalma, limó-niaalma, malájalma, mamejalma, na-rancsalma, otahaitialma, ökörszívalma, paradicsomalma, pomagránátalma, ró-zsaalma, savanyúalma, tahitialma
	almakirály 1783: Alma-Király (Benkő 353); 1816: almakirály (Czif-ray 198). J: 1783: ’Ananas. Ananas comosus, A. sativus. Dél-Amerika tró-pusain honos, a broméliafélék (Bro-meliaceae) családjába tartozó növény | a növény pikkelyes héjú, lédús termé-se’. 
	Az almakirály a ném. Königsapfel ’királyalma’ tükörfordítása; a magy. almakirály a német név elő- és utótagjának felcserélésével keletkezett. A név királyalma (l. ott) alakváltozat-ban is megjelent a magyarban. A XIX. században az almakirály és a királyalma is eltűnt a magyar nyelvből (vö. még a gyümölcs -király, -királynéja utótagú neveit).
	Egyéb elnevezései: l. ananász.
	Marzell I. 261. — L. királyalma, gyümölcskirály, gyümölcsök királynéja.
	amazonimandula 1893: amazon-mandola (PallasLex. III. 180); 1909: Amazon mandula (Graumann 4); 1911: Amazon mandula (Cserey: Nö-vényszótár. 12); 1942: amazoni man-dula (Nagylaki 50); 1966: amazoni-mandula (Csapody–Priszter: MNövSz. 148); 1986: amazonimandula (Prisz-ter: Növ. 131). J: 1893: ’Bertholletia excelsa. Dél-Amerika trópusain ho-nos, a fazékfafélék (Lecythidaceae) családjába tartozó fa | a fa három-szögletű, csontkemény héjú termése’.
	Az amazonmandula és az amazo-nimandula tükörszó; a ném. Amazo-nasmandeln ’Amazonas-mandula’, Amazonen-mandeln ’amazonmandu-la’ szó szerinti fordításával kerültek a magyarba. A diószerű termés nevét fő termőhelyéről (Brazília, az Amazonas vidéke) kapta, akárcsak egyéb elnevezései (vö. amerikaidió1, brazildió, brazíliaigesztenye, Para-dió). A   név  ‑mandula utótagja (vö. még a gyümölcs -dió, -mogyoró, ‑mandula, ‑gesztenye  utótagú elnevezéseit) a csonthéjas termésre utal (vö. “3kg-os, 15–30 cm átmérőjű, csúcsán “fedővel” nyíló, kemény héjú, barna toktermés fejlődik, amelyben 15–30 háromszögletű, csontkemény héjú, mandulaízű mag fejlődik” (Kultúrnövények 3. 24)).
	Egyéb elnevezései: l. Para-dió.
	Elsevier’s D.B. 765, Lokotsch: AmWb. 51 , Marzell I. 581, Webs-ter’sIntDict. 1638 . — L. amerikai-dió1, brazildió, brazíliaigesztenye, juvia-dió, Para-dió.
	amazonmandula l. amazonimandula
	ambarella  1983: Ambarella (Ve-lich–V. Nagy 251.); 1985: ambarella (Surányi 148); 1986: ambarella (Priszter: Növ. 119); 1989: ambarella  (Kultúrnövények 3. 18). J: 1983: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Melané-ziától Polinéziáig őshonos, a szömör-cefélék (Anacardiaceae) családjába tartozó növény | a növény fürtökben érő, narancsszínű termése’.
   	Az ambarella az ang. ambarella ’ua.’ átvétele. A szó végső forrása a szanszkrit #mrav#àaka ’mangószilva; Spondias pinnata, S. mangifera’, ez az #mr! ’mangó’ és v#àaka ’kert’ (vaàa ’körülzárt’) szavak összetétele, amely-ből létrejött a szingaléz æmbarælla.
   	Egyéb elnevezései: l. balzsamszilva.
	Elsevier’s D.B. 178, Mansfeld 800, Webster’sIntDict. 66. 
	amerikai datolyaszilva 1880: amerikai datolyaszilva (Termtud-Közl. 245);  1986:    amerikai datolya-szilva (Priszter:  Növ.  90);  1989:  amerikai   datolyaszilvát gr. (Kultúr-növények 3. 30); 1993: amerikai da-tolyaszilvát gr. (Élet és Tudomány 15: 467). J:  1880:  ’Diospyros  virginia.  Észak-Amerika északi területein ősho-nos, az ébenfafélék (Ebenaceae) csa-ládjába tartozó fa | a fa gömb  alakú,  fényes narancssárga termése’. 
	Az amerikai datolyaszilva utótagja (datolyaszilva) a Diospyros nemzetség általános elnevezése, a ném. Dattel-pflaume ’ua.’ szó szerinti fordítása (vö. még a gyümölcs datolyaszilva utótagú neveit). Az amerikai datolyaszilva jelzője (amerikai) a növény, illetve gyümölcs származási helyére utal; az előfordulási helyre utaló jelzők (amerikai, ázsiai, olasz, virginiai) a Diospyros nemzetség egyes fajainak elkülönítésére szolgálnak (vö. olasz datolyaszilva ’Diospyros lotus’, ázsiai datolyaszilva ’Diospyros kaki’).
	Egyéb elnevezései: amerikai kaki-szilva, perszimón, virginiai kakiszil-va, virginiaiszilva.
	Ulrich: Wb. 77. — L. amerikai kakiszilva, ázsiai datolyaszilva, ázsiai kakiszilva, datolyaszilva, olasz datolya-szilva, virginiai kakiszilva, virginiai-szilva.
	amerikaidió1 1911: amerikai dió (RévaiLex. III. 191); 1966: amerikai-dió (Csapody–Priszter: MNövSz. 148). J: 1911: ’Bertholletia excelsa. Dél-Amerika trópusain honos, a fa-zékfafélék (Lecythidaceae) családjába tartozó fa | a fa háromszögletű, csont-kemény héjú termése’.
	Az amerikaidió a németből került a magyarba, a ném. Amerikanische Nuß ’ua.’ tükörfordítása. Jelzőjét (ameri-kai) a növény előfordulási helyéről (Brazília) kapta, akárcsak a gyümölcs hasonló jelzős elnevezései (vö. amazonmandula, brazildió, brazíliaigesz-tenye, Para-dió). A -dió utótag a csonthéjas termésre (vö. még a gyü-mölcs -dió utótagú elnevezéseit). Ide-gen nyelvi megfelelőkre  l. or. орех американский ’ua.’
	Egyéb elnevezései: l. Para-dió.
	Elsevier’s D.B. 765, Marzell I. 581. — L. amerikaidió2, amazonman-dula, brazildió, braziliaigesztenye, juvi-adió, Para-dió. 
	amerikaidió2 1896: amerikai dió (PallasLex. XII. 270). J: 1896: ’Arac-his hypogaea. Dél-Amerikában honos, a pillangósvirágúak (Fabaceae) csa-ládjába tartozó lágyszárú növény | a növény szivacsos hüvelytermése ehető magokkal’.
	A -dió utótag létrejöhetett a termés egyéb magyar (vö. földidió, kamerun-dió), illetve idegen nyelvi (vö. ném. Erdnuß, ang. earth-nut, ground-nut ’földidió’, ném. Kamerunnuß  ’kame-rundió’ elnevezései  hatására. Az amerikai jelző a növény származási helyére utal (vö. a termés hasonló amerikai jelzős neveit).
	Egyéb elnevezései: l. földimogyoró.
	Marzell I. 581. — L. amerikaidió1, amerikaimogyoró, földidió, földimandu-la, kamerundió. 
	amerikai kakiszilva  1986:  ame-rikai  kakiszilva  (Priszter: Növ. 90). J:  1986:  ’Diospyros  virginia.  Ame-rikában őshonos, az ébenfafélék (Ebe-naceae) családjába tartozó fa | a fa gömb  alakú,  fényes narancssárga ter-mése’. 
	A kakiszilva utótag a Diospyros nemzetség általános elnevezése, a ném. Kakipflaume ’ua.’ szó szerinti fordítása. A név jelzője (amerikai) a növény, illetve gyümölcs származási helyére utal; az előfordulási helyre utaló jelzők (ázsiai, virginiai) a Diospyros nemzetség egyes fajainak elkülönítésére szolgálnak (vö. ázsiai kakiszilva ’Diospyros kaki’, virginiai kakiszilva ’Diospyros virginiana’).
	Egyéb elnevezései: l. amerikai da-tolyaszilva.
	WebstersIntDict. 1231. — L. égi kakiszilva, kakifa, kakigyümölcs, kaki-szilva, virginiai kakiszilva.
	amerikaimogyoró  1940: ameri-kai-mogyoró (Pávó 24); 1966: ameri-kai-mogyoró (Csapody–Priszter: M-NövSz. 63); 1985: amerikai mogyoró (Országh: MAngSz. I. 685). J: 1940: ’Arachis hypogaea. Dél-Amerikában honos, a pillangósvirágúak (Fabaceae) családjába tartozó lágyszárú növény | a növény szivacsos hüvelytermése ehető magokkal’.
	A -mogyoró utótag kialakulhatott a termés egyéb magyar (vö. földimo-gyoró) és idegen nyelvi  (vö. ném. Erdnuß, ang. earth-nut, ground-nut ’ua.’ elnevezései hatására. Az amerikai jelző a növény előfordulási helyére utal (vö. a termés amerikai jelzős elnevezéseit).
	Egyéb elnevezései: l. földimogyoró. 
	Marzell I. 581. — L. amerikaidió2, földimogyoró.
	amuregres 1974: Amur- vagy ja-pánegres (Urania. I. 339); 1983: Amur- vagy japán egres (Velich–V. Nagy  232).  J: 1974: ’Actinidia argu-ta. Japánban, Koreában, Észak- és Nyugat-Kínában, valamint Oroszor-szág bizonyos területein honos, az ak-tinídiafélék  (Actinidiaceae) családjá-ba tartozó lombhullató kúszónövény | a növény barna termése’.
	Németből került a magyarba; a ném. Amur-Stachelbeere ’ua.’ tükörfordításaként. Jelzőjét (amur) a növény előfordulási helyéről kapta; hasonló jelzős elnevezésre vö. amuri ak-tinídia ’Actinidia kolomikta’. Az -eg-res utótag az egzotikus gyümölcsnek az ismert egresbogyóhoz (hasonló formájú és színű) való hasonlóságára utal (vö. még a gyümölcs ‑egres utótagú elnevezéseit).
	Egyéb elnevezései: l. japánegres.
	Urania. I. 339, Urania. (ném.) I. 352. — L. amuri aktinídia, japán akti-nídia, japánegres, kínai aktinídia, kínai-egres, kínai kivi, kínaiköszméte, man-dzsu aktinídia, mandzsu kivi, tara kivi.
	amuri aktinídia 1986: amuri aktinídia (Priszter: Növ. 28). J: 1986: ’Actinidia kolomikta. Japánban, Kore-ában, Kínában és Oroszország bizo-nyos területein honos, az aktinídiafé-lék (Actinidiaceae)  családjába tartozó lombhullató  kúszónövény | a növény barna  termése’. 
	Az amuri aktinídia jelzője a nö-vény származási helyére utal, amely létrejöhetett a növény hasonló szer-kezetű magyar és idegen nyelvi elne-vezései alapján (vö. magy. amuregres, mandzsu aktinídia ’ua.’, japán aktiní-dia ’Actinidia arguta’, kínai aktinídia ’Actinidia chinensis’), utótagja a lat. szaknyelvi nemzetségnév: Actinidia ’ua.’ átvétele.
	Egyéb elnevezései: l. mandzsu kivi.
	Elsevier’s D.B. 748, Mansfeld 245.  — L. aktinídia, japán aktinídia, kínai aktinídia, mandzsu aktinídia. 
	anacardia [anakardia] 1577 k.: Anacardia (OrvK. 612/2), Ana-cardiarol gr. (OrvK. 612/1). J: 1577 k.:  ’Anacardium. Anacardium occi-dentale. Valószínűleg Brazíliában honos, a szömörcefélék (Anacar-diaceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa vese alakú termése’.
	A lat. szaknyelvi Anacardium ’ua.’ átvétele, amely a görög aná- ’valami-lyen módon’ és  kardía ’szív’ szavak összetétele. Az elnevezés folytatása az újlatin anacardium (anacardia + új-latin -ium). A név a gyümölcs felső ré-szén található szív alakra utal. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. anacardier, or. анакардня: ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. kesu.
	Elsevier’s D.B. 1378, Genaust 48 , Webster’sIntDict. 75 . — L. szív-ded, szívgyümölcsű.
	ananas l. ananász
	ananász 1757: Ananas (Gáldi: Szótir. 265); 1783: Ananás (Benkő 353); 1787: Ananás (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 346); 1790–95: ananás (MTA K 669. Csokonai-kézirat); 1799: Ananás (Fábián: TermHist. 33); 1807: Ananász (Magy. Fűvészk. 222); 1824: Ananász (Szabó József: Csalhatatlan kert 82); 1857: ananászt gr. (Magyar L.: Délafr. utazásai. 34); 1893: Ananász (PallasLex. I. 587);  1898: ananas  (Kert. 633); 1908: ananásznál gr. (HétSzak. 227); 1966: ananász (Csapody–Priszter: MNövSz. 20). J: 1757: ’Ananas. Ananas como-sus, A. sativus. Dél-Amerika trópusain honos, a broméliafélék (Bromelia-ceae) családjába tartozó növény | a növény pikkelyes héjú, lédús termé-se’. — kedves ~ 1807: kedves Ananász (Magy. Fűvészk. 222); 1843: kedves Ananász  (Bugát: Szóhalm. 12). J: 1807: ’a növény | a gyümölcs’. | termesztett ~ 1986: termesztett ananász (Priszter: Növ. 31). J: 1986: ’a növény | a gyümölcs’. — Ö: ~fa   1991:  ananászfa (Főzés. 93). J: 1991: ’a  növény’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. ananas, fi. ananas, fr. ananas, ném. Ananas, or.   ананас: ’ua.’. A magyar szó alak-változatai közül a régi ananas, ananás a lat. szaknyelvi Ananas (Ananas co-mosus, Ananas sativus): ’ua.’ átvétele. Az ananász változat a németből (vö. ném. Ananas ’ua.’) való. Az ananász-fa utótagja (fa) értelmesítő, magyarázó elem. A kedves ananász jelzős szerke-zet a magyar nyelvben keletkezett, a kedves ’finom, ízletes’ jelző a fajta el-különítésére szolgál Diószegi Sámuel és Fazekas Mihály művében. A ter-mesztett ananász jelzője botanikai műszó (vö. ang. cultivated, fr. cultivé, ném. angebaut, angepflanzt ’termesz-tett’), kialakulásában bármelyik nyu-gati nyelv számításba vehető  (vö. az egyéb termesztett jelzős növényneve-ket). Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. ananac cultivé, or. ананас культур-ный ’termesztett ananász’. Az ananász végső forrása a Brazíliában élő guarani indiánok naná ’ua.’ szava. A guarani indiánok naná szavából a spanyolok alkották meg az ananás alakot. Európába portugál-spanyol közvetítéssel került; vö. port., sp. ananas ’ua’.
	Egyéb elnevezései:  almakirály, gyümölcskirály, gyümölcsök királyné-ja,  királyalma.
	CzF., EtSz , Elsevier’s D.B. II. 2252, Klein: EtDictEngl. 69 , Kieli-kello 1983. 2: 40, Kluge: EtWb. 21, König 14–5 , Lokotsch: AmWb. 26 , MNy. 45: 282, Palmer 54–5 , Pal-mer: Neuweltwörter. 23–4 , TESz. , Tropical. 31, Ulrich: Wb. 14, Webs-ter’sIntDict. 77. — L. ananászcse-resznye, ananászfeijoa.
	ananászcseresznye 1877: ana-nászcseresznye (TermtudKözl. 280); 1895: Ananas  cseresznye  (Kert. 235); 1893: Ananászcseresznye (Pal-lasLex. I. 65); 1898: ananas cseresz-nye (Kert. 728); 1909: Ananász cse-resnye (Graumann 4);  1922: ananász- cseresznye (RévaiLex. XV. 350); 1976: ananászcseresznye (Urania. II. 246). J: 1877: ’Physalis peruviana, Ph. edulis. Peruban őshonos, a csu-csorfélék (Solanaceae) családjába tartozó lágyszárú növény | a növény felfúvott termésében található cseresz-nyeszerű gyümölcsök’.
	Az ananászcseresznye  a ném. Ananaskirsche ’ua.’ előtagjának átvé-telével, utótagjának lefordításával jött létre. A -cseresznye utótag a növény felfúvott buroktermésében található cseresznyeszerű bogyótermésre utal (vö. még a gyümölcs -cseresznye utótagú elnevezéseit). Idegen nyelvi meg-felelőkre l. or.  вишня ананасная ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: ehető zsidócse-resznye, földicseresznye, szamócacse-resznye.
	Elsevier’s D.B. 4156, Mansfeld 1187. — L. ananász, ananászfeijoa.
	ananászfa l. ananász
	ananászfeijoa l. feijoa
	Anchovy körtéje 1913: Anchovy körtéje (RévaiLex. IX. 15). J: 1913: ’Grias cauliflora. Az Antillákon és Kolumbiában honos, a fazékfafélék (Lecythidaceae) családjába tartozó fa ehető gyümölcse’.
	Feltehetőleg a németből került a magyarba; a ném. Anchojebirn ’ua.’ részfordításaként. 
	Marzell II. 742. 
	annóna 1787: Anona, Anonák gr. (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 454); 1987: annóna (Velich  72); 1989:  annónák gr. (Kultúrnövények 3. 8); 1991: an-nónán gr. (Főzés. 93); 1994: annonák gr. (Kertbarát. 3: 44). J: 1787: ’Anno-na. Amerika trópusain őshonos, az an-nónák  nemzetségének több faja (fő-ként A. cherimola, A. diversifolia, A. glabra, A. muricata, A. reticulata, A. squamosa)’.
	Nemzetközi szó; vö. ang. annona, fi. annoona, fr. anone, ném. Anone, or. ан(н)она: ’ua.’. A magyarba a lat. szaknyelvi Annona ’ua.’ kerülhetett. A szó végső forrása a tainó anon, ennek folytatása a spanyol anona, anón, amelyekből létrejött az újlatin annona alak.
	Elsevier’s D.B. 1752, Genaust 51–2, Kultúrnövények 3. 8, Marzell I. 312, Tropical. 37, Webster’sIntDict. 87 . — L. édes annóna, kirimoja-annóna, nyugati annónafa, ökörszív-annóna, savanyú annóna, tüskés annó-na.
	aranyalma 1896: aranyalma (Pal-lasLex. XII. 751). J: 1896: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Melanéziától Poli-néziáig őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) családjába tartozó növény | a növény fürtökben érő, na-rancsszínű termése’.
	Tükörszó; az ang. golden-apple ’ua.’ szó szerinti fordítása. Jelzőjét a gyümölcs narancssárga színéről kapta (vö. még a gyümölcs arany jelzős, illetve -alma utótagú neveit).
   	Egyéb elnevezései: l. balzsamszilva.
	Tropical. 14, Urania. (ném.) II. 58. — L. arany mombinszilva, aranyszilva, citera-almafa, tahitialma.
	aranymakk 1895: aranymakk  (PallasLex. IX. 570). J: 1895: ’Kö-zép-Amerikában (Florida, Mexikó, Antillák), Dél-Amerikában és Nyugat-Afrika trópusain honos, az aranyszil-vafélék (Chrysobalanaceae) családjá-ba tartozó növény (Chrysobalanus ica-co) szilvaszerű termése’.
	Az aranymakk a lat. szaknyelvi név Chrysobalanus ’ua.’ tükörfordítása, végső forrása a gör. chrysobálanos, amely a chrysós ’arany’ és bálanos ’makk vagy bármilyen kerekded gyü-mölcs, mint a datolya és a szilva’ sza-vak összetétele.
	Egyéb elnevezései: l. ikakó.
	Genaust 110. — L. ikakó, ikakó-aranymakk.
	arany mombinszilva 1986: arany mombinszilva (Priszter: Növ. 119). J: 1986: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Melanéziától Polinéziáig őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) csa-ládjába tartozó növény | a növény für-tökben érő, narancsszínű termése’.
	Az arany mombinszilva név a ma-gyar nyelvben keletkezett; a ném. Goldpflaume ’aranyszilva’ és Mom-binpflaume ’mombinszilva’ hatására, illetve ezek keveredéséből alakult ki (vö. még a gyümölcs egyéb arany jelzős, illetve -mombinszilva utótagú neveit).
	Egyéb elnevezései: l. balzsamszilva. 
	Elsevier’s D.B. 178. — L. édes mombinszilva, gumós mombinszilva, mombin, sárga mombin, vörös mombin.
 	aranyszilva 1976: aranyszilva (Urania. II. 57); 1989: aranyszilva  (Kultúrnövények 3. 18). J: 1976: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Mela-néziától Polinéziáig őshonos, a szö-mörcefélék (Anacardiaceae) családjá-ba tartozó növény | a növény fürtök-ben érő, narancsszínű termése’.
	Tükörszó; a ném. Goldpflaume ’ua.’ szó szerinti fordítása. Az arany jelző a gyümölcs narancs színére utal, a -szilva utótag pedig a fürtökben érő, hosszúkás, szilvaszerű  termésekre (vö. még a gyümölcs egyéb arany jelzős, illetve ‑szilva utótagú neveit).
	Egyéb elnevezései: l. balzsamszil-va.
	Elsevier’s D.B. 178, Mansfeld 800, Marzell IV. 456. — L. aranyalma, arany mombinszilva, balzsamszilva, édes balzsamszilva, édes mombinszilva, eviszilva, tahitiszilva, zsidószilva, mom-binszilva, 
	areka 1790–95: areka (MTA K 669. Csokonai-kézirat). J: 1790–95: ’Az Areca nemzetséghez tartozó pál-mák (főleg Areca catechu). — Ö: ~dió 1790–95: arekadió (MTA K 669. Csokonai-kézirat); 1806: Arékadió (Bertuch III. 8); 1893: arékadió (PallasLex. II. 76); 1966: aréka-dió (Csapody–Priszter: MNövSz. 30). J: 1790–95: ’Feltehetőleg a Fülöp-szi-geteken és a Maláj-félszigeten ősho-nos, a pálmafélék (Arecaceae) család-jába tartozó pálma (Areca catechu) ehető termése’. | ~pálma 1806: Aré-kapálma (Bertuch III. 8); 1893: Aré-kapálma (PallasLex. II. 76); 1894: Areka pálma (Candolle 454); 1909: Arékapálma (Graumann 6), Aréka pál-ma (uo. 133);  1911: areka pálma, Aréka pálma (Cserey: Növényszótár. 19); 1942: aréka palma (Nagylaki 41); 1966: aréka-pálma (Csapody–Prisz-ter: MNövSz. 30); 1991: aréka pálma (Larousse 152). J: 1806: ’a pálma’.  
	Az areka nemzetközi szó; vö.: ang. areca, fr. arec, aréquier, ném. Areka, or. арека: ’ua.’. A legkorábbi areka alakváltozat kialakulhatott a lat. szak-nyelvi Areca ’ua.’ hatására, vagy az arekadió összetételből a -dió utótag elvonásával. Az arekadió németből került nyelvünkbe; a ném. Areca-Nuß ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. areca nut, fr. noix d’arec, noix d’aréca, or. орех арековый ’ua.’. Az arekapálmát ugyancsak németből (vö. ném. Areca-palme, Arecapalme, Areka-palme ’ua.’, Arekanusspalme ’arekadiópál-ma’ részfordítással vettük át. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. areca palm, fr. palmier d’arec ou aréca, or. пальма арековая ’arekapálma’. A szó végső forrása a tamil ádaik#y, ebből alakult ki a malajalam ádokka, amelynek folytatása a portugál areca, és ebből jött létre az újlatin alak.
	Egyéb elnevezései: bétel, bételdió, bételpálma, kateku, kateku-káposzta-pálma, katekupálma, pinangdió.
	Bertuch III. 8, Elsevier’s D.B. 313, 548, Klein: EtDictEngl. 102 , König 17–8 , Mansfeld 1634, Webster’s-IntDict. 115 . — L. bételdió, bétel-pálma, kateku-káposztapálma, kateku-pálma, pálma, pinangdió.
	arekadió l. areka
	arekapálma l. areka
	avocadokörte l. avokádó
	avocatokörte l. avokádó
	avogadokörte l. avokádó
	avogatefa l. avokádó
	avogatófa l. avokádó
	avogatokörte l. avokádó
	avokádó  1894: Avogato (Pallas-Lex. 16/III.), avokádó (uo. 17); 1896: abakadé (PallasLex. XIII. 955); 1922: abakade, advogato,  agacate (Révai-Lex. XV. 350); 1983: avokadó (Ve-lich–V. Nagy 95.); 1985: avokádó (Surányi 145);  1986:  avokádó(fa)  (Priszter:  Növ.  34); 1987: avokado (Velich 12). J: 1894: ’Persea ameri-cana, P. gratissima. Mexikóban, Guatemalában és Hondurasban őshonos, a babérfélék (Lauraceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa sötétzöld, körte alakú termése’. — Ö: ~fa 1894: Aguakata-fa (Candolle 303); 1896: avogatófa, avogatefa, avokatófa (PallasLex. XIII. 955); 1966: agáte-fa, avokádó-fa (Csapody–Priszter: M-NövSz.  24); 1986:  avokádó(fa)  (Priszter:  Növ.  34). J: 1894: ’a fa’. | ~körte 1896: avogato-körte, advoka-to-körte (PallasLex. XIII. 955); 1905: Avocado körtét gr. (Kert. 732); 1906: Avogato körtét gr. (Kert. 655); 1922: avocato- v. aguacate, alligátor-körte (RévaiLex. XV. 350); 1966: avokádó-körte (Csapody–Priszter:  MNövSz. 24); 1974: avogado-körte (Urania. I. 307); 1975: avokatókörte (Termtud. 309); 1983: avokadókörte (Velich–V. Nagy. 95.); 1986: avogadókörte, avo-kádókörte (Priszter: Növ. 34); 1991: avokádó körte (Larousse 205); 1993: avokado-körte (Lovas 14). J: 1896: ’a gyümölcs’. 
	Nemzetközi szó; vö.: ang. avocado, fi. avokado, fr. avocat, avocatier, ném. Aquacate, Ahuaca, Avocado, or. авокадо: ’ua.’. A magyar nyelvben előforduló alakváltozatok a régi  német nyelvi Abacatebaum, Advocato-baum,     Advogatebaum,     Advogatobaum, Aguacatebaum, Avocatobaum, Avogatenbaum,  Avogatobaum  ’avokádófa’ hatására keletkeztek. Az avokádókörte  alakváltozatok  nem  egy nyelvből valók. Az avogato-körte, advokato-körte (1896), avocato-körte, aguacate-körte  (1922) német mintára (vö. ném. Avocatobirne, Avogadobirn ’avokádókörte’ keletkezett részfordítás, az újabb alakváltozatok angolból (vö. ang.  avocado pear ’avokádó-körte’ ugyancsak részfordítással kerültek a magyarba. 
A névadás alapját a gyümölcs körte alakja képezte (vö. a gyümölcs egyéb -körte utótagú elnevezéseit). Idegen nyelvi megfelelőkre l. fi. avokadopäärynä, or. авокадо-груша ’avokádókörte’. A szó végső forrása a nahua ahuacacuahuitl, amelynek rövidített alakját a spanyol nyelv aquacate formában vette át, majd ebből alakult ki a spanyol a avocado, valamint a brazil abacatl.
	Egyéb elnevezése: aligátorkörte.
	Elsevier’s D.B. 183, Kielikello 1983. 2: 36, Klein: EtDictEngl. 134 , König 20 , Mansfeld 218, Marzell III. 614, Tropical. 32, Ulrich: Wb. 165, Webster’sIntDict. 151 . — L. aligátorkörte. 
	avokádófa l. avokádó
	avokádókörte l. avokádó
	avokatófa l. avokádó
	ázsiai datolyaszilva l. datolyaszilva
	ázsiai kakiszilva l. kakiszilva 

B

	-bab l. földibab, mandubibab
	babakó 1991: babako (Főzés. 93). J: 1991: ’Carica pentagona. Valószí-nűleg Dél-Amerika északi részein ős-honos, a dinnyefafélék (Caricaceae) családjába tartozó fa | a fa dinnyeszerű gyümölcse’.
	Nemzetközi szó; ang. babaco, fr. babaco, ném. Babaco: ’ua.’.  A ma-gyar nyelvbe valószínűleg az angolból került.
	Mansfeld 913.
	balzsamszilva 1986: balzsamszil-va (Priszter: Növ. 119). J: 1986: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Mela-néziától Polinéziáig őshonos, a szö-mörcefélék (Anacardiaceae) család-jába tartozó növény | a növény für-tökben érő, narancsszínű termése’. — édes ~ 1976: édes balzsamszilva (Ura-nia. II. 57); 1989: édes  balzsamszilva  (Kultúrnövények 3. 18). J: 1976: ’a növény | a gyümölcs’.
	A édes balzsamszilva németből ke-rült a magyarba; a ném. Süie Balsam-pflaume ’ua.’ tükörfordításaként (vö. még a gyümölcs, illetve növény egyéb édes jelzős, illetve -szilva utótagú  elnevezéseit). A balzsamszilva az édes balzsamszilva jelzőjének elvonásával keletkezett.
	Egyéb   elnevezései: ambarella, a-ranyalma, arany mombinszilva, a-ranyszilva, citera-almafa, édes mom-binszilva, eviszilva, tahitialma, tahiti-szilva, zsidószilva.
	Marzell IV. 456. — L. arany mom-binszilva, aranyszilva, édes mombinszil-va, eviszilva, tahitiszilva, zsidószilva.
	banán 1787: Banana  (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 453); 1790–95: bana-nás (MTA K 669. Csokonai-kézirat); 1793–6: Bananás (Benkő F.: Időtöl-tés. 4: 39), Bannanás (uo. 4: 28); 1801: Banán (Benkő F.: Magy. Geogr. 2: 248: NSz.: TESz.); 1815: bananász (Erd.Múz. 2: 17: NSz.: TESz.); 1857: banánákat gr. (Magyar L.: Délafr. uta-zásai. 34); 1876: banána (Termtud-Közl. 129); 1900: banán (Kert. 457); 1901: banánának gr. (Kert. 696); 1911: Banán (Cserey: Növényszótár. 27); 1923: banána (Torday 35); 1924: banána (Bíró: Hét év. 80); 1940: ba-nán (Pávó 37); 1966: banán (Csapo-dy–Priszter: MNövSz. 27). J:  1787: ’Musa. Musa x paradisiaca. A trópusi Ázsiában őshonos, a banánfélék (Mu-saceae) családjába tartozó növény | a növény sárga termése’. — termesztett ~ 1986: termesztett banán (Priszter: Növ. 36). J: 1986: ’a növény | a gyü-mölcs’. — Ö: ~fa 1872: banán-fák gr. (Hevesi: Jelky. 276); 1884: banánafa (TermtudKözl. 406); 1900: Banán-fá-nak gr. (Kert. 431); 1966: banánfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 27); 1987: banánfa (Velich  68); 1991: banánfa (Larousse 237). J:  1872: ’a növény’.
	Nemzetközi szó; vö. ang. banana, fi. banaani, fr. banane, ném. Banane, ol. banana, or. банан: ’ua.’. A magyar alakváltozatok nem egy nyelvből va-lók. A bananás, bananász valószínű-leg a banana és ananas ’ananász’ ke-veredéséből létrejött újkori lat. bana-nas átvétele. A banán valószínűleg németből került a magyarba. A bana-na esetleg latinosítás eredménye, de kialakulhatott a nyugati nyelvek hatá-sára is. A termesztett banán jelzőjének (termesztett) (vö. még az egyéb ter-mesztett jelzős növényneveket) meg-különböztető szerepe van, bármelyik nyugati nyelv hatására kialakulhatott (vö. ang. cultivated; fr. cultivé; ném. angebaut, angepflanzt ’termesztett’). A banánfa utótagja (-fa) értelmesítő, magyarázó elem. A banán végső for-rása a bizonytalan eredetű, talán a kongói (bennszülött nyelvi) banam alakból származó port. banana ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: paradicsom-alma1, paradicsomfüge, pizáng, pi-zángbanán, pizángfa, pizángpálma, édeni pizáng, közönséges pizáng. 
	Elsevier’s D.B. 4219, II. 2252, Klein: EtDictEngl. 144 , König 26 ,  Palmer 150–1 , Palmer: Neuwelt-wörter. 147 , TESz. . — L. pizáng, pizángbanán.
	banána(fa) l. banán
	bananás l. banán
	bananász l. banán
	banánfa l. banán
	baobab  1787: Baobab (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 343); 1845: Baobab (Kováts 9); 1872: baobab (Termtud-Közl. 151); 1881: baobab (Termtud-Közl. 68); 1911: baobab (RévaiLex. I. 82); 1966: baobab (Csapody–Priszter: MNövSz. 124); 1991: baobab (La-rousse 241). J: 1787: ’Adansonia digi-tata. A szenegáli szavannáktól Etiópi-áig, Kenyában és Angolában honos, a majomkenyérfafélék  (Bombacaceae)  családjába tartozó fa | a fa uborkasze-rű termése’. — Adanson ~ja 1845: Adánson baobabja (Kováts 9). J: 1845: ’a fa | a gyümölcs’. — Ö: ~fa 1966: baobabfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 124); 1993: baobab-fa  (Lo-vas 13). J: 1966: ’a fa’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. baobab, fr. baobab, ném. Baobab, or. баобаб: ’ua.’. A baobab magyar nyelvi kia-lakulásában több nyugati nyelv hatása is számításba vehető; a legkorábbi alakváltozatok németből, a legújabbak angolból kerültek a magyarba. A bao-babfa utótagja  (-fa) értelmező, ma-gyarázó szerepű. Az Adanson baobab-ja tudatos névadás eredménye, a név Kováts Mihály alkotása, a művében megadott lat. szaknyelvi Baobab AdanÐonie ’Adanson baobabja’ (Ko-váts 9) mintájára keletkezett (vö. még R. lat. szaknyelvi Adansonia baobab  ’ua.’; az Adanson baobabja névnek nincs folytatása a magyar nyelvben. A baobab végső forrása ismeretlen, talán valamelyik afrikai bennszülött nyelv az átadó.
	Egyéb elnevezései: Adanson fája, kenyérfa2, majomkenyérfa, óriásfa, uborkafa2, ujjas levelű Adanson fája.
 	Elsevier’s D.B. 445, Graumann 111, Klein: EtDictEngl. 147 , Kováts 9, König 28–9 , Mansfeld 868–9, Urania. (ném.) II. 94, Webster’s-IntDict. 173 . — L. Adanson fája, ujjas levelű Adanson fája.
	baobabfa l. baobab
	-barackfa l. szentdomingói-barack-fa
	barbadosicseresznye 1890 k.: Barbados cseresznye (L. Sz. 4869. 52); 1896: barbados-cseresznye (Pal-lasLex. XII. 255); 1976: barbadocse-resznyét  gr. (Urania. II. 53); 1983: Barbadoszcseresznye (Velich–V. Nagy 259.); 1985: barbadosz cseresz-nye (Surányi 148); 1986:   barbadosi-cseresznye   (Priszter: Növ. 36); 1987: barbadoszcseresznye (Velich 11); 1993: Barbadosz-cseresznye (Lovas 20). J: 1890 k.: ’Malpighia. Malpighia glabra, M. punicifolia. Texasban, Mexikóban, Közép-Amerikában, Dél-Amerika északi részén és Nyugat-Indiában honos, a Malpighiaceae csa-ládba tartozó cserje termetű növény | a  növény élénkpiros termése’. 
 	Németből került a magyarba; a ném. Barbadoskirsche ’ua.’ tükörfor-dítása. Az összetétel előtagja a növény előfordulási helyére (Barbados), az utótag (‑cseresznye) az egzotikus gyümölcsnek a cseresznyéhez való hasonlóságára utal.  Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. Barbados cherry ’ua.’.
   	Egyéb elnevezése: acerola. 
  	Elsevier’s D.B. 446, 3450, Mans-feld 792–3, Marzell III. 22, Tropical. 46, Ulrich: Wb. 136. — L. barbadosi-egres.
	barbadosiegres 1895: barbadosi egres (PallasLex. X. 23); 1966: bar-badosziegres (Csapody–Priszter: M-NövSz. 28); 1986: barbadosiegres (Priszter: Növ. 36). J: 1895: ’Peires-kia aculeata, Cactus peireskia. Ameri-ka trópusain honos, a kaktuszfélék (Cactaceae) családjába tartozó növény | a kaktusz sárga termése’.
   	A barbadosiegres németből került a magyarba, a ném. Barbados Stachel-beere ’ua.’ tükörfordításaként. Az ösz-szetétel előtagja a növény előfordulási helyére (Barbados), az utótag (‑egres) az egzotikus gyümölcsnek az egreshez való hasonlóságára utal. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. Barbados gooseberry, fr. grosseillier des Barbades, or. крыжовник барба-досский ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: fatüskörc, pei-reski szurdáncsa.
   	Elsevier’s D.B. 447, Mansfeld 183, Tropical. 57. — L. barbadosicseresz-nye.
	Barbadosz-cseresznye l. barbadosi-cseresznye 
	Barbadosz-egres l. barbadosiegres 
	batokószilva 1913: batokó szilva (RévaiLex. VII. 569). J: 1913: ’Fla-courtia indica, F. ramontchi. Dél-Ázsiában, Madagaszkáron honos, a Flacourtiaceae-félék családjába tarto-zó növény | a növény sötétbarna színű, gömbölyű termése’.
	Németből került a magyarba rész-fordítással; a ném. Batokopflaume ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának fordításával. A -szilva utótag az egzotikus gyümölcsnek a közismert gyümölcshöz való hasonlóságára utal (vö. még a gyümölcs egyéb -szilva utótagú neveit). Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. batoko plum, botoko plum ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. kormányzó-szilva. 	
	Elsevier’s D.B. 4413, Mansfeld 893, Marzell II. 452, Webster’s-IntDict. 186. — L. kormányzószilva, madagaszkáriszilva, maronszilva.
	bergamia 1989: bergamia (Kul-túrnövények 3. 16). J: 1989: ’Citrus bergamia. Őshazája ismeretlen, a ruta-félék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa körte alakú gyümölcse’. 
	A lat. szaknyelvi Citrus bergamia ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfele-lőkre l. ang. bergamot, ném. Berga-motte: ’ua.’. A szó végső forrása a tör. beg armÊdÃ, amelynek folytatása az ol. bergamotta, ebből alakult ki a fr. bergamote.
	Egyéb elnevezései: l. bergamott-narancs.
	Genaust 72, Mansfeld 771. — L. bergamottcitrom, bergamottnarancs.
	bergamottcitrom 1966: berga-mott-citrom (Csapody–Priszter: M-NövSz. 30). J: 1966: ’Citrus berga-mia. Őshazája ismeretlen, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa körte alakú gyümölcse’.
	A bergamottcitrom előtagja az ang. bergamot ’ua.’ (idegen nyelvi megfe-lelőre vö. még fr. bergamotte, ném. Bergamotte, ol. bergamotto, or.  бер-гамот: ’ua.’) átvétele (vö. bergamia), az utótag (citrom) magyarázó szerepű. A bergamottcitrom összetétel kiala-kulására feltehetőleg hatással volt a gyümölcs más hasonló szerkezetű elnevezése: vö ang. bergamot orange ’bergamotnarancs’.
	Egyéb elnevezései: l. bergamott-narancs.
	Elsevier’s D.B. 536, Mansfeld 771.  — L. bergamia, bergamottnarancs, citrom.
	bergamottnarancs 1976: berga-mottnarancs (Urania. II. 44); 1985: bergamott narancsot gr. (Surányi 138); 1991: bergamottnarancs (Főzés. 82). J: 1989: ’Citrus bergamia. Ős-hazája ismeretlen, a rutafélék (Ruta-ceae)  családjába tartozó fa | a fa körte alakú gyümölcse’. — Ö: ~fa 1847: Bergamoi arancsfa (Tóthfalusi 52). J: 1847: ’a fa’.
	A bergamottnarancs angolból ke-rült a magyarba; az ang. bergamot orange ’ua.’ részfordításával (elő-tagjának átvételével, utótagjának lefordításával); hasonló szerkezetű névre vö. bergamottcitrom. A Bergamoi arancsfa (1847) jelzője feltehetően a ném. Bergamotte ’ua.’ hatására alakult ki, az ‑n nélküli arancs ugyancsak német hatást (vö. ném. Orange ’narancs’) tükröz, a ‑fa utótag kiegészítő, magyarázó elem.
	Egyéb elnevezései: bergamia, ber-gamottcitrom.
	Elsevier’s D.B. 536, Mansfeld 771.  — L. arancs(fa), bergamia, bergamott-citrom, narancs.
	bergamottnarancsfa l. bergamottna-rancs
	bétel 1975: bétel (ÉKsz.). J: 1975: ’növényi eredetű izgatószer’. — Ö: ~dió 1890 k.: Beteldió (L. Sz. 4869. 60); 1893: beteldió (PallasLex. II. 76); 1966: bétel-dió (Csapody–Priszter: M-NövSz. 30); 1991: bételdió (Larousse 152). J: 1890 k.: ’Feltehetőleg a Fü-löp-szigeteken és a Maláj-félszigeten őshonos, a pálmafélék (Arecaceae) családjába tartozó pálma (Areca ca-techu) ehető termése’. | ~pálma 1893: betelpálma (PallasLex. II. 76); 1966: bétel-pálma (Csapody–Priszter: M-NövSz. 30); 1991: bételpálma (La-rousse 152). J: 1893: ’a pálma’.
	A bételdió németből, részfordítás-sal került a magyarba. A név a ném. Betelnuß ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. betel-nut ’ua.’. A bételpálma ugyancsak német mintát követő részfordítás (vö. ném. Betel-Palme ’ua.’). Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. betel palm, holl. betelpalm, or. пальма бетель-(ная), бетель (пальма): ’ua.’. A szó végső forrása a tamil verrilai, amelynek folytatása a port. betel, betle.
   	Egyéb elnevezései: l. areka. 
	Elsevier’s D.B. 313, 548, König 28–9 , Mansfeld 1634, Marzell I. 387, Webster’sIntDict. 209 . — L. arekadió, arekapálma, kateku-káposz-tapálma, katekupálma, pálma, pinang-dió.
	bételdió l. bétel 
	bételpálma l. bétel
	bilimbi  1787: Blimbing (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 343). J: 1787: ’Averrhoa bilimbi. Valószínűleg Dél-kelet-Ázsiában őshonos, az uborkafa-félék (Averrhoaceae) családjába tarto-zó fa | a fa savanyú gyümölcse’. — Ö: ~fa 1911: bilimbifa (RévaiLex. I. 337). J: 1911: ’a fa’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. bilimbi, fr. bilimbi, ném. Bilimbi, or. билимби: ’ua.’. Az első alakváltozat feltehetőleg a maláj b%limbing ’ua.’ átvétele. A ké-sőbbi alakváltozat lehet a lat. szak-nyelvi Averrhoa bilimbi ’ua.’ utó-tagjának átvétele, de nyelvünkbe kerülhetett a németből (vö. ném. Bilimbi ’ua.’) is. A fa utótag értelmesítő, magyarázó elem. A bilimbi végső forrása a maláj b%limbing, amelynek folytatása a konkani bilimbÃ.
	Egyéb elnevezése: uborkafa1.
	Elsevier’s D.B. 576, Mansfeld 700, Tropical. 10, Webster’sIntDict. 215 .
	blimbing l. blimbi
	-bogyó l. fekete mellbogyó, mellbo-gyó, mézbogyó, zsidótövisbogyó
	bogyós jukka  1987:  bogyósjukka  (Velich  10).  J:  1987: ’Yucca bacca-ta. Amerika dél-nyugati részén Arizo-nától Nevadáig és Új-Mexikóban ho-nos, az agávefélék (Agavaceae) csa-ládjába tartozó növény | a  növény  he-gyes  végű,  húsos termése’.
	A bogyós jukka név latin mintára keletkezett; a név jelzője (bogyós) a lat. szaknyelvi név Yucca baccata ’ua.’ utótagjának fordítása (vö. lat. b#ca, bacca ’bogyó’, b#c#tus ’bo-gyós’),  a bogyós jukka utótagja a lat. szaknyelvi név előtagjának (Yucca baccata ’ua.’) átvétele. A jukka haiti eredetű, ennek folytatása a sp. yuca, amelyből létrejött a lat. Yucca.
	Genaust 67, Mansfeld 1370.	
	bokor l. szamócabokor
	brazildió  1890 k.: Braziliai dió (L. Sz. 4869. 77); 1893: braziliai dió (PallasLex. III. 180); 1911: braziliai dió (RévaiLex. III. 191); 1966: brazí-liai-dió (Csapody–Priszter: MNövSz. 148); 1989: brazildió (Kultúrnövé-nyek 3. 24).  J: 1890 k.: ’Bertholletia excelsa. Dél-Amerika trópusain ho-nos, a fazékfafélék (Lecythidaceae) családjába tartozó fa | a fa háromszög-letű, csontkemény héjú termése’.
	A korábbi braziliaidió feltehetőleg a ném. Brasiliennuss ’brazíliaidió’ tükörfordítása, a brazildió alakváltozat kialakulhatott a ném. Brasilnuss ’brazildió’, illetve az ang. Brazil nut ’ua.’ tükörfordításaként is. A brazildió, brazíliaidió nevét a gyümölcs fő termőhelyéről (Brazília) kapta, (vö. a gyümölcs egyéb brazil, brazíliai jelzős neveit). A név -dió utótagja (vö. még a gyümölcs -dió, ‑mogyoró, ‑mandula, ‑gesztenye  utótagú elnevezéseit) a csonthéjas termésre utal. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. noyer du Brésil, or. орех бразилский: ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. Para-dió.
	Elsevier’s D.B. 765, Kultúrnövé-nyek 3. 24, Mansfeld 978, Marzell I. 581, Ulrich: Wb. 33, Webster’sInt-Dict. 270 . — L. amazonimandula, amerikaidió1, brazíliaigesztenye, juvia-dió, Para-dió.
	brazil guava 1987: brazil  guava  (Velich  22). J: 1987: ’Psidium gui-neense. Mexikó hidegebb területein, Guatemalában, az Antilláktól Brazíli-áig, Peruban és Ecuadorban honos örökzöld, a mirtuszfélék  (Myrtaceae) családjába tartozó fa | a  növény feke-tésbordó színű termése’.
	Az ang. Brazilian guava ’ua.’ részfordításaként (előtagjának lefordításával, utótagjának átvételével) került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. guyavier du Brésil ’ua.’.
	Mansfeld 969–70. — L. guava, szamócaguava.
	brazíliaidió l. brazildió
	brazíliaigesztenye 1893: braziliai gesztenye (PallasLex. III. 180). J: 1893: ’Bertholletia excelsa. Dél-Amerika trópusain honos, a fa-zékfafélék (Lecythidaceae) családjába tartozó fa | a fa háromszögletű, csont-kemény héjú termése’.
	A brazíliaigesztenye a ném. Brasilianische Kastanie ’ua.’ tükörfordítása. A brazíliai jelzőt a gyümölcs fő termőhelyéről (Brazília) kapta (vö. a gyümölcs egyéb brazil, brazíliai jelzős neveit). A név -gesztenye  utótagja  (vö. még a gyümölcs -dió, ‑mogyoró, ‑mandula utótagú elnevezéseit) a diószerű termésre utal. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. châtaignier du Brésil ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. Para-dió.
	Elsevier’s D.B. 765, Marzell I. 581. — L. amazonimandula, amerikai-dió1, brazildió, juviadió, Para-dió.
	brodfruchtfa [brodfruktfa] 1793–6: Brodfrucht-fa (Benkő F.: Időtöltés. 4: 25). J: 1793–6: ’Az Artocarpus nemzetségbe tartozó fajok közül több, főleg A. communis, A. incisa, A. altilis. Pápua Új-Guineában, Mikronéziában honos, az eperfafélék (Moraceae) családjába tartozó fa sárgásbarna színű, gömbölyű terméssel’.
	A brodfruchtfa a ném. Brodfrucht-baum ’ua.’ részfordítása. A ném. összetétel előtagját (Brodfrucht) változatlan alakban átvették, utótagját (baum ’fa’) lefordították. A német név teljes tükörfordítással is bekerült a magyar nyelvbe: vö. kenyérfagyümölcs.
	Egyéb elnevezései: l. kenyérfa1.
	Mansfeld 73, Marzell I. 442. — L. kenyérfa1,2, kenyérfagyümölcs, kenyér-gyümölcs.

C

	caju l. kesu
	cashewdió l. kesu
	catechu-káposztapálma l. kateku
	cédrátcitrom 1987: cédrátcitrom (Velich 58). J: 1987: ’a gyümölcs’. 
  	A cédrát nemzetközi szó; vö. ang. cedrat, cedrate, fr. cédratier, holl. cedraat, ném. Cedrat, ol. cedrato: ’ua.’. A cédrátcitrom németből, rész-fordítással (vö. ném. Cedrat-Zitrone ’ua.’) került a magyarba. A szó végső forrása a lat. citrus, amelyből kialakult a cedro ’citron’, ebből jött létre a fr. cédrat, amelynek folytatása az olasz cedrato.
   	Egyéb elnevezései: l. citronád. 
	Bertuch I. 47, Elsevier’s D.B. 1243, Mansfeld 767, Ulrich: Wb. 57,  Urania. (ném.) II. 45, Webster’IntDict. I. 358. — L. citrom, citronád.
	cibetfa 1893: Cibetfa (PallasLex. V. 350); 1912: cibetfa  (RévaiLex. VI. 61). J: 1893: ’Durio zibethinus. Indo-nézia nyugati részén és Malaysiában őshonos, a majomkenyérfafélék (Bombacaceae) családjába tartozó fa 3–4 kg-os tüskés terméssel’. 
	A cibetfa részfordítással, a ném. Zibetbaum ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának fordításával került a magyarba.
	Egyéb elnevezései: l. durián. 
	Elsevier’s D.B. 1927, Mansfeld 874, Marzell II. 176. 
	cimetalma 1893: Cimet-alma (Pal-lasLex. IV. 375); 1912: Cimetalma (RévaiLex. IV. 507). J: 1893: ’Valószínűleg az Antillákon őshonos, az annonafélék (Annonaceae) család-jába tartozó félig örökzöld  fa (Anno-na squamosa) sárgászöld héjú, fehé-res,  krémszerű  húsú termése’. 
	A cimetalma németből került a magyarba, a ném. Zimtapfel ’fa-héjalma’ előtagjának átvételével, va-lamint a mássalhangzó-torlódás felol-dásával (vö. R. magyar nyelvi cimet ’fahéj’) és utótagjának lefordításával (vö. még a gyümölcs egyéb -alma utó-tagú neveit). A német név teljes tükör-fordítással is bekerült a magyar nyelv-be: vö. fahéjalma ’Annona cherimola’. 
	Egyéb elnevezései: l. gyömbéralma.
	Elsevier’s D.B. 5297, Mansfeld 207, Marzell I. 312. — L. cukoralma, fahéjalma, gyömbéralma. 
	citera-almafa 1896: citera-almafa (PallasLex. XII. 751). J: 1896: ’Spon-dias cytherea, S. dulcis. Melanéziától Polinéziáig őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) családjába tartozó növény fürtökben érő, narancsszínű terméssel’.
	A citera-almafa a ném. Cytheren-Apfelbaum ’ua.’ előtagjának értel-mesítésével, utótagjának szó szerinti fordításával (vö. még a gyümölcs egyéb -alma utótagú neveit) került a magyarba. A német név előtagja (Cytheren) a lat. szaknyelvi Spondias cytherea ’ua.’ utótagjának átvétele, ebből a magyar nyelvben értelmesítéssel keletkezett a citera ’pengetős népi hangszer’ előtag. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. pomme cythère, pommier de Cythère: ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. balzsamszilva.
	Elsevier’s D.B. 178, Mansfeld 800, Marzell IV. 456. — L. aranyalma, ta-hitialma.
	citrancs  1960: citrancs, citromcs (Nyr. 85: 98); 1961: citrancs (MNy. 57: 472); 1975: citrancs (ÉKsz. 178); 1980: citrancs (NyKk. 393); 1982: citrancs (Országh: AngMSz. 831); 1985: citrancs (Surányi 138); 1986: citrancs (Priszter: Növ. 72). J: 1960: ’Citrus paradisi. Az Antillákon honos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tar-tozó fa fakósárga termése’. 
	A citrancs mesterséges magyar alakulat, szóvegyüléssel jött létre (cit-rom × narancs).
	Egyéb elnevezése:  grépfrút.
	MNy. 57: 472; NyKk. 393. — L. citrom, narancs.
	citrinalma l. citrom
	citrom 1550 k.: citront gr. (Kult-Nád. 2: 94: TESz.); 1577 k.: Cÿtro-moth gr. (OrvK. 171/7); 1590: Citrum (SzikszF. 37); 1790–95: czitrom (MTA K 669. Csokonai-kézirat); 1796: tzitromot (Veres 156); 1816: czitromot gr. (Czifray 196); 1829: tzitromnak gr. (Czifray: MagySzak. 132); 1897: czitrom (Kert. 8); 1966: citrom (Csapody–Priszter: MNövSz. 39); 1987: citrom (Velich 61); — cit-rony, cítrony (ÚMTSz.). J: 1550 k.: ’A Citrus nemzetségbe tartozó fajok közül több, főleg Citrus limon; C. medica. A rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa sárga termése’. — közönséges ~ 1805: közönséges Tzitrom (Bertuch I. 47); 1986: közönséges citrom (Priszter: Növ. 47). J: 1805: ’a fa | a gyümölcs’. — Ö: ~alma 1538: c0itrinalma (Pesti: Nom. O2: TESz.). J: 1538: ’a gyömölcs’. | ~fa 1653–5: Citrom fa (Apáczai 225); 1783: Czitrom-fa (Benkő 408); 1805: tzitromfának gr. (Bertuch I. 47); 1842: citrom- és narancsfák gr. (Peregriny 78); 1894: czitromfák gr. (Candolle 186); 1908: citromfa (Gyümölcs-kertész. 313); 1909: Citromfa (Gra-umann 30); 1911: Citromfa  (Cserey: Növényszótár. 63); 1940:  citromfa (Pávó   28);   1966: citromfa (Csapo-dy–Priszter: MNövSz. 39); — cit-ronyfa (ÚMTSz.). J: 1653–5: ’a fa’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. citron, fr. citron, ném. Zitrone, or. цитрон: ’ua.’. A citrom latin eredetű; vö. lat. citrum ’citromfa; tujafa, életfa’, k. lat. citrum ’citromfa’. A lat. citrum a lat. citrus ’ua.’ (vö. lat. szaknyelvi Citrus ’ua.’) szóval függ össze, ez utóbbi va-lószínűleg a lat. cedrus ’gyalogfenyő; cédrus, cédrusolaj’ változata. A magy. -n végű alakváltozat (citront) feltehe-tőleg a németből származik. A cit-romfa utótagja (-fa) magyarázó, értel-mező szerepű. A c0itrinalma (1538) valószínűleg a latin és német nyelvi megfelelők együttes hatására alakul-hatott ki (vö. “Malu citrium citra-natÖpfel” (Pesti: Nom. O2: TESz.)). A közönséges citrom jelzőjének megkü-lönböztető szerepe van, kialakulásá-ban bármelyik nyugati nyelvnek (vö. ang common, ném. gemein, fr. com-mun ’közönséges’) szerepe lehetett (vö. még a közönséges jelzővel létrejött egyéb növényneveket).
	Elsevier’s D.B. 3268, II. 2252, Kluge: EtWb. , Mansfeld 768, MNy. 9: 239 ,  MNy. 26: 122, NyK. 33: 248, Nyr. 21: 410 , Nyr. 40: 242 , TESz. . — L. bergamottcitrom, céd-rátcitrom, édes citrom(fa), limónia, na-rancscitrom, orvosi citrom, savanyú cit-rom, varancsos citrom.
	citromalma l. citrom
	citromcs l. citrancs
	citromfa l. citrom
	citron l. citrom
	citronád 1796: tzitronátot gr. (Ve-res 182); 1829: Czitronát (Czifray: MagySzak. 131), tzitronátot gr. (uo. 211); 1834: czitronáttal gr. (Pesti-Szak. 715); 1908: Czitronád (Hét-Szak. 277); 1976: citronád (Urania. II. 44); 1991: citronád (Főzés. 84). J: 1. 1796: ’egy Citrus-fajta (Citrus medi-ca) cukrozott héja’; 2. 1908: ’Valószí-nűleg Indiában őshonos, a rutafélék (Rutaceae) családjába tartozó fa (Cit-rus medica) narancssárga termése’. 
	A magyar alakváltozatok németből származnak; a ném. Zitronat (1. ’cuk-rozott citromhéj’; 2. ’a Citrus medica termése’) átvételeként kerültek a ma-gyarba.
	Egyéb elnevezései: Ádám-alma, cédrát, cédrátcitrom, orvosi citrom, paradicsomalma2, varancsoscitrom.
	Elsevier’s D.B. 1243, Mansfeld 767, Urania. (ném.) II. 44.
	citronát l. citronád 
	cukoralma  1893: cukoralma (Pal-lasLex. IV. 375); 1912: Cukoralma (RévaiLex. IV. 507); 1985: cukoralma (Surányi 148); 1986: cukoralma (Priszter: Növ.   74);   1987: cukoral-ma (Velich 73); 1991: cukoralma (Fő-zés. 93). J: 1893: ’Annona squamosa. Valószínűleg az Antillákon őshonos, az annonafélék  (Annonaceae)   csa-ládjába tartozó félig örökzöld  fa | a fa sárgászöld héjú, fehéres,  krémszerű  húsú termése’. 
   	Tükörszó; a ném. Zuckerapfel ’ua.’ szó szerinti fordítása. A név előtagja (cukor) a gyümölcs édeskés ízére (vö. a gyümölcs egyéb édes jelzős neveit), az utótagja (alma) a termés gömbölyű alakjára (vö. a gyümölcs egyéb -alma utótagú neveit) utal. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. sugar-apple ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. gyömbéralma.
	Elsevier’s D.B. 5297, Mansfeld 207, Marzell I. 312, Tropical. 39. — L. édes annóna, cimetalma, gyömbéralma. 
	cutt-káposztapálma l. kateku

Cs

	csecses akrász 1808: tsetses AkráÐz (Bertuch VII. 23). J: 1808: ’Manilkara zapota, M. zapotilla, Achras sapota. Közép-Amerika északi részén honos, a szapodillafélék (Sapo-taceae) családjába tartozó fa rozsda-vörös terméssel’. 
	A csecses akrász név Márton Jó-zsef alkotása, a ném. Brustförmige Breyapfel ’mell alakú breyalma’ (Bertuch VII. 23) mintájára. Márton a német név előtagját lefordította, a csecses akrász utótagja (akrász) pedig a lat. szaknyelvi név Achras sapota ’ua.’ előtagjának átvétele. Az elnevezésnek más forrásban nincs nyoma.
	Egyéb elnevezései: l. zapota1 .
	Bertuch VII. 23, Mansfeld 1042.
	-cseresznye l. ananászcseresznye, barbadosicseresznye, földicseresznye, szamócacseresznye, zsidócseresznye
	cserimoja l. csirimojó
	-cserje l. ikakócserje
	csillagalma 1893: Csillagalma (PallasLex. IV. 716); 1909: Csillag-alma (Graumann 33); 1966: csillag-alma (Csapody–Priszter: MNövSz. 43); 1983: Csillagalma (Velich–V. Nagy 247.); 1985: csillagalma (Surá-nyi 148); 1986: csillagalma (Priszter: Növ. 50). J: 1893: ’Chrysophyllum cainito. Közép-Amerikában és Nyu-gat-Indiában honos, a szapodillafélék (Sapotaceae) családjába tartozó  örök-zöld fa | a fa kerek, ritkábban lapított fényes felületű termése’. — Ö: ~fa 1912: csillagalmafa (RévaiLex. IV. 476). J: 1912: ’a fa’.
   	A csillagalma tükörszó; a ném. Sternapfel ’ua.’, esetleg az ang. star apple ’ua.’ szó szerinti fordítása. A csillagalmafa a ném. Sternapfelbaum ’ua.’ tükörfordítása. A csillagalma név alapját a keresztben kettévágott gyümölcsben csillagszerű rekeszekben ülő magok képezték.  Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. яблоко звёздное ’ua.’.
	Egyéb elnevezése: kainitófa.
	Elsevier’s D.B. 919, Mansfeld 1049, Marzell I. 981, Tropical. 64, Ul-rich: Wb. 55, Webster’sIntDict. 2226.
	csillagalmafa l. csillagalma
	csillaggyümölcs 1991: Csillag-gyümölcsnek gr. (Főzés. 93); 1993: csillaggyümölcs (Lovas 14).  J: 1991: ’Valószínűleg Délkelet-Ázsiában ős-honos, az uborkafafélék (Averrhoa-ceae) családjába tartozó fa (Averrhoa carambola) sárga  színű termése’.
	A csillaggyümölcs tükörszó; az ang.  starfruit ’ua.’ szó szerinti fordítása. A névadás alapját a gyümölcs csillag alakú keresztmetszete képezte. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fi. tähti-hedelmä, ném. Sternfrucht: ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. karambola. 
	Főzés. 93, Kielikello 1983. 2: 40.
	csirimaja(fa) l. csirimojó
	csirimoja l. csirimojó
	csirimojó   1845: Chirimoya (Ko-váts 158); 1893:  cherimoya (Pallas-Lex.  IV.   375); 1912: cherimoya (Ré-vaiLex. IV. 507); 1966: csirimojó (Csapody–Priszter: MNövSz. 45); 1983: Cserimoja (Velich–V. Nagy 243); 1986: csirimojó(fa), cserimoja (Priszter: Növ. 51); 1989:  csirimojó (Kultúrnövények 3.  8); 1991: cseri-moja (Főzés. 93); 1994: cserimoja (Kertbarát. 3: 46). J: 1845: ’Annona  cherimola. Közép-Amerikában és Me-xikóban őshonos, az annonafélék (An-nonaceae) családjába tartozó fa | a   fa szürkészöld, szív alakú termése’. — Ö: ~annóna 1894: Khirimoja anóna (Candolle 186). J: 1894: ’a fa | a gyümölcs’. | ~fa 1893: csirimajafa (PallasLex.  IV.   375); 1986: csirimo-jó(fa) (Priszter: Növ. 51). J: 1893: ’a fa’.
   	A csirimojó nemzetközi szó; vö.: ang. cherimoya, cherymoya, chirimo-ya, fi. kirimoija, fr. chérimolier, chiri-molier, ném. Cherimoya, or. черимо-ла, черимойя, sp. chirimoya: ’ua.’. A magyarban található alakváltozatok nem egy nyelvből valók. A korábbi alak (cherimoya)  feltehetőleg német-ből, az újabb alakok cserimoja, csiri-mojó angolból (vö. ang. cherimoya, chirimoya ’ua.’) kerültek a magyarba. A csirimajafa a ném. Tschirimaja-baum ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre. A kirimojaannóna előtagja feltehetőleg a sp. chirimoya ’ua.’ átvétele, az utótag a lat. szaknyelvi Annona ’ua.’ hatására jött létre. A csirimojó végső forrása a kecsua chirimúya, chirimóya, amelyből a spanyolban létrejött a chirimoya.
	Egyéb elnevezései:  fahéjalma, krémalma.
	Elsevier’s D.B. 1132, Mansfeld 207–8, Webster’sIntDict. 384 .	
	csirimojófa l. csirimojó 

D

	damaszkuszimogyoró 1578: Da-mascusi mogyoró (Mel.: Herb. 157); 1783: Damaskufi Mogyoró (Benkő 341); 1793: Damafcusi-Mogyorok gr. (Grossinger: HistPhys. 307); 1845: Damaskusi mogyoró (Kováts 420); 1896: damaszkusi mogyoró (Pallas-Lex. XII. 489). J: 1578: ’Ausztráliában és Ázsia trópusain ho-nos, az érdeslevelűek (Boraginaceae) családjába tartozó fa (Cordia  myxa, C. sebestena) narancsszínű, apró gyü-mölcse’.  — Ö: ~fa 1792: Damaskus mogyoró-fának gr. (Nedeliczi 8). J: 1792: ’a fa’.
	A damaszkuszimogyoró utótagja (‑mogyoró) valószínűleg a magyar nyelvben keletkezett, a gyümölcs egyéb latin neveinek (vö. lat. Pruna Damafcena ’damaszkusziszilva’) min-tájára alakulhatott ki (vö. “Sicut figura, ita viribus Pruna Damafcena referunt, Linnæus Cordia Sebeutena nominat” (Grossinger: HistPhys. 307)). A damaszkuszimogyorófa utótagja (fa) magyarázó szerepű. 
	Egyéb elnevezései: l. mellbogyó.
	damaszkuszimogyorófa l. damasz-kuszimogyoró
	datolya 1823: datolya (Márton Dattel a.: TESz.); 1872: datolyát gr. (Hevesi: Jelky. 137); 1874: datolyt gr. (Kámory S.: Arab gyém. 90: Nsz.: TESz.); 1898: datolya (Kert. 298); 1985: datolya (Surányi 143); 1987:  datolya (Velich 86). J: 1823: ’Phoe-nix dactylifera. A Perzsa-öböl vidé-kén, Indiában és Arábiában őshonos, a pálmafélék (Arecaceae)  családjába tartozó fa | a fa hosszúkás termése’. — Ö: ~fa 1893: Datolyafa (PallasLex. V. 57). J: 1893: ’a fa’. — igazi ~fa 1893: igazi datolyafa (PallasLex. V. 57). J: 1893: ’a fa’. | ~pálma 1842: datolyapálma (Peregriny II. 80); 1890 k.: Datolyapálma (L. Sz. 4869. 136); 1892: datolyapálma (TermtudKözl. 371); 1893: Datolyapálma (Pallas-Lex. V. 57); 1900: datolyapálma (Kert. 455); 1903: datolyapálma (Kert. 627); 1911: Datolya pálma (Cserey: Növényszótár. 81); 1966: da-tolyapálma (Csapody–Priszter: M-NövSz. 47); 1976: datolyapálma (Ura-nia. II. 409). J: 1842: ’a fa’. — igazi ~pálma 1893: igazi datolyapálma (PallasLex. V. 57). J: 1893: ’a fa’. | közönséges ~pálma 1986: közönséges datolyapálma (Priszter: Növ. 54); 1989: közönséges datolyapálma (Kul-túrnövények 3. 34).  J: 1986: ’a fa’.
	A datolya velencei olasz eredetű (vö. ol. vel. dátolo, ir. ol. dattero: ’ua.’), esetleg szerb-horvát közvetítéssel (vö. még szb.-hv. d‚tula, N. d‚tala, datul:  ’ua.’) is bekerülhetett a magyarba. A magy. datolya szóvége l > ly palatalizációval keletkezett, esetleg a -lya végű szavak (ibolya, naspolya) analógiás hatására is létrejöhetett. A datolyapálma valószínűleg a ném.  Dattelpalme ’ua.’ részfordításaként került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. date palm, fr. palmier dattier: ’ua.’. Az igazi datolyafa, igazi datolyapálma, közönséges datolya-pálma jelzőinek  (igazi, közönséges) megkülönböztető funkciója van (vö. az egyéb igazi, közönséges jelzővel alkotott növényneveket), a ném. echte Dattelpalme ’igazi datolyapálma’, gemeine Dattelpalme ’közönséges datolyapálma’ hatására alakult ki. A datolya végső forrása a gör. daktylos ’ujj’, amelyből kialakult a lat. dactylus.
   	Egyéb elnevezései: egyiptomiszilva egyiptomi szilvapálma, pálmadió2, pálma, pálmafa, pálmaszilva, pálma-szilvafa, szilvapálmafa, törökszilva.
	Bertuch III. 43, Elsevier’s D.B. 1808, Kluge: EtWb. 122 , Mansfeld 1633, MNy. 33: 255, Nyr. 15: 409 , Nyr. 62: 49 , Nyr. 40: 277 , SzófSz., TESz. , Ulrich: Wb. 169. Webster’s-IntDict. 576 . — L. datolyaszilva, ju-juba, jujubadatolya, kínaidatolya.
	datolyafa l. datolya 
	datolyapálma l. datolya
	datolyaszilva 1893: datolyaszilva  (PallasLex. V. 346); 1912: datolya-szilva  (RévaiLex. V. 591); 1966: da-tolyaszilva (Csapody–Priszter: MNöv-Sz. 47); 1975: datolyaszilva (Termtud. 309); 1983:  datolyaszilva (Velich–V. Nagy 149); 1985: datolyaszilvát gr. (Surányi 142); 1987: datolyaszilva (Velich 5); 1989: datolyszilvát gr. (Kultúrnövények 3. 30); 1992: dato-lyaszilva (Édességek. 114); 1993: da-tolyaszilva (Élet és Tudomány 15: 467). J: 1893:  ’Diospyros. Diospyros kaki. Ázsiában honos, az ébenfafélék (Ebenaceae)  családjába tartozó fa  | a  fa gömbalakú, citrom- vagy narancs-sárga színű termése’. — ázsiai ~ 1986: ázsiai datolyaszilva (Priszter: Növ. 90); 1989:  ázsiai  datolyaszilva (Kultúrnövények 3. 30). J: 1986: ’a fa | a gyümölcs’.
	Tükörszó; a ném. Dattelpflaume ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l.  ang. date plum ’ua.’. Az ázsiai datolyaszilva jelzője valószínűleg a magyar nyelvben keletkezett, a növény, illetve gyümölcs származási helyére utal (vö. “In China, Japan und den tropischen Gebirgen von Südost-Asien häufig... kultiviert” (Mansfeld 1055)), megkülönböztető szerepe van, a Diospyros nemzetség egyes fajainak elkülönítésére szolgál (vö. még az olasz, amerikai, virginiai  jelzős neveket). A név kialakulására hatással lehettek a növény hasonló szerkezetű, idegen nyelvi elnevezései: vö. ném. Japanische Dattelpflaume ’japán datolyaszilva’, Chinesische Dattelpflaume ’kínai datolyaszilva’.
  	Egyéb elnevezései: ázsiai kakiszil-va, hurma, kakifa, kakigyümölcs, kaki-szilva,  kínaibirs, paradicsomfa3.
	Elsevier’s D.B. 3127, Mansfeld 1055, Marzell II. 138, Tropical. 27, Ulrich: Wb. 76. — L. amerikai dato-lyaszilva, ázsiai kakiszilva, datolyaszil-va, olasz datolyaszilva, virginiai kaki-szilva.
	-ded  l. szívded, gránátalmaded
	dél-amerikai-kajszin 1896: dél-amerikai v. s. domingói kajszin (Pal-lasLex. XII. 260). J: 1896: ’Dél-Amerika északi, Közép-Amerika déli részén és  Nyugat-Indiában  őshonos, az ördögfügefélék (Clusiaceae) csa-ládjába tartozó fa (Mammea ameri-cana) rozsdabarna színű, leveses ter-mése’.
	Tükörszó; a ném. Südamerikani-sche Aprikose ’ua.’ szó szerinti fordí-tása. Az előtag (dél-amerikai) a nö-vény előfordulási helyére, az utótag (kajszin) az egzotikus gyümölcsnek a közismert kajszin-/sárgabarackhoz va-ló hasonlóságára utal (vö. a gyümölcs egyéb barakfa, kajszin utótagú neve-it).
   	Egyéb elnevezései: l. mamej.
	Elsevier’s D.B. 3453, Mansfeld 255, Marzell III. 52, Tropical. 52. — L. szentdomingói-barakfa, szentdo-mingói-kajszin.
	dinnyefa 1807: Dinnyefa (Bertuch V. 7); 1852: Dinnyefa (Gönczi 228);  1889: dinnyefa (TermtudKözl. 397); 1893: Dinnyefa (PallasLex. V. 331); 1896: dinnyefák  gr. (TermtudKözl. 630); 1909: Dinnyefa (Graumann 38); 1924: dinnyefa (Bíró: Hét év. 85); 1966: dinnyefa (Csapody–Priszter: M-NövSz. 48); 1975: dinnyefa (Term-tud. 309); 1983: dinnyefa (Velich–V. Nagy 73); 1986: dinnyefa (Priszter: Növ. 54); 1993: dinnyefa (Élet és Tu-domány 22: 685). J: 1807: ’Valószí-nűleg Dél-Amerikában őshonos, a dinnyefafélék (Caricaceae) családjába tartozó fa (Carica papaya) dinnyeszerű terméssel’.
	A dinnyefa tükörszó, a ném. Melonenbaum ’ua.’ fordítása. A névadás alapját a gyümölcs  görögdinnyéhez való hasonlósága képezte, a termés kívül sötétzöld, belül pirosas, sok apró fekete maggal. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. melon tree, fr. arbre de melon, or. дерево дынное: ’ua.’.
  	Egyéb elnevezései: káriai papaja, papaja, pawpaw.
	Elsevier’s D.B. 4035, Mansfeld 912, Ulrich: Wb. 44. 
	-dió(fa) l. akazsudió, 	amerikaidió1,2, arekadió, bételdió, brazildió, diófenyő, elefántdió, fenyődió, földidió, hikori-dió(fa), indusdió, juviadió, kamerundió, kenyérdiófa, kesudió(fa), kókuszdió(fa), makadámdió, mexikói diófenyő, nyugat-indiai-elefántdió, pálmadió1,2, paradi-csomdió, Para-dió, pekándió(fa), pi-nangdió, Queensland-dió, szuaridió, vesedió
	diófenyő 1974: diófenyőé gr. (Urania. I. 153). J: 1974: ’Új-Me-xikóban, Arizónában és Colorado államban honos, a fenyőfélék (Pina-ceae) családjába tartozó fenyő (Pinus cembroides, P. cembra var. sibirica) tobozterméssel, amelyben  barna magok találhatók, ehető magbéllel’. — mexikói ~ 1987:  mexikói  diófenyő  (Velich.  14). J: 1987: ’a fa’.
	Tükörszó; a ném. Nuikiefer ’Pinus pinea; diófenyő’ szó szerinti fordítása (hasonló szerkezetű nevekre vö. még fenyődió, mandulafenyő). A mexikói  diófenyő jelzője (mexikói) a növény származási helyére utal, megkülönböztető szerepe van (vö. a Pinus pinea olasz jelzős nevét). 
	Egyéb elnevezése: fenyődió, man-dulafenyő.
	Marzell III. 779. — L. fenyődió, diófenyő, fenyőmandula, mandulafenyő, olaszfenyő.
	disznószilva 1976: disznószilva (Urania. II. 57); 1986: disznószilva (Priszter: Növ. 119). J: 1976: ’Spon-dias mombin, S. lutea. Dél-Amerika trópusain honos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) családjába tartozó fa | a fa hosszúkás, sárga héjú termése’.
	Tükörszó; a ném. Schweinspflaume ’ua.’ fordítása. A névadás alapját valószínűleg a “Fanyar, jóízűnek nem mondható ... 2,5 cm hosszúságúra” (Urania. II. 57) megnövő termések képezték (vö. a gyümölcs egyéb -szilva utótagú neveit). Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. hog plum ’ua.’. 
	Egyéb elnevezései: l. mombin. 
	Elsevier’s D.B. 6101, Mansfeld 801, Marzell IV. 456, Ulrich: Wb. 226, Urania. (ném.) II. 58. — L. mombinszilva, sárga mombinszilva.
	-doboz l. lekvárosdoboz
	durián 1790–5: durian (MTA K  669.  Csokonai-kézirat); 1845: Duryon (Kováts 416); 1890 k.: Durio (L. Sz. 4869. 149); 1966: durián (Csapody–Priszter: MNövSz. 49); 1983: Durian (Velich–V. Nagy 260); 1985: durian (Surányi 148);  1986: durián (Priszter: Növ. 56); 1991: durián (Főzés. 93). J: 1790–5: ’Durio zibethinus. Indonézia nyugati részén és Malaysiában ősho-nos, a majomkenyérfafélék (Bomba-caceae) családjába tartozó fa | a  fa 3–4 kg-os tüskés termése’. 
   	Nemzetközi szó; vö.: ang. durian, fr.  durio, holl. doerian, or. дуриан, дурьян: ’ua.’. A durio a lat. szaknyel-vi Durio zibethicus ’ua.’ előtagjának átvétele, a durián a németből rész-fordítással (vö. ném. Durianbaum ’du-rianfa’) került a magyarba. A szó végső forrása a maláj durian (duri ’tüs-ke’).
   	Egyéb elnevezése:  cibetfa.
	Elsevier’s D.B. 1927, Mansfeld 874, Marzell II. 176, Ulrich: Wb. 79, Webster’sIntDict. 703 . 
	dzsekfrút 1983: Dzsekfrút (Ve-lich–V. Nagy 253); 1985: dzsekfrut (Surányi 148); 1987: dzsekfrut (Velich 35); 1993: dzsekfrut (Élet és Tu-domány 39: 1247); 1994: dzsekfrut (Kertbarát. 3: 45).   J: 1983: ’Arto-carpus heterophyllus, A. integrifolia. Délnyugat-Indiában honos, az eperfa-félék (Moraceae)  családjába tartozó fa | a fa hatalmas, 40 kg-os termése’.
    	A  dzsekfrút az ang. Jackfruit ’Jack-gyümölcs’ átvétele. A magyar írásmód a kiejtéshez igazodik. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ném. Jack-frucht, or. джек-фрут ’ua.’. A dzsekfrút a port. jaca ’dzsekfrút’ (< malajalam chakka < régi indián cakráä ’kerék, kerek’) és az ang. fruit ’gyümölcs’ szavak összetétele.
	Egyéb elnevezései: jákafa, kelet-indiai kenyérfa, kenyérfa1, nagyter-mésű kenyérfa.
	Elsevier’s D.B. 2998, Klein: Et-DictEngl. 823 , Ulrich: Wb. 25, Webster’sIntDict. 1206. — L. jákafa.

E, É

	édeni pizáng l. pizáng
	édes annóna 1894: édes anóna (Candolle 183). J: 1894: ’Annona squamosa. Valószínűleg az Antillákon őshonos, az annonafélék  (Annona-ceae) családjába tartozó félig örök-zöld  fa | a fa sárgászöld héjú, fehéres,  krémszerű  húsú termése’. 
	Az édes jelző feltehetőleg a növény egyéb idegen nyelvi elnevezései: vö. ang. sweet sop ’édes falat’, ném. Süisack  ’édes zsák’, Süie Bissen ’édes falat’ hatására jött létre, az utótag a lat. szaknyelvi Annona squamosa ’ua.’ előtagjának átvétele. 
	Egyéb elnevezései: l. gyömbéralma.
	Elsevier’s D.B. 5297, Mansfeld 207, Marzell I. 312. — L. annóna.
	édes balzsamszilva l. balzsamszilva
	édes citrom 1909: Édes citrom (Graumann 30). J: 1909: ’Citrus li-metta. A trópusi Ázsiában honos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tarto-zó fa | a fa sárga termése’. — Ö: ~fa   1911: édes citromfa (Cserey: Növény-szótár. 64). J: 1911: ’a fa’.
	A ném. Süsse Citrone, Süße Zitrone ’ua.’ részfordításaként került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. sweet lemon ’ua.’.
	Mansfeld 769. — L. citrom.
	édes citromfa l. édes citrom
	édes füge(fa) l. füge
	édes mombinszilva 1896: édes Mombinszilva (PallasLex. XII. 751). J: 1896: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Melanéziától Polinéziáig őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) csa-ládjába tartozó növény | a növény für-tökben érő, narancsszínű termése’.
	Az édes balzsamszilva név való-színűleg a magyar nyelvben kelet-kezett; a ném. Süße Balsampflaume ’ua.’ és Mombinpflaume ’Spondias; mombinszilva’ hatására, illetve ezek keveredéséből alakult ki (vö. még a gyümölcs egyéb -mombinszilva utótagú neveit).
	Egyéb elnevezései: l. balzsamszilva.
	Urania. (ném.) II. 58. — L. arany mombinszilva, gumós mombinszilva, mombin.
	édes narancs(fa) l. narancs 
	égi kakiszilva 1986: égi kakiszilva (Priszter: Növ. 90). J: 1986: ’Diospy-ros lotus. Kína és Japán szubtrópusi részein honos, az ébenfafélék (Ebena-ceae) családjába tartozó fa | a  fa ham-vas, narancssárga termése’. 
	Magyar alakulat, valószínűleg a ném. Götterpflaume ’ua.’ hatására ala-kult ki; a német név égi jelzőjét (vö. a gyümölcs egyéb égi jelzős neveit) átvették, és a Diospyros nemzetség magyar elnevezésével kakiszilva (a ném. Kakipflaume  ’Diospyros; kakiszilva’ szó szerinti fordítása) kapcsolták össze.
	Egyéb elnevezései: l. lótuszszilva.
	Marzell II. 138. — L. égiszilva, kakiszilva.
   	égiszilva 1940: égiszilva (Pávó 30); 1966: égiszilva (Csapody–Prisz-ter: MNövSz. 51); 1986: égiszilva (Priszter: Növ. 90); 1989: égiszilva (Kultúrnövények 3. 30).  J: 1940: ’Di-ospyros lotus. Kína és Japán szub-trópusi részein, az ébenfafélék (Ebe-naceae) családjába tartozó fa | a  fa hamvas, narancssárga termése’. 
	Németből került a magyarba; a ném. Götterpflaume ’ua.’ tükörfordítása. 
	Egyéb elnevezései: l. lótuszszilva.
	Marzell II. 138. — L. égi kakiszil-va.
	-egres l. barbadosiegres, amuregres, japánegres, kínaiegres 
	egyiptomiszilva 1806: égyiptomi fzilvák gr. (Bertuch III. 43); 1823: Égyiptomi szilva (Márton Dattel a.: TESz. datolya). J: 1806: ’A Perzsa- öböl vidékén, Indiában és Arábiában őshonos, a pálmafélék (Arecaceae)  családjába tartozó fa (Phoenix dactylifera) hosszúkás termése’. — Ö: ~pálma 1806: Égyiptomi fzilvapálma (Bertuch III. 43). J: 1806: ’a pálma’.
	Az egyiptomiszilva valószínűleg a magyar nyelvben keletkezett elneve-zés; az egyiptomi jelző a növény termőhelyére (vö. “Legbövebben terem ez a’ pálmafa Égyiptomba, Siriában, és Arábiában,...”   (Bertuch   III.   43)),  a -szilva utótag pedig a közismert gyümölcshöz való hasonlóságára utal.
	Egyéb elnevezései: l. datolya. 
	Bertuch III. 43. — L. pálma, pál-maszilva, szilvapálmafa.
	egyiptomiszilvapálma l. egyiptomi-szilva
	ehető golgotavirág 1989: ehető golgotavirág (Kultúrnövények  3. 20). J: 1989: ’Passiflora edulis. Brazíliá-ban honos, a golgotavirágfélék (Pas-sifloraceae) családjába tartozó kúszó-növény | a  növény  kívül  liláspiros, belül sárgás termése’. 
	Az ehető golgotavirág a magyar nyelvben keletkezett; az ang. edible  granadilla ’ehető granadilla’ jelzőjének fordításával, és a Passiflora nemzetség magyar elnevezésének (golgo-tavirág) összekapcsolásával.
	Egyéb elnevezései: l. passiógyü-mölcs.
	Elsevier’s D.B. 4070. — L. gol-gota, kék golgotavirág, kékvirágú gol-gota, óriási golgotavirág, testszín gol-gota.
	ehető zsidócseresznye 1991: ehető zsidócseresznye (Főzés. 81). J: 1991: ’Physalis peruviana, Ph. edulis.  Peru-ban őshonos, a csucsorfélék (Sola-naceae) családjába tartozó lágyszárú növény | a növény felfúvott termé-sében található cseresznyeszerű gyü-mölcsök’.
	A zsidócseresznye egy Magyar-országon vadon is előforduló, ehetetlen gyümölcsű növény (Physalis  alke-kengi) elnevezése, ez a ném. Juden-kirsche ’Physalis  alkekengi; zsidócseresznye’ tükörfordításaként került a magyarba. Az ehető jelzőnek megkülönböztető szerepe van, a vadon is előforduló zsidócseresznyétől különíti el a termesztett zsidócseresznyét. Az azonos névadást a két növény ha-sonló termése indokolja. A ‑cseresz-nye utótag a növény felfúvott burok-termésében található cseresznyeszerű bogyótermésre utal (vö. még a gyü-mölcs egyéb -cseresznye utótagú elne-vezéseit).
 	Egyéb elnevezései: l. ananászcse-resznye.
	Elsevier’s D.B. 5275, Ulrich: Wb. 169. — L. ehető zsidócseresznye, földi-cseresznye,  szamócacseresznye.
	elefántalmafa 1893: Elefántalma-fa  (PallasLex. V. 842); 1913: ele-fántalmafa  (RévaiLex. VII. 432). J: 1893: ’Feronia limonia, F. elephan-tum. Indiában és Srí Lankán honos, a rutafélék (Rutaceae) családjába tarto-zó fa almaszerű gyümölcsökkel’.
	Tükörszó; a ném. Elefantenapfel-baum ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. ele-phant apple, fr. pommier d’éléphant, holl. olifants appel ’ua.’.
	Elsevier’s D.B. 2012, Mansfeld 778, Marzell II. 423, Webster’sInt-Dict. 735, 2630.
	elefántdió l. nyugat-indiai-elefántdió
	elefánttetű 1783: Eléfant tetü (Benkő 366); 1745: Elefánt Tetű (Ta-xa. 4); 1843: ElefánttetÂ  (Bugát: Szó-halm. 102); 1845: Elefant tetÂ  (Ko-váts 416); 1916: elefánttetű (Termtud-Közl. 830); 1992: elefánttetűnek gr. (Élet és Tudomány 49: 1550). J: 1783: ’Anacardium occidentale. Való-színűleg Brazíliában honos, a szö-mörcefélék (Anacardiaceae) család-jába tartozó örökzöld fa | a fa vese ala-kú termése’. — nyugat-indiai-~ 1893: nyugatindiai elefánttetü (PallasLex. I. 242); 1911: Ny.-indiai elefánttetü (RévaiLex. I. 573). J: 1893:  ’a fa | a gyümölcs’. — Ö: ~fa  1894: elefánttetűfa (Candolle 207); 1966: elefánttetűfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 20).  J: 1894: ’a fa’. 
	Az elefánttetű, elefánttetűfa tükör-szó; a ném. Elephantenlaus (Elefan-tenlaus) ’elefánttetű’, Elephantenlaus-baum (Elefantenlausbaum) ’elefántte-tűfa’ szó szerinti fordítása. A nyugat-indiai-elefánttetű előtagja feltehetőleg a gyümölcs más ném. elnevezései (vö. ném. west-indische Nierenbaum   ’nyugat-indiai-vesefa’, westindischer Herzfruchtbaum ’nyugat-indiai-szív-gyümölcsfa’ nyomán alkotott jelző, de kialakulására a lat. szaknyelvi név Anacardium occidentale ’ua.’ utótagja (vö. lat. occident#lis ’nyugati’) is hatással lehetett.
	Egyéb elnevezései: l. kesu.
	Genaust 265, Elsevier’s D.B. 1378, Marzell  I. 251, Ulrich: Wb. 14. — L. nyugat-indiai-elefántdió.
   	európai zsidótövis l. zsidótövis
	eviszilva 1894: Evi-szilva (Candolle 210). J: 1894: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Melanéziától Polinéziáig őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) családjába tartozó növény | a növény fürtökben érő, narancsszínű termése’.
	Franciából került a magyarba; az eviszilva előtagja a fr. Evi ’ua.’ átvé-tele; az utótag -szilva magyarázó sze-repű, valószínűleg a gyümölcs egyéb ‑szilva utótagú nevei hatására alakult ki.
	Egyéb elnevezései: l. balzsamszilva. 
	Candolle 210. — L. arany mom-binszilva, aranyszilva, balzsamszilva, édes balzsamszilva, édes mombinszilva, tahitiszilva, zsidószilva.

F

	-fa l. akazsufa, ananászfa, baobabfa, bergamottnarancsfa, bilimbifa, brod-fruchtfa, cibetfa, citromfa, csillagalma-fa, csirimojófa, damaszkuszimogyorófa, dinnyefa, édes citromfa, édes fügefa, édes narancsfa, elefántalmafa, elefántte-tűfa, fazékfa, fügefa, hikoridiófa, hiko-rifa,  igazi szentjánosfa, igazi szentjá-noskenyérfa, ikakófa, ilamafa, jákafa, jánoskenyérfa, kainitófa, kakifa, ka-rambolafa, káriai fügefa, kelet-indiai kenyérfa, kenyérdiófa, kenyérfa1,2, ke-nyérfagyümölcs, kesudiófa, kesufa,  kó-kuszdiófa, kókuszfa, közönséges fügefa, közönséges kenyérfa, licsifa, limóniafa, longanfa, lótuszfa1,2, majomkenyérfa, mamejfa, mandarinfa, mangosztánfa, nagytermésű kenyérfa, narancsfa, nyu-gati annónafa, nyugati szamócafa, óri-ásfa, paradicsomfa1,2,3,  pekándiófa, po-melófa, Sebestyén-fa, szamócafa, szent-jánosfa, szentjánoskenyérfa, trópusi ke-nyérfa, uborkafa1,2, valódi kenyérfa, ve-sefa
	fahéjalma 1906: fahéjalmát gr. (Kert. 655); 1986: fahéjalma (Priszter: Növ. 51). J: 1906: ’Annona  cheri-mola. Közép-Amerikában és Mexikó-ban őshonos, az annonafélék (Anno-naceae) családjába tartozó fa | a   fa szürkészöld, szív alakú termése’.
	Tükörszó; a ném. Zimtapfel ’Anno-na squamosa’ szó szerinti fordítása.
	Egyéb elnevezései: l. csirimojó.
	Elsevier’s D.B. 1132, Mansfeld 207, Marzell I. 312. — L. cimetalma.
	fáklyakaktusz 1940: fáklyakak-tusz  (Pávó 27); 1986: fáklyakaktusz (Priszter: Növ. 127).  J: 1940: ’Cere-us. Cereus hexagonus, Cactus hexa-gonus. Dél-Amerika északi részén és Nyugat-Indiában honos, a kaktuszfé-lék (Cactaceae) családjába  tartozó  növény ehető gyümölccsel.
	A fáklyakaktusz a magyar nyelvbe valószínűleg németből került, a ném. Fackeldistel ’fáklyabogáncs’ előtagjának fordításával, a -bogáncs utótagot a magyarban a -kaktusz gyűjtőnévvel helyettesítették (vö. lat. szaknyelvi Cactus hexagonus ’ua.’).  Idegen nyel-vi megfelelőre l. ang. torch thistle ’fáklyabogáncs’.  
   	Egyéb elnevezései: oszlopkaktusz, oszlopos csudatövis, oszloptüskörc,  pitaja. 
	Elsevier’s D.B. 1100, Marzell III. 418, Ulrich: Wb. 51. — L. fatüskörc, fügetüskörc, oszlopkaktusz, perui osz-lopkaktusz.
	fatüskörc 1847: Fa-tüskörcz (Tóthfalusi 3. 39). J: 1845: ’Peireskia aculeata, Cactus peireskia. Amerika trópusain honos, a kaktuszfélék (Cac-taceae) családjába tartozó kaktusz | a kaktusz sárga termése’. 
	Nyelvújítási név; Kováts Mihály alkotása. A tüskörc ’kaktusz’ utótagot így indokolja: “Ezen név [tüskörc], csekély véleményem szerint, igen könnyen ébresztené azon eszmét - mellyet mintegy képviselnie kell, - t.i. olly alany, melly tüskés, karczol = körmeivel körczöl” (Tóthfalusi 3. 39). A fa- előtag feltehetően a kaktusz hatalmas méretére utal. 
	Egyéb elnevezései: l. barbadosi-egres. 
	Tóthfalusi 3. 39. — L. fügetüskörc, oszloptüskörc.
	fazékfa 1895: fazékfa (PallasLex. XI. 326); 1915: fazékfa (RévaiLex. XII. 570); 1966: fazékfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 58). J: 1895: ’Lecythis zabucayo. Dél-Amerika északi részén, valamint Közép-Ame-rika trópusain honos, a fazékfafélék (Lecythidaceae) családjába tartozó fa emberfejnyi nagyságú terméssel’.
	Tükörszó; a ném. Hafenbaum ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelőkre l. or. дерево гошечное ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: majomfazék, paradicsomdió.
	Elsevier’s D.B. 3657, Marzell II. 1216. 
	fehérzapota 1983: Fehér zapota (Velich–V. Nagy 255); 1985: fehér zapota (Surányi 148).  J: 1983: ’Casi-miroa edulis. Közép-Amerikában és Mexikóban honos, a rutafélék (Ru-taceae) családjába tartozó növény | a növény sárgászöld színű gyümölcse’.
   	Angolból került a magyarba; az ang. white sapote ’ua.’ részfordításaként (az angol név jelzőjének lefordításával, utótagjának átvételével). Idegen nyelvi megfelőkre l. fr. sapote blanc, sp. zapote blanco ’ua.’.
	Mansfeld 760. — L.	sárgazapota, szapodilla, zapota1,2, zöldzapota.
	feijoa 1886: Feijoa (Termtud-Közl. 486); 1983: Feijoa (Velich–V. Nagy 246); 1985: feijoa (Surányi 148); 1991: feijoa (Főzés. 93); 1993: feijoa (Élet és Tudomány 19: 589). J: 1886: ’Acca sellowiana, Feijoa sel-lowiana. Brazília déli részén, Urug-uayban, Paraguayban és Észak-Ar-gentínában őshonos, a mirtuszfélék (Myrtaceae) családjába tartozó örök-zöld fa | a fa kerekded vagy hosszúkás, zöldes színű  termése’. — Ö: ananász~ 1993: ananászfeijoának  gr. (Élet és Tudomány 19: 589). J: 1993: ’a fa | a gyümölcs’. 
	A feijoa nemzetközi szó; vö.: ang.  feijoa, fr. feijoa, ném. Feijoa, or.  фейхоа: ’ua.’. A feijoa lehet a lat. szaknyelvi Feijoa sellowiana ’ua.’ előtagjának átvétele, de kialakulhatott bármelyik nyugati nyelv hatására is. Az ananászfeijoa feltehetőleg az ang. pineapple guava ’ananászguava’ min-tájára jött létre; az angol összetétel előtagjának lefordításával és a feijoa  összekapcsolásával. A ananászfeijoa név alapja, hogy a gyümölcsnek ana-nászra emlékeztető erőteljes illata van. A feijoa név egy XIX. századi spanyol természettudós, Juan de Lilva Feijó nevéből származik, ebből alakult ki az újlatin feijoa.
	Egyéb elnevezései: l. mirtuszgyü-mölcs. 
	Elsevier’s D.B. 2195, Genaust 166, Mansfeld 973, Webster’sIntDict. 835 . — L. ananász, ananászcseresznye.
	feketejujuba 1745: Fekete jujubák (Taxa 4); 1783: Fekete Jujuba (Benkő 341); 1845: Fekete jujuba (Kováts 420); 1896: fekete jujuba (PallasLex. XII. 489). J: 1745: ’Ausztráliában és Ázsia trópusain honos, az érdeslevelűek (Boraginaceae) családjába tartozó fa (Cordia  myxa, C. sebestena) narancsszínű, apró gyümölcse’.
	A fekete jujuba név valószínűleg a magyar nyelvben keletkezett, jelzője a gyümölcs egyéb elnevezései (vö. ném. schwarze Brustbeere ’fekete mellbo-gyó’, schwarzer Brustbeerbaum ’feke-te mellbogyófa’) alapján jött létre. A jujuba egy a patikákban ugyancsak gyógyszerként árusított hasonló színű és formájú gyümölcs lat. szaknyelvi nevének: (Ziziphus) jujuba az átvétele. A fekete jelzőnek megkülönböztető szerepe is van, mert a Ziziphus jujuba gyümölcsét vörös jujuba (l. ott) néven árusították.
	Egyéb elnevezései: l. mellbogyó.
	Elsevier’s D.B. 1594, Mansfeld 1113. — L. jujuba, vörös jujuba.
   	fekete mellbogyó l. mellbogyó
	fenyődió 1793: FenyÀ-dió (Gros-singer: HistPhys. 195). J: 1793: ’Új-Mexikóban, Arizónában és Colorado államban honos, a fenyőfélék (Pina-ceae) családjába tartozó fenyő  (Pinus. Pinus cembroides, P. cembra var. sibirica) toboztermésében található barna magok, ehető magbéllel’.
	A fenyődió valószínűleg a ném. Fichtenapfel (Grossinger: HistPhys. 195) ’fenyőalma’ részfordításaként került a magyarba. A német összetétel -alma utótagját a magyarban -dió magyarázó utótaggal cserélték fel.
	Egyéb elnevezései: l. diófenyő, mandulafenyő.
	Grossinger: HistPhys. 195. — L. diófenyő, fenyőmandula, mandulafenyő.
	fenyőmandula 1909: Fenyő man-dula (Graumann 53); 1913: Fenyő-mandula (RévaiLex. VII. 393); 1991: fenyőmandula (Főzés. 101). J: 1909: ’Európa mediterrán vidékein honos, a fenyőfélék (Pinaceae) családjába tar-tozó fenyők (Pinus. Pinus pinea) to-boztermésében található barna magok, ehető magbéllel’.
	Németből került a magyarba; a ném. Nußkiefer ’diófenyő’ mintájára keletkezett. A német név elő- és utótagját a magyar nyelvben felcserélték, és a ném. Nuß ’dió’ előtagot a magyarban mandulával helyettesítték (vö. még a gyümölcs egyéb ‑dió és ‑mandula elő- és utótagú neveit). 
	Egyéb elnevezései: l. mandulafe-nyő. 
	Marzell III. 779. — L. fenyődió, diófenyő, mandulafenyő, piniadió.
	fige l. füge
	filodendron 1939: philodendron (Natter-Nád: Virág. 388); 1966: filo-dendron (Csapody–Priszter: MNövSz. 61); 1976: filodendron (Urania. II. 428); 1986: filodendron (Priszter: Növ. 64); 1987: filodendron (Velich  44);  1989: filodendron (Kultúrnövé-nyek 3. 22). J: 1939: ’Monstera deli-ciosa, “Philodendron pertusum”. Me-xikótól Panamáig honos, a kontyvirág-félék (Araceae) családjába tartozó kú-szó szárú növény | a növény hosszú termése’.
	A lat. szaknyelvi Philodendron ’ua.’ átvétele, ennek forrása a gör. philodendros (philos ’barát’ + dend-ron ’fa’).
  	Egyéb elnevezései:  levélfa, mon-sztera. 
	Genaust 289 , Webster’sIntDict. 1697 .
	földibab 1896: földi makk, bab v. mogyoró (PallasLex. XII. 270). J: 1896: ’Arachis hypogaea. Dél-Amerikában honos, a pillangósvirá-gúak (Fabaceae) családjába tartozó lágyszárú növény | a növény szivacsos hüvelytermése ehető magokkal’.
	Németből került a magyarba; a ném. Erdbohne ’ua.’ tükörfordítása. Az előtag (földi-) arra utal, hogy a termés a földben érik meg (vö. a növény egyéb földi- előtagú neveit), az utótag pedig a termés alakjából következik  (vö.  még  a  növény egyéb ‑dió, -makk, -mandula, -mogyoró utótagú neveit).
	Egyéb elnevezései: l. földimogyoró.
	Elsevier’s D.B. 4087. — L. földi-dió, földimakk, földimandula, földimo-gyoró.
	földicseresznye 1987: földicse-resznye (Velich 17). J: 1987: ’Phy-salis peruviana, Ph. edulis.  Peruban őshonos, a csucsorfélék (Solanaceae) családjába tartozó lágyszárú növény | a növény felfúvott termésében talál-ható cseresznyeszerű gyümölcsök’.
	Angolból került a magyarba; az ang. (Peruvian) ground-cherry ’(pe-rui) földicseresznye’ tükörfordítá-saként (vö. még a gyümölcs egyéb ‑cseresznye utótagú elnevezéseit).
	Egyéb elnevezései: l. ananászcse-resznye.
  	Elsevier’s D.B. 4156, Ulrich: Wb. 169. — L. ehető zsidócseresznye, földi-cseresznye, szamócacseresznye.
	földidió 1895: földi dió-, földi makk-nak gr. (TermtudKözl. 445); 1900: földi  dió  (Kert. 457); 1985: földi dió (Országh: MAngSz. I. 685). J: 1895: ’Arachis hypogaea. Dél-Amerikában honos, a pillangósvirá-gúak (Fabaceae) családjába tartozó lágyszárú növény | a növény szivacsos hüvelytermése ehető magokkal’.
  	A földidió tükörszó; a ném. Erdnui ’ua.’ szó szerinti fordítása. A dióízű termés (vö. még a növény egyéb -bab, ‑dió, -makk, ‑mandula, ‑mogyoró utótagú neveit) a földben érik meg, erre utal az előtag (földi-) (vö. a növény egyéb földi- előtagú neveit).
	Egyéb elnevezései: l. földimogyoró.
	Elsevier’s D. B. 4087, Marzell I. 371. — L. földibab, földimakk, földi-mandula, földimogyoró.
	földifüge 1787: Földi vagy Indiai FigérÀl gr. (Mátyus I.: Ó és az Új Diaet. 448). J: 1787: ’Opuntia. Opun-tia ficus-indica, O. ficus-barbarica, Cactus opuntia. Mexikó száraz vidé-kein honos, a kaktuszfélék (Cacta-ceae) családjába  tartozó  növény | a kaktusz tyúktojás méretű termése’. 
	A földifüge feltehetőleg a magyar nyelvben keletkezett. Az utótag (füge) kialakulhatott a ném. nevei indische Feige ’indiaifüge’, indianische Feige ’indiánfüge’ hatására. A jelző (földi) megkülönböztető szerepű, valószínűleg a magyarban jött létre, a fügétől, fügefától ’Ficus carica’ határolja el az Opuntia ficus-indicát.
	Egyéb elnevezései: l. fügekaktusz.
	Marzell III. 418. — L. füge.
	földimakk 1895: földi makk-nak gr. (TermtudKözl. 445); 1896: földi makk (PallasLex. XII. 270). J: 1895: ’Arachis hypogaea. Dél-Amerikában honos, a pillangósvirágúak (Fabaceae) családjába tartozó lágyszárú növény | a növény szivacsos hüvelytermése ehető magokkal’.
	A földimakk a ném. Erdeichel, Grundeichel ’ua.’ tükörfordítása (vö. még a növény egyéb -bab, ‑dió, ‑mandula, ‑mogyoró utótagú neveit). Az előtag (földi-) a földben beérő termésre utal (vö. a növény egyéb földi- előtagú neveit).
	Egyéb elnevezései: l. földimogyoró.
	Elsevier’s D. B. 4087, Marzell I. 371. — L. földibab, földidió, földi-mandula, földimogyoró.
	földimandula 1966: földimandula (Csapody–Priszter: MNövSz. 63). J: 1966:  ’Arachis hypogaea. Dél-Ame-rikában honos, a pillangósvirágúak (Fabaceae) családjába tartozó lágy-szárú növény | a növény szivacsos hü-velytermése ehető magokkal’.
	Németből került a magyarba; a ném. Erdmandel ’ua.’ szó szerinti for-dítása. Hasonló szerkezetú nevekre vö. a növény földi- előtagú neveit és -bab, ‑dió, ‑mandula, ‑mogyoró utótagú neveit).
	Egyéb elnevezései: l. földimogyo-ró.
	Elsevier’s D.B. 4087, Marzell I. 371. — L. földibab, földidió, földi-mandula, földimogyoró.
	földimogyoró 1895: földi mogyoró (TermtudKözl. 389); 1896: földi makk, bab v. mogyoró (PallasLex. XII. 270); 1900: földi mogyoró (Kert. 755); 1902: földi mogyorót gr. (Kert. 599); 1909: Földi mogyoró (Grau-mann 57); 1966: földimogyoró (Csa-pody–Priszter: MNövSz. 63); 1975: földimogyoró (Termtud. 309); 1991: földimogyoró (Főzés. 100). J: 1895:  ’Arachis hypogaea. Dél-Amerikában honos, a pillangósvirágúak (Fabaceae) családjába tartozó lágyszárú növény | a növény szivacsos hüvelytermése ehető magokkal’. — külföldi ~ 1911: Földi mogyoró külföldi (Cserey: Növényszótár. 115). J: 1911: ’a növény | a termés’.
   	Tükörszó; a ném. Erdnuss ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. earth-nut, ground-nut, or. орех земляной, орех подземный ’ua.’. A külföldi földimogyoró jelzőjét (külföldi) más Magyarországon honos, vadon is előforduló növénytől (vö. földimogyoró ’Lathyrus tuberosus’) való megkülönböztetés miatt kapta. A földimogyoró utótagja (-mogyoró) a dióízű termésre utal (vö. még a növény -bab, ‑dió, ‑mandula, ‑mogyoró utótagú neveit); előtagja (földi-) a földben érő termésre vonatkozik: “Legérde-kesebb a termése: megtermékenyítés után a 2–3 cm-es kocsány 10–12 cm hosszúra nő, ívesen lehajlik, és a termőt benyomja a földbe. Közben a magház csúcsa elfásodik, és védi a befúródó fiatal termést. Mire a szivacsos falú hüvelytermés megérik, 1–5 cm mélyen a földbe van eltemetve” (Kultúrnövények 1. 36).
   	Egyéb elnevezései: amerikaidió2, amerikaimogyoró, földibab, földidió, földimakk, földimandula, kamerundió, mandubi, mandubibab.
	Elsevier’s D.B. 4087, Mansfeld 591.
	füge 1416 u./ 1450 k.: fÏgènèc gr. (BécsiK. 193); 1577 k.: Fÿge (OrvK. 504/26), fwge (uo. 449/13); 1763: fÖge (Adámi: Wb. 31: NSz.: TESz.); 1789: FÚgget  gr. (Orczy: KöltSz. 37: NySz.: TESz.);  1800: Füge, fige (Márton II. 112); 1829: figét gr. (Czifray: Magy-Szak. 219); 1816: Füge (Czifray 230); 1883: füge (TermtudKözl. 230); 1911: füge, fige (Cserey: Növényszótár. 115); 1966: füge (Csapody–Priszter: MNövSz. 64); 1974: füge (Urania. I. 233). — fige, figo, figë, figë, függe, függA (ÚMTSz.).   J: 1416 u./ 1450 k.: ’Ficus  carica. Ázsiában őshonos, az eperfafélék (Moraceae) családjába tar-tozó bokor vagy fa termetű növény | a növény hosszúkás vagy csepp alakú termése’. — édes ~ 1841: édes Fige (Barra 71); 1989: édes  füge  (Kultúr-növények  3.  14); 1925: édes füge (Magyar Flóra. 258). J: 1841: ’a fa | a gyümölcs’. | káriai ~ 1911: káriai fü-ge (Cserey: Növényszótár. 111). J: 1911: ’a fa | a gyümölcs’.| közönséges ~ 1911: közönséges füge (Cserey: Nö-vényszótár. 111); 1925: Közönséges füge (Magyar Flóra. 258). J: 1911: ’a fa | a gyümölcs’.  —  Ö: ~fa  1395 k.: figefa (BesztSzj. 850); 1577 k.: Fige fabol gr. (OrvK. 623/7); 1578: Figefa (Mel.: Herb. 127); 1653–5: FÚge fa (Apáczai 225);  1790–95: Figefa (MTA K 679/I. 57a–50b. Csokonai-kézirat); 1799: Figefa (Fábián: Term-Hist. 24); 1824: Fige-fa (Szabó Jó-zsef: Csalhatatlan kert. 241); 1852: Figefa (Gönczi 293);  1883:  fügefa (TermtudKözl.  231); 1894: Fügefa (PallasLex. VII. 702); 1909: Fügefa (Graumann 57); 1925: Fügefa (Ma-gyar Flóra. 258); 1940: fügefa (Pávó 31). — figefa (ÚMTSz.). J: 1395 k.: ’a fa’. — édes ~fa 1852: Édes Figefa (Gönczi 293). J: 1852: ’a fa’.  |  ká-riai ~fa 1872: Cariai Figefa (Hazs-linszky: Fűvkönyv. 335); 1894: káriai fügefa (PallasLex. VII. 702). J: 1872: ’a fa’. | közönséges ~fa 1887: Közönséges Fügefa (Cserey: Növény-határozó. 353 ). J: 1887: ’a fa’.
	A füge velencei olasz eredetű; vö.: ol. vel. R. fíghe ’fügék’ (a fíga ’füge’ többes számú alakja). Az eredeti magy. fige i-je a szókezdő labiális mássalhangzó hatására vált ü-vé (vö. fil ~ fül, fist ~ füst). A füge a latin révén bekerült európai nyelvekbe: vö.: ang. fig, fr. figue, ném. Feige, or. фига: ’ua.’. Végső forrása vagy a  főniciai phaggim, vagy más Földközi-tenger melléki vagy kis-ázsiai ókori nyelv; erre megy vissza a gör. sìkon ’füge’; lat. ficus ’ua.; fügefa’ is. A fügefa összetétel -fa utótagja magyarázó szerepű. Beke Ödön szerint a füge mint gyümölcs a fügefa összetételből ráértéssel keletkezett (vö. a fügefa első adata: 1395 k.; a füge első adata: 1416 u./ 1450 k.).  A fügefa idegen nyelvi megfelelőire l. ang. Fig-tree, ném. Feigenbaum, fr. figuier, or. дерево фиговое ’ua.’. A káriai füge és a káriai fügefa a lat. szaknyelvi Ficus carica ’ua.’ fordításával, értelmesí-tésével  keletkezett, az utóbbihoz magyarázó elemként a -fa utótagot illesztették. Az édes füge jelzőjének (édes) megkülönböztető szerepe van, hasonlóképpen a közönséges füge, kö-zönséges fügefa jelzőjének (közönsé-ges); az utóbbiak bármely nyugati nyelv hatására (vö. ang. common fig ’közönséges füge’, fr. figuier commun ’közönséges fügefa’, ném. gemeiner Feigenbaum ’közönséges fügefa’ kialakulhattak (vö. még a közönséges jelzővel alkotott növényneveket).
	Elsevier’s D.B. 1412, EtSz. , Kluge: EtWb. 523 , MNy. 6: 114, NyK. 16: 278, 24: 336, Nyr. 13: 456 , Nyr. 15: 75, Nyr. 59: 216 , SzófSz., TESz. , Ulrich: Wb. 90. — L. földifüge, fügecs, fügekaktusz, fügetüskörc, indiaifüge, indiánfüge, paradicsomfüge.
	fügecs 1852: Fügecs  (Gönczi 224). J: 1852: ’Opuntia. Opuntia ficus-indica, O. ficus-barbarica, Cac-tus opuntia. Mexikó száraz vidékein honos, a kaktuszfélék (Cactaceae) csa-ládjába  tartozó  növény tyúktojás mé-retű terméssel’. — közönséges ~ 1852: Közönséges Fügecs  (Gönczi 224). J: 1852: ’a fa | a termés’.
	A fügecs és a közönséges fügecs nyelvújítási növénynevek, Gönczi Pál alkotásai. A füge ’Ficus carica’ névből szóképzéssel keletkezett a fügecs. A közönséges jelzőnek megkülönböztető szerepe van (vö. a közönséges jelzővel alkotott növényneveket). A neveknek más forrásban nincs nyomuk. 
	Egyéb elnevezései: l. fügekaktusz 
	Marzell III. 418. — L. füge.
	fügefa l. füge
	fügekaktusz 1890 k.: Fügekaktusz (L. Sz. 4869. 199); 1909: Fügekaktusz (Graumann 57); 1925: Fügekaktusz (Magyar Flóra. 737); 1966: fügekak-tusz (Csapody–Priszter: MNövSz. 64); 1974: fügekaktusznak gr. (Urania. I. 289); 1993: fügekaktuszok gr. (Élet és Tudomány 3: 77). J: 1890 k.: ’Opun-tia. Opuntia ficus-indica, O. ficus-bar-barica, Cactus opuntia. Mexikó száraz vidékein honos, a kaktuszfélék (Cacta-ceae) családjába tartozó  növény tyúk-tojás méretű terméssel’. — indián ~ 1986: indián fügekaktusz (Priszter: Növ. 65). J: 1986: ’a növény’. | kis ~ 1807: kisfige Kaktus (Magy. Fűvészk. 293). J: 1807: ’a növény’.  | közönsé-ges ~ 1986: közönséges fügekaktusz (Priszter: Növ. 65); 1989:  közönséges   fügekaktusz (Kultúrnövények  3.  16). J: 1986: ’a növény’.  | nagy ~ 1807: nagyfige Kaktus (Magy. Fűvészk. 293). J: 1807: ’a növény’.
	A fügekaktusz németből került a magyarba; a ném. Feigenkaktus ’ua.’ tükörfordításaként. Idegen nyelvi megfelőkre l. fi.  kaktusviikuna ’kak-tuszfüge’. Az indián fügekaktusz jelzője (indián) valószínűleg angol hatásra alakult ki, a többjelentésű ang. indian (vö. ang. indian  ’1. indiai; 2. indián’) fordításaként. A kisfige Kaktus a nagyfige Kaktus korrelatív párja, a magyar nyelvben keletkeztek, feltehetőleg a növény régebbi elnevezéseinek (vö. Kiffebb Indiai Fige, Nagyobb Indiai Fige (Benkő 372)) folytatásai. A közönséges fügekaktusz jelzőjének (közönséges) megkülönböztető szerepe van, bármely nyugati nyelv hatására kialakulhatott  (vö. az egyéb közönséges jelzővel létrejött neveket).
   	Egyéb elnevezései: földifüge, fü-gecs, közönséges fügecs, fügetüskörc, indiaifüge, kisebb indiaifüge, nagyobb indiaifüge, indiánfüge.	
	Benkő 372, Elsevier’s D.B. 2936, II. 1965, Kielikello 1983. 2: 40, Mar-zell III. 418, Tropical. 56. — L. füge, indiánfüge, indiaifüge,  kisebb indiaifü-ge,  nagyobb indiaifüge, Lindheimer-fügekaktusz, óriás fügekaktusz.
	fügetüskörc 1847: Füge-tüskörcz (Tóthfalusi 3. 39). J: 1847: ’Opuntia. Opuntia ficus-indica, O. ficus-bar-barica, Cactus opuntia. Mexikó száraz vidékein honos, a kaktuszfélék (Cac-taceae) családjába  tartozó  növény | a kaktusz tyúktojás méretű termése’.
	A fügetüskörc nyelvújítási név, Tóthfalusi Miklós alkotása. A füge-tüskörc szerkezetileg azonos a füge-kaktusz névvel. Tóthfalusi Miklós a kaktusz utótagot a tüskörccel helyet-tesíti; névadását ezzel indokolja:  “Ezen név [tüskörc], csekély vélemé-nyem szerint, igen könnyen ébresztené azon eszmét - mellyet mintegy képviselnie kell, - t.i. olly alany, melly tüskés, karczol = körmeivel körczöl” (Tóthfalusi 3. 39).
	Egyéb elnevezései: l. fügekaktusz.
	Tóthfalusi 3. 39. — L. fatüskörc, füge, oszloptüskörc.

G

	gájafa l. guava 
	galgotavirág  l. golgota
	genipa  1845: Genipat (Kováts 223);  1987:   genipa   (Velich    43);    1989: genipa (Kultúrnövények 3. 26).  J: 1845: ’Genipa  americana. A tró-pusi Floridában, Mexikóban, Közép-Amerikában, Nyugat-Indiában, Dél-Amerika trópusaitól Paraguayig ho-nos, a buzérfélék (Rubiaceae) család-jába tartozó örökzöld fa | a  fa  tojás-dad,  rozsdabarna termése’.
   	Nemzetközi szó; vö.: ang. genip, genipa, genipap, fr. génipa, genipat or. генипап, генипа ’ua.’, ném. Genipbaum, Genipabaum ’genipafa’ ’. A legrégebbi alakváltozat (genipat) valószínűleg a fr. genipat ’ua.’ átvétele, a később alakváltozatok kialakulásában több nyugati nyelvnek (el-sősorban angol) is szerepe lehetett, de a lat. szaknyelvi név Genipa  ameri-cana ’ua.’ előtagjának hatása is szá-mításba vehető. A szó végső forrása a guarani indián nyelv, ebből jött létre a fr. genipa, genipat, amelyből a sp. genipa alakon keresztül kialakult az újlatin genipa.
	Egyéb elnevezése: lekvárosdoboz.
   	Elsevier’s D.B. 2443, 2444, Tropi-cal. 49, Ulrich: Wb. 95, Webster’sInt-Dict. 946 .
	genipat l. genipa
	gojavafa l. guava
	golgota 1807: Golgota (Magy. Fűvészk. 214); 1843: Golgota (Bugát: Szóhalm. 158); 1890 k.: Golgota (L. Sz. 4869. 212). J: 1807: ’A Passiflora nemzetség több faja (főleg P. quad-rangularis, P. caerulea, P. edulis, P. incarnata) | a növény virága’. — Ö: ~virág 1806: Galgotavirág (Kultsár: Hazai Tud. 232: Nsz.: TESz.); 1876: golgota-virág (TermtudKözl. 26); 1897: Golgota virágnak gr. (Kert. 62); 1909: Golgotavirág (Graumann 62);  1911: Golgotavirág (Cserey: Növény-szótár 127); 1922: golgotavirág (Ré-vaiLex. XV. 230); 1925: golgotavirág (Magyar Flóra. 736); 1940: golgota-virág (Pávó 38); 1966: golgotavirág (Csapody–Priszter: MNövSz. 68); 1985: golgotavirág (Surányi 145).     J: 1806: ’a növény | a virág’.
	A golgotavirág a lat. szaknyelvi Passiflora ’ua.’ értelem szerinti megfelelője. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ném. Golgathablume ’ua.’. A névadás alapját a virág töviskoszorú alakja képezte. Az előtag (golgota) latin eredetű (vö. lat. Golgotha (annak a dombnak a neve, amelyen Krisztust keresztre feszítették)). A latinba a görögön át az arameusból került.
	Egyéb elnevezései: granadilla, gránátalmaded, Krisztus kínszenve-dése, passióvirág, szenvedésvirág.
	Marzell III. 587, TESz. . — L. ehető golgotavirág, kék golgotavirág, kékvirágú golgota, óriási golgotavirág, testszín golgota.
	golgotavirág l. golgota
   	granadilla 1664–1667: Granadilla (Lippay: Posoni kert 99); 1787: Gra-nadilla (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 343); 1845: Granadilla (Kováts 229); 1894: granadilla, grenadilla (Pal-lasLex. VIII. 90); 1922: granadilla, grenadilla  (RévaiLex. XV. 230); 1939: granadillának gr. (Natter-Nád: Virág. 383); 1966: granadilla (Csa-pody–Priszter: MNövSz. 69); 1986: grenadilla (Priszter: Növ. 70); 1987: granadilla (Velich  69); 1989: grena-dilla (Kultúrnövények  3. 20).  J:   1664–67: ’A Passiflora nemzetség több faja (főleg P. quadrangularis, P. caerulea, P. edulis, P. incarnata) | a növény termése’. 
	A granadilla nemzetközi szó; vö.: ang. granadilla, grenadilla, ném: Granadilla, fr. grenadille, or. грана-дилла, гренадилла ’ua.’.  A magyar nyelvben található alakváltozatok kia-lakulásában bármelyik nyugati nyelv hatása számításba vehető. A szó végső forrása a spanyol granada, amelynek  kicsinyítőképzős változata a grana-dilla.
	Egyéb elnevezései: l. golgota. 
	Kultúrnövények 3. 20, Tropical. 55, Webster’sIntDict. 987 . — L. lila granadilla, gránátalma, gránátalmaded.
	gránátalma 1604: granat alma (MA.); 1742: Gránát alma, Gránát-Alma (Jambressich); 1787: Gránát-Alma (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 395); 1803: gránátalma (Márton); 1827: gránátalma (PP.–Márton); 1863–73: gránátalma (Ballagi); 1925: Gránát-alma (Magyar Flóra. 742); 1966: gránátalma (Csapody–Priszter: M-NövSz. 69); 1987:  gránátalma  (Ve-lich  83). J:  1604: ’Punica granatum. Közép- és Dél-Ázsia szubtrópusi tája-in honos, a gránátalmafélék (Punica-ceae)  családjába  tartozó bokor  vagy  kis fa | a  fa  sárga,  piros  vagy lilás-vörös  színű termése’. — Ö: ~fa  1827: gránátalmafa (PP.–Márton); 1863–73: gránátalmafa (Ballagi); 1877: gránát-almafa (TermtudKözl. 110) 1894: Gránátalmafa (PallasLex. VIII. 248). J:  1827: ’a fa’. 
	A gránátalma ném. (vö. ném. Granatapfel, Granat-Apfel ’ua.’), esetleg lat. mintára keletkezett részfordítás. A lat. pomum granatum ’magvas alma’ többes száma poma granata a kései, illetőleg középkori latinban egyes számú nőnemű alakká értékelődött át gyűjtőnévként, és így válhatott gránátalma szavunk forrásává. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fi. granaattiomena ’ua.’. A gránátalmafa ugyancsak németből került nyelvünkbe, a ném. Granatapfelbaum ’ua.’ részfordításaként.
   	Egyéb elnevezései: gránátfa, kö-zönséges gránátfa, pomagránát, po-magránátalma, pomagránátfa.
	Kielikello 1983. 2: 36, Kluge: EtWb. 266 , MNyj. 31: 99–106 , SzófSz. , TESz. , Ulrich: Wb. 187. — L. gránátalmaded, gránátfa, pomag-ránát.
	gránátalmaded  1845: Gránatal-maded (Kováts 229). J: 1845: ’A Passiflora nemzetség több faja (főleg P. quadrangularis, P. caerulea, P. edu-lis, P. incarnata)’. 
	A gránátalmaded  Kováts Mihály alkotása, a gránátalma ’Punica grana-tum’ -ded képzős származéka. A -ded képző “hasonlítást jelent” (Magy. Fű-vészk. 33–4). A gyümölcs nevét grá-nátalmához hasonló termése miatt kapta; Kováts Mihály így indokolja névadását: ”Mert ezen növény gyü-mÁcse, v. magvai, a’ gránátalmáéhoz hasonlítanak” (Kováts 229). 
	Egyéb elnevezései: l. golgota.
	D. Bartha: Szóképz. 123, Kováts 229, NyÚSz. 44–5. — L. granadilla, gránátalma, lila granadilla.
	gránátalmafa  l. gránátalma
	gránátfa 1799: Gránátfa (Fábián: TermHist. 27); 1852: Gránátfa (Gön-czi 199);  1896:  gránátfa  (Kert. 333); 1894: gránátfa (PallasLex. VIII. 248); 1900: gránátfák gr. (Kert. 144); 1909: Gránátfa (Graumann 64); 1911: Grá-nátfa (Cserey: Növényszótár. 129).  J:  1799:  ’Punica granatum. Közép- és Dél-Ázsia szubtrópusi tájain honos, a gránátalmafélék (Punicaceae)  család-jába  tartozó bokor  vagy  kis fa sárga,  piros  vagy lilásvörös  színű termés-sel’. — közönséges ~ 1852: Közönsé-ges Gránátfa (Gönczi 199). J:  1852: ’a fa’.
	A gránátfa németből  (vö. ném. Granatenbaum ’ua.’) részfordítással került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. дерево гранатовое ’ua.’. A közönséges gránátfa jelzőjének megkülönböztető szerepe van, valószínűleg német mintára keletkezett (vö. az egyéb közönséges jelzővel alkotott növénynevet).
   	Egyéb elnevezései: l. gránátalma. 
	Ulrich: Wb. 187. — L. pomagrá-nát, gránátalma.
	grapefruit l. grépfrút
	grenadilla  l. granadilla
	grépfrút 1932: grape fruit (Rapaics: MagyVir. 326); 1975: grape fruit (Termtud. 309); 1976: grép frutot, grape fruit (Urania. II. 43); 1982: grépfrút (Országh: AngMSz. I. 831); 1983:  Grépfrút (Velich–V. Nagy 259); 1985: grape fruit (Surányi 138); 1986: grépfrút (Priszter: Növ. 72); 1987: grépfrut (Velich 63); 1991: grapefruit (Főzés. 83); 1991: grape fruit (Larousse 1027); 1992: grape-fruit, grépfrút (Halász: MNémSz. I. 781).  J: 1932: ’Citrus paradisi. Az Antillákon honos, a rutafélék (Ruta-ceae)  családjába tartozó fa fakósárga termése’.
	A grépfrút nemzetközi szó; vö. ang. grapefruit, fi. greippi, fr. grape-fruit, ném. Grapefruit, Grapefrucht, or. грейпфрут ’ua.’. A magy. grépfrút az ang. grapefruit ’ua.’ átvétele. A grépfrút alakváltozat a kiejtést tükrözi. Az ang. grapefruit a  grape ’szőlő’ és a fruit ’gyümölcs’ összetétele. A névadás alapját, a szőlőszerűen, fürtökben termő gyümölcs képezte.
	Egyéb elnevezése: l. citrancs. 
	Elsevier’s D.B. 2578, NyKk., Urania. (ném.) II. 44, Webster’sIntDict. 989 .
	grumihama 1983: Grumihama (Velich–V. Nagy 245); 1985: grumi-hama (Surányi 148). J: 1983: ’Euge-nia dombeyi. Dél- és Közép-Brazíli-ában őshonos, a mirtuszfélék (Myrta-ceae) családjába tartozó fa | a fa élénkvörös termése’.
   	Angolból került a magyarba; az ang. grumichama, grumixama ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. грумичама, port. grumixama, sp. grumichama ’ua.’. A szó végső forrása a portugál grumixama, grumucha-ma.
   	Elsevier’s D.B. 2653, Mansfeld 958, Webster’sIntDict. 1006 . 
	guajaba(fa) l. guava
	guajava l. guava
	guajero l. ikakó
	guava 1845: Gvajava (Kováts 234); 1894: goyava  (PallasLex. VI. 17). 1905: Guava-t gr. (Kert. 732); 1906: Guayava (Kert. 655); 1922: gu-ayava, guajava, guayaba, guaiaba (RévaiLex. XV. 739); 1976: guajava (Urania. II. 134); 1983: Guava (Velich —V. Nagy 244); 1986: guájava(fa), guáva (Priszter: Növ. 72); 1987: guava (Velich 25); 1993:  guava (Élet és Tudomány 19: 590); 1994: guavá-ból gr. (Kertbarát. 3: 45).     J:  1845:  ’Psidium  guajava. Brazíliától Dél-Mexikóig honos örökzöld, a mir-tuszfélék  (Myrtaceae) családjába tartozó fa | a  fa   kerek vagy hosz-szúkás termése’. — körtetermő ~fa 1808: körtvélytermÀ Gájafa (Bertuch VII. 23). J: 1808:  ’a fa’. — Ö: ~fa 1808: Gájafa (Bertuch VII. 23); 1881: guajava-fa (MagyLex. VIII. 351); 1894: Guayava-fa (Candolle 253); 1897: goyavafa, guavafa, gujavafa, guajavafa, kujavafa (PallasLex. XIV. 264); 1904: Guava-fának gr. (Kert. 305); 1923: goyave-fák gr. (Torday 74); 1966: guajáva-fa (Csapody–Priszter: MNövSz. 69); 1986: guájava(fa) (Priszter: Növ. 72); 1991: guajaba-fa (Főzés. 92). J: 1808: ’a fa’.
   	A guava nemzetközi szó; vö.: ang. guava, fi. guava, fr. goyave, holl. gujave, ném. Guayave, Guayabe, Guajaba, Guava, Guave, or. гойяба, port. goiaba, sp. guayaba ’ua.’. A magyar nyelvben található alakvál-tozatok nem egy nyelvből valók. A korábbi alakváltozatok közül a gvaja-va, guayava feltehetőleg a lat. szak-nyelvi név (vö. Psidium  guajava ’ua.’) utótagjának átvétele, de kialakulására a német (vö. ném. Guayave ’ua.’) is hatással lehetett. A guayaba, guaiaba alakváltozatok ugyancsak németből (vö. ném. Guayabe, Guajaba ’ua.’), az újabb guava változat pedig  angolból (vö. ang. guava ’ua.’) kerülhettek a magyarba. A guavafa, gujavafa, guajavafa német mintát követ (vö. ném. Guayaven-baum, Gujavabaum ’ua.’), a goyavafa, goyave-fák alakváltozatok francia eredetre (vö. fr. goyave ’ua.’) mutatnak. A körtvélytermÀ Gájafa egyetlen adat, nincs folytatása nyelvünkben; a ném. Birntragende Guajavabaum (Bertuch VII. 23) ’körtetermő guavafa’ fordítása. A guava végső forrása az arawak (taino) guava, guaiva; a guajava végső forrása a tupi guajava, guayava, amelyek spanyol közvetítéssel (vö. sp. guayaba ’a guavafa termése’, guayabo ’a guavafa’) kerültek Európába.
	Elsevier’s D.B. 1431, Klein: Et-DictEngl. 685, König 100–2 , Lokotsch: AmWb. 34 , Mansfeld 969, MNy.  89: 433 , Palmer 63–4 , Palmer: Neuweltwörter. 39–40, 42 , Tropical.  58–9,   Ulrich: Wb. 186, Webster’sIntDict. 1008. — L. brazil-guava, szamócaguava.
	guavafa l. guava
	gumós mombinszilva 1986: gumós mombinszilva (Priszter: Növ. 119). J: 1986: ’Spondias tuberosa. Északkelet-Brazíliában honos, a szö-mörcefélék (Anacardiaceae) család-jába tartozó fa | a fa  ovális, zöldes-sárga színű gyümölcse’.
	Az utótag mombinszilva a Spon-dias nemzetség tudományos magyar nevének átvétele (a ném. Mombin-pflaume ’Spondias; mombinszilva’ tükörfordítása). (vö. még a Spondias nemzetség egyéb mombinszilva utó-tagú neveit); a jelző valószínűleg lat. szaknyelvi név Spondias tuberosa ’ua.’ utótagjának (vö. lat. tÊber ’gyö-kérgumó’) hatására alakult ki. A növény gumós jelzőjét a gyökerén fejlődő gumókról kapta: vö. “Brazília száraz erdőiben fordul elő, ezért gyökerein kb. 20 cm-es vízraktározó gumók fejlődnek” (Urania. II. 57).
	Egyéb elnevezése: imbu.
	Genaust 373, Mansfeld 802, Ura-nia. II. 57. — L. arany mombinszilva, édes mombinszilva, mombin, mombin-szilva, sárga mombin, vörös mombin.

Gy

	gyömbéralma 1986: gyömbéralma (Priszter: Növ.  74); 1989: Gyömbér-alma (Kultúrnövények 3. 8).  J: 1986: ’Annona squamosa. Valószínűleg az Antillákon őshonos, az annonafélék  (Annonaceae)   családjába tartozó félig örökzöld  fa | a fa sárgászöld héjú, fehéres,  krémszerű  húsú termése’. 
	Valószínűleg németből került a magyarba; a ném. Gewürzapfel ’fű-szeralma’ fordításával. A ném. név utótagját lefordították (-alma) (vö. még a gyümölcs -alma utótagú neveit), az előtagját a gyömbér névvel helyettesítették. Hasonló szerkezetű névre vö. cimetalma ’Annona squamosa’, fahéjalma ’Annona cherimola’.
	Egyéb elnevezései: cimetalma, cukoralma, édes annóna.
	Marzell I. 312, Ulrich: Wb. 17. — L. cimetalma, cukoralma, fahéjalma.
	gyümölcskirály 1783: Gyümölts-Király (Benkő 353). J: 1783: ’Ana-nas. Ananas comosus, A. sativus. Dél-Amerika trópusain honos, a bromélia-félék (Bromeliaceae) családjába tarto-zó növény | a növény pikkelyes héjú, lédús termése’. 
	A gyümölcskirály valószínűleg a a gyümölcs német nevének Königsapfel ’királyalma’ hatására alkotott magyar szerkezet. A gyümölcs íze és illata miatt nevezték gyümölcskirálynak és gyümölcsök királynéjának (l. ott).
	Egyéb elnevezései: l. ananász.
	Marzell I. 261. — L. almakirály, gyümölcsök királynéja, királyalma.
	gyümölcsök királynéja 1787: GyümÀltsök’ Királynéjának gr. (Má-tyus I.: Ó és Új Diaet. 344); 1824: gyümőltsök királynéjának gr. (Szabó József: Csalhatatlan kert. 82). J: 1787: ’Ananas. Ananas comosus, A. sativus. Dél-Amerika trópusain honos, a broméliafélék (Bromeliaceae) családjába tartozó növény | a növény pikkelyes héjú, lédús termése’. 
	A gyümölcsök királynéja feltehetőleg a ném. név Königsapfel ’király-alma’ hatására alkotott magyar szerkezet. Mátyus István így indokolja a névadást: “különös kedves ízéért ’s uzagjáért, uokaktól GyümÀltsök’ Királynéjának-is mondatik” (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 344).
	Egyéb elnevezései: l. ananász.
	Marzell I. 261. — L. almakirály, gyümölcskirály, királyalma.
	-gyümölcs(ű) l. csillaggyümölcs, kakigyümölcs, kenyérfagyümölcs, ke-nyérgyümölcs, mirtuszgyümölcs, pálma-gyümölcs, passiógyümölcs, szívgyümöl-csű

H

	hamislicsi 1976: hamis-licsinek gr. (Urania. II. 63); 1986: hamislicsi (Priszter: Növ. 77); 1989: hamislicsi (Kultúrnövények 3. 12). J: 1976: ’Nephelium lappaceum. Indiától Viet-námig és Indonéziában honos, a szap-panfafélék (Sapindaceae) családjába tartozó  fa | a  fa  kívül  puha tüskék-kel borított, belül fehér áttetsző húsú termése’.
	A hamislicsi részfordítással került németből a magyarba; a ném. falscher Litchi ’ua.’ előtagjának lefordításával, utótagjának átvételével jött létre. A névadás alapja, hogy a növény a licsi közeli rokona.
	Egyéb elnevezései: l. rambután.
	Mansfeld 819, Urania. (ném.) II. 64. — L. licsi.
	hikori 1912: hickory (RévaiLex. IV. 304); 1966: hikori (Csapody–Priszter: MNövSz. 79); 1986: hikori (Priszter: Növ. 80). J: 1912: ’Carya. Carya illinoinensis, Hicoria pecan, H. oliva. Amerikában és Mexikóban honos, a diófélék (Juglandaceae) családjába tartozó fa | a fa hosszúkás, diószerű termése’. — Ö: ~dió 1895: Hikkóri-dió (PallasLex. IX. 198); 1912: hikkoridió (RévaiLex. IV. 304); 1966: hikori-dió (Csapody–Priszter: MNövSz. 79); 1974: hikoridió (Ura-nia. I. 207); 1986: hikoridió (Priszter: Növ. 80); 1992: hikkoridió (Larousse 109). J: 1895: ’a termés’. | ~diófa  1878: Hikory-diófák gr. (Termtud-Közl. 279). J: 1878: ’a fa’.  | ~fa 1895: hikkóri-fa (PallasLex. IX. 198); 1909: Hikkoryfa (Graumann 74); 1911: hikkoryfa (Cserey: Növény-szótár. 54); 1966: hikori-fa (Csa-pody–Priszter: MNövSz. 79); 1986: hikorifa (Priszter: Növ. 80). J: 1895: ’a fa’.
	A hikori nemzetközi szó; vö.: ang. hickory, fr. hickory, ném. Hickory: ’ua.’. A magyarba a németből kerülhe-tett. A hikorifa a ném. Hickorybaum ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre. A hikoridió és a hikoridiófa ugyancsak németből került a magyarba részfordítással (vö. ném. Hickorynuss ’hikori-dió’, Hickorynussbaum ’hikoridiófa’). A hikori végső forrása a (virginiai) algonkin  *pawcohiscora (*pawcohic-cora), ennek folytatása a pokahickory, amelynek rövidített alakja a hickory.
	Egyéb elnevezései: l. pekándió.
	Elsevier’s D.B. 4100, Lokotsch: AmWb. 36 , MNy.  89: 435  , Pal-mer 68 , Palmer: Neuweltwörter. 45–6 , Urania. (ném.) I. 212, Webster’s-IntDict. 1065 .
	hikoridió(fa) l. hikori
	hikorifa l. hikori
   	hurma 1989: hurma (Kultúr-növények 3. 30). J: 1989: ’Ázsiában honos, az ébenfafélék (Ebenaceae)  családjába tartozó fa (Diospyros kaki) gömbalakú, citrom- vagy narancssárga színű termése’.
	Idegen szó; valószínűleg a gyü-mölcs török elnevezésének hurma ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfele-lőkre l. or. хурма ’ua’.
   	Egyéb elnevezései: l. datolyaszilva.
	DeutschTürkWb. 139, Elsevier’s D.B. 3127, Kultúrnövények 3. 30.

I, Í

	igazi datolyafa l. datolya
	igazi datolyapálma l. datolya
	igazi kókuszpálma l. kókusz
	igazi pisztácia l. pisztácia
	igazi szentjánosfa l. szentjánosfa
	igazi szentjánoskenyérfa l. szentjá-noskenyér
	ikakó 1895: ikakónak gr. (Pallas-Lex. IX. 571); 1983: ikakót gr. (Ve-lich–V. Nagy 254). J: 1895: ’Chryso-balanus icaco. Közép-Amerikában  Dél-Amerikában és Nyugat-Afrika trópusain honos, az aranyszilvafélék (Chrysobalanaceae) családjába tartozó növény szilvaszerű terméssel’. — Ö: ~-aranymakk 1845: Icaco aranymakk (Kováts 255). J: 1845: ’a fa | a gyü-mölcs’. | ~cserje 1986: ikakócserje (Priszter: Növ. 84). J:  1986: ’a fa’. | ~fa 1895: Ikakófa (PallasLex. IX. 570); 1909: Ikakófa (Graumann 77); 1966: ikakó-fa (Csapody–Priszter: MNövSz. 83); 1986: ikakófa (Priszter: Növ. 84). J: 1895: ’a fa’.  | ~guajero 1912: ikakó guajero (RévaiLex. IV. 475). J: 1912: ’a fa | a gyümölcs’. | ~szilva 1890 k.: Ikako szilva (L. Sz. 4869. 259); 1895: ikakószilva (Pal-lasLex. IX. 571);  1966: ikakó-szilva (Csapody–Priszter: MNövSz. 83); 1974: ikakószilva (Urania. I. 410); 1983: Ikakószilva (Velich–V. Nagy 254); 1989: ikákószilva (Kultúrnö-vények 3. 10). J: 1890 k.: ’a gyümölcs’.
	Az ikakó nemzetközi szó; vö.: ang. icaco, fr. icaquier, or. икако ’ua.’. A magyar alakok kialakulására több nyugati nyelv, elsősorban a német és az angol  is hatással lehetett. Az ikakó-aranymakk elnevezésre egy adat van, a név Kováts Mihály alkotása. A név a lat. szaknyelvi Chrysobalanus icaco ’aranymakk-ikakó’ részfordítása. Az ikakóguajero összetétel utótagja a ném. Guajara ’ua.’ átvétele. Az ikakószilva részfordítással került a magyarba, a ném. Icaco-pflaume ’ua.’ előtagjának átvételével, és utótagjának fordításával. Idegen nyelvi megfele-lőkre l. ang. icaco plum ’ua.’.  Az ikakócserje és ikakó-fa összetételek ‑cserje és ‑fa utótagjának kiegészítő, magyarázó szerepe van. Az ikakó végső forrása az arawak nyelv, amelyből létrejött a sp. icaco, hicaco.
	Egyéb elnevezései: aranymakk, kókuszszilva.
	Elsevier’s D.B. 2914, Genaust 110, Kováts 255, König 108–9 , Mansfeld 426, Tropical. 42, Webster’sIntDict. 119 . — L. aranymakk.
	ikakó-aranymakk l. ikakó
	ikakócserje l. ikakó
	ikakófa l. ikakó
	ikakóguajero l. ikakó
	ikakószilva l. ikakó 
	ikerszilva l. kínai ikerszilva
	ilalma l. ilama
	ilama 1983: Ilalma (Velich–V. Nagy 244); 1985: ilama (Surányi 148); 1986: ilama(fa) (Priszter: Növ. 84). J: 1983: ’Annona diversifolia. Dél-Mexikóban, Guatemalától Nicara-guáig honos, az annonafélék (Anno-naceae)  családjába tartozó fa | a fa ovális vagy kerekded termése’. — Ö: ~fa 1986: ilama(fa) (Priszter: Növ. 84). J: 1986: ’a fa’.
	Az angolból került a magyarba, az ang. ilama ’ua.’ átvétele. Az ilalma alakváltozat lehet nyomtatási hiba. Az ilamafa összetételben a fa utótag értelmesítő, magyarázó elem. A ilama végső forrása a nahua ilamatzapotl, amely az ilamatl ’öreg asszony’ (mi-vel a gyümölcs öregasszony fejéhez hasonlít) és tzapotl ’szapodilla’ szavak összetétele. Ebből jött létre a mexikói sp. ilama alakváltozat. 	
	Mansfeld 208, Webster’sIntDict. 1125 .
	ilamafa l. ilama
	imbu 1983: Imbu (Velich–V. Nagy 251); 1985: imbu (Surányi 148); 1986: imbu (Priszter: Növ. 84). J: 1983: ’Spondias tuberosa. Északkelet- Brazíliában honos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) családjába tartozó fa | a fa  ovális, zöldessárga gyümölcse’.
	Idegen szó; angolból került a magyarba; az ang. imbu mango ’im-bumangó’ előtagjának átvétele.
	Egyéb elnevezései: l. gumós mom-binszilva.
	Mansfeld 802.
	indiaifüge 1664–7: Indiai füge (Lippay: Posoni kert 106);  1787: In-diai FigérÀl (Mátyus I.: Ó és az Új Diaet. 448); 1807: Indiai Fige (Magy. Fűvészk. 293). 1845: Indiai fige (Ko-váts 256); 1895: indiai füge (Pal-lasLex. X. 23); 1916: indiai füge (Ré-vaiLex. XIV. 761). J: 1664–7: ’Opuntia. Opuntia ficus-indica, O. fi-cus-barbarica, Cactus opuntia. Mexikó száraz vidékein honos, a kaktuszfélék (Cactaceae) családjába  tartozó  nö-vény | a kaktusz tyúktojás méretű termése’. — kisebb ~ 1783: Kiffebb Indiai Fige  (Benkő 372). J: 1783: ’a növény | a gyümölcs’. | nagyobb  ~ 1783: Nagyobb Indiai Fige (Benkő 372); 1845: Nagyobb Indiaifige (Kováts 335). J: 1783: ’a növény | a gyümölcs’.
	Az indiaifüge a a lat. szaknyelvi Opuntia ficus-indica ’ua.’ utótagjának tükörfordítása (ficus-indica ’indiaifü-ge’), de kialakulására hatással lehetett a ném. indische Feige ’indiaifüge’, indianische Feige ’indiánfüge’  is. A Kiffebb Indiai Fige (1783) a Nagyobb Indiai Fige  (1783) korrelatív párja. Ezek ugyancsak  német mintát követő tükörfordítások  (vö. ném. Gröffere indianifche Feige ’nagyobb indiai/ indiánfüge’ (Benkő 372)). Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. indian fig, fr. figuier d’Inde, figuier indien, holl. Indische vijg, ol. fico de India, or. фига индийская, port. Figo da India ’ua.’. 
	Egyéb elnevezései: l. fügekaktusz.
	Benkő 372, Elsevier’s D.B. 2936, Mansfeld 189, Marzell III. 418. — L. füge, indiánfüge.
 	indiai jujuba l. jujuba
	indiai mangó(fa) l. mangó
	indiai pálmagyümölcs 1845: Indiai palmagyümÀcs (Kováts 256). J: 1845: ’Tamarindus indica. Afrikában őshonos, a lepényfafélék (Caesalpiniaceae) családjába tartozó fa  barnás hüvelytermése’. 
	Az indiai pálmagyümölcs Kováts Mihály alkotása; a lat. szaknyelvi név Tamarindus indica ’ua.’ mintájára ke-letkezett. A lat. szaknyelvi név előtagjának (Tamarindus) forrása az arab tamr hindi ’indiai datolya’, az utótag jelentése ’indiai’. A datolya nevet Kováts a pálmagyümölccsel helyettesítette. A névnek nincs folytatása. 
	Egyéb elnevezései: l. tamarindusz. 
	Genaust 358, Marzell IV. 571. — L. indiai pálmaszőlőfa, pálma.
	indiai pálmaszőlőfa 1845: Indiai palmagyümÁcs — pálmaszÀlöfa (Ko-váts 256). J: 1845: ’Tamarindus indi-ca. Afrikában őshonos, a lepényfa-félék (Caesalpiniaceae) családjába tar-tozó fa barnás hüvelyterméssel’.
	Az indiai pálmaszőlőfa Kováts Mihály alkotása  a lat. szaknyelvi név (Tamarindus indica)  mintájára.  A lat. szaknyelvi név előtagjának (Tama-rindus) forrása az arab tamr hindi ’indiai datolya’, az utótag (indica) jelentése ’indiai’. Kialakulására esetleg hatással lehetett a ném. Indischer Tamarindenbaum ’indiai tamarindusz- fa’ is. A nevet más nem használta. 
	Egyéb elnevezései: l. tamarindusz. 
	Marzell IV. 571. — L. indiai pálmagyümölcs, pálma.
	indiai tamarindusz(fa) l. tamarindusz
	indiánfüge 1987: indiánfüge (Ve-lich 75); 1989:  indián  füge (Kultúr-növények 3. 16); 1993: indiánfügét gr. (Élet és Tudomány 3: 77). J:  1987: ’Opuntia. Opuntia ficus-indica, O. fi-cus-barbarica, Cactus opuntia. Mexikó száraz vidékein honos, a kaktuszfélék (Cactaceae) családjába  tartozó  növény | a kaktusz termése’.
	Az indiánfüge újabb elnevezés a növény, ill. gyümölcs régebbi  indiaifüge (l. ott) neve mellett.  Valószínűleg az ang. Indian fig ’ua.’ tü-körfordítása, ahol az előtagnak két jelentése van: 1. ’indiai’; 2. ’indián’. Az angol név előtagját az indián jelentéssel fordították magyarra. A kettősség a németben is megtalálható (vö. ném. indische Feige ’indiaifüge’, indianische Feige ’indiánfüge’.
	Egyéb elnevezései: l. fügekaktusz.
	Elsevier’s D.B. 2936, Marzell III. 418. — L. füge, indiaifüge.
	indián fügekaktusz l. fügekaktusz 	indusdió 1893: indus dió (Pal-lasLex. I. 242); 1911: indus dió (Ré-vaiLex. I. 573). J: 1893: ’Valószí-nűleg Brazíliában honos, a szömörce-félék (Anacardiaceae) családjába tar-tozó örökzöld fa (Anacardium occi-dentale) vese alakú termése’.
	Az indusdió összetétel előtagja valószínűleg a gyümölcs egyéb ném. elnevezései (vö. westindische Nieren-baum ’nyugat-indiai-vesefa’, west-indischer Herzfruchtbaum ’nyugat-indiai-szívgyümölcsfa’ alapján  létrejött magyar alakulat. Az értelmező, magyarázó -dió utótag ugyancsak létrejöhetett a gyümölcs más elnevezéseinek (vö. magy. akazsudió, nyugat-indiai-elefántdió, kesudió,  vesedió; ném. Tintennuß ’tintadió’, Mahagony-nuß ’mahagónidió’ mintájára.
	Egyéb elnevezései: l. kesu. 
	Elsevier’s D.B. 1378, Marzell  I. 251, Ulrich: Wb. 14.

J

	jákafa 1890 k.: Jakfa (L. Sz. 4869. 268); 1894: Jákafa (Candolle 311); 1895: jakkfa, jacqueirafa (PallasLex. IX. 390); 1966: jákafa (Csapody–Priszter: MNövSz. 87); 1975: jákfa (Termtud. 309); 1986: jákafa (Prisz-ter: Növ. 95).  J: 1890 k.: ’Artocarpus integrifolia, A. heterophyllus. Délnyu-gat-Indiában honos, az eperfafélék  (Moraceae) családjába tartozó fa hatalmas, 40 kg-os terméssel’.
	A jakfa, jákfa a  ném. Jackbaum ’Jack-fa’ átvétele. A jacqueirafa (1895) francia (vö. fr. jacquier ’ua.’) átvételre utal, de német közvetítéssel (vö. ném. Jaqueira ’ua.’) is bekerülhetett a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. jack-tree, or. як-дерево ’ua.’. A jákafa valószínűleg a port. jaca ’ua.’ átvétele, amelyet értelmesítő -fa utótaggal láttak el (vö. még holl. Jacca ’ua.’). A szó végső forrása a régi indián cakráä ’kerék, kerek’, amelyből a malajalam chakka ’valami kerek’ alakult ki, amelynek a port. jaca a folytatása.
	Egyéb elnevezései: l. dzsekfrút. 
	Elsevier’s D.B. 2998, Klein: Et-DictEngl. 823 , Mansfeld 74, Tro-pical. 7. — L. dzsekfrút.
	jakfa, jákfa l. jákafa
	jambóza 1787: Jambofa (Mátyus I.: Ó és az Új Diaet. 343); 1890 k.: Jambosa (L. Sz. 4869. 269); 1966: jambóza (Csapody–Priszter: MNövSz. 87); 1986: jambóza (Priszter: Növ. 142). J: 1787: ’Syzygium jambos, Eugenia jambos, Jambosa vulgaris. Kelet-Ázsiában honos, a mirtuszfélék (Myrtaceae) családjába tartozó fa | a fa körte alakú, sárgás termése’. —közönséges ~ 1894: közönséges jambóza (Candolle 252). J: 1894: ’fa | a gyümölcs’. 
	Nemzetközi szó; vö.: fr. jambosier, or. джамболан, ямболан ’ua.’, ném. Jambusenbaum ’jambózafa’. A jambóza a régi lat. szaknyelvi Jam-bosa vulgaris ’ua.’ előtagjának az át-vétele. A közönséges jambóza jelzőjé-nek (közönséges) megkülönböztető szerepe van, valószínűleg a franciából került a magyarba (vö. az egyéb közönséges jelzős növényneveket). 
	Egyéb elnevezései: l. rózsaalma. 	Elsevier’s D.B. II. 1965, 2252, König 116–7, Ulrich: Wb. 86. — L. jambul, malakkai jambóza.
	jambul 1925: Jambul (RévaiLex. XVII. 255); 1986: jambul (Priszter: Növ. 142). J: 1925: ’Syzygium jambos, Eugenia jambos, Jambosa vulgaris. Kelet-Ázsiában honos, a mirtuszfélék (Myrtaceae)  családjába tartozó fa | a fa körte alakú, sárgás termése’.
	A jambul az ang. jambul, jambool ’ua.’ átvétele. A szó végső forrása szanszkrit, amelyből létrejött a hindusztáni jambÊl. 
	Egyéb elnevezései: l. rózsaalma.	Elsevier’s D.B. 3010, Klein: EtDictEngl. 824 , Webster’sIntDict. 1209 . — L. jambóza, malakkai jambóza.
	jánoskenyér 1983: jánoskenyér (Velich–V. Nagy 185). J:  1983: ’Kis-Ázsia és Szíria területein őshonos, a lepényfafélék (Caesalpiniaceae) csa-ládjába tartozó örökzöld fa (Ceratonia siliqua) barna hüvelytermése’. — Ö: ~fa 1983: jánoskenyérfa (Velich–V. Nagy 184). J: 1983: ’Ceratonia siliqua. Kis-Ázsia és Szíria területein őshonos, a lepényfafélék (Caesalpi-niaceae) családjába tartozó örökzöld fa’. 
	A jánoskenyér és a jánoskenyérfa tükörszavak; a ném. Johansbrot ’já-noskenyér’, Johannisbrotbaum, Jo-hannisbrodbaum ’jánoskenyérfa’ szó szerinti fordításával kerültek a ma-gyarba.
	Egyéb elnevezései: l. szentjános-kenyérfa. 	
	Kluge: EtWb. 333 , Mansfeld 437, Marzell I. 898, Ulrich: Wb. 50. — L.  szentjánosfa, szentjánoskenyér.
	jánoskenyérfa l. jánoskenyér
	japán aktinídia 1986: japán aktinídia (Priszter: Növ. 28). J: 1986: ’Actinidia arguta. Japánban, Koreá-ban, Észak- és Nyugat-Kínában, va-lamint a Szovjetúnió bizonyos terüle-tein honos, az aktinídiafélék  (Actini-diaceae) családjába tartozó lombhul-lató kúszónövény | a növény barna ter-mése’.
	A japán aktinídia angolból részfordítással került a magyarba. A név az ang. Japanese actinidia ’ua.’ előtagjának lefordításával, utótagjának átvételével jött létre. A névadás alapja a növény előfordulási helye volt, erre utal az előtag, az utótag a latin szaknyelvi Actinidia ’ua.’ névre megy vissza.
	Egyéb elnevezései: l. japánegres.
	Mansfeld 246. — L. amuri aktinídia, kínai aktinídia, mandzsu aktinídia. 
	japánegres 1974: japánegres (Urania. I. 339); 1983: Amur- vagy japán egres (Velich–V. Nagy  232); 1987: japán egres (Velich  29); 1986: japán egres (Priszter: Növ. 28). J: 1974: ’Actinidia arguta. Japánban, Koreában, Észak- és Nyugat-Kínában, valamint a Szovjetúnió bizonyos területein honos, az aktinídiafélék  (Actinidiaceae) családjába tartozó lombhullató kúszónövény | a növény barna termése’. 	
	Tükörszó; a ném. Japanische Stachelbeere ’ua.’ szó szerinti fordítása. A japánegres előtagja (japán) a növény előfordulási helyére utal; hasonló jelzős elnevezésre vö. az amur, japán, kínia jelzős neveket; az -egres utótag az egzotikus gyümölcsnek a közismert egreshez való hasonlóságára utal (vö. még a gyümölcs -egres utótagú elnevezéseit).
	Egyéb elnevezései: amuregres, japán aktinídia.
	Mansfeld 246, Urania. I. 339, Urania. (ném.) I. 352.
   	japáninaspolya l. japánnaspolya
	japánnaspolya 1899: japán nasz-polya (Kert. 89); 1902: Japán naspolya (Kert. 231), japáni naspolya (Kert. 600); 1912: japán naspolya (RévaiLex. VI. 642); 1966: japán-naspolya (Csapody–Priszter: MNöv-Sz. 87); 1975: japán naspolya (Term-tud. 309); 1983: japán naspolya (Velich–V. Nagy 48); 1986: japán-naspolya (Priszter: Növ. 86); 1987: japán naspolya (Velich 4);  1991: ja-pán naspolya (Főzés. 79). J: 1899: ’Eriobotrya   japonica, Mespilus japo-nicus. Kínában és  Japánban őshonos, a rózsafélék (Rosaceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa almaszerű, citromsárga vagy narancsvörös termé-se’. 
   	Tükörszó; a ném. japanische Mispel, japanische   Wallmispel (Wellmispel) ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. башмала японская  ’ua.’.
	Egyéb elnevezése: loquat. 
	Elsevier’s D.B. 3375, 3376, Mans-feld 368, Marzell II. 282, Tropical. 8, Ulrich: Wb. 83.
	jóféle szentjánoskenyérfa l. szentjá-noskenyér
	jujuba 1578: Iuiuback (Mél.: Herb. 159); 1643/1673: jajubákok gr. (Comen. Janua 25: Nyr. 13: 121); 1745: Jujuba (Taxa 46); 1787: Juju-ba, Jujubák (Mátyus I.: Ó és az Új Diaet. 423); 1793: Jujubáck (Grossin-ger: HistPhys. 306); 1966: jujuba  (Csapody–Priszter:  MNövSz.  89);  1976: jujuba (Urania. II. 79); 1985: jujuba (Surányi 142);   1986: jujuba-(fa) (Priszter: Növ. 89); 1987: jujuba (Velich 1); 1993: jujuba (Élet és Tudomány 17: 526). J: 1578: ’Ziziphus jujuba, Z. sativa, Z. vulgaris. Dél-Európában, Nyugat-Ázsiában, Északnyugat-Indiában, Észak-Kínában és Japánban őshonos, a bengefélék  (Rhamnaceae) családjába tartozó fa | a fa csonthéjas,  hosszúkás,  vöröses-rozsdabarna termése’. — indiai ~ 1783: Indiai jujuba (Benkő 342); 1894: Indiai jujuba (Candolle 206). J: 1783: ’a fa | a gyümölcs’. | vörös ~ 1745: Veres Jujubák  (Taxa  4); 1783: Veres Jujuba (Benkő 342); 1895: vörös Jujuba (PallasLex. IX. 994). J: 1745: ’a fa | a gyümölcs’. — Ö: ~datolya 1986: jujubadatolya (Priszter: Növ. 89). J: 1986: ’a fa | a gyümölcs’.  | ~fa 1890 k.: Jujubafa (L. Sz. 4869. 272); 1895: Jujubafa (PallasLex. IX. 994); 1986: jujuba(fa) (Priszter: Növ. 89); 1992: jujubafa (Larousse 302); 1993: jujubafa (Élet és Tudomány 17: 526). J: 1890 k.: ’a fa’. | közönséges ~fa  1852: Közönséges Jujubafa (Gönczi 209). J: 1852: ’a fa’.  | vörös ~fa 1895: vörös Jujubafa (PallasLex. IX. 994).  J: 1895: ’a fa’.
	A jujuba nemzetközi szó; vö.: ang. jujuba, jujube, fr. jujubier, jujube, ném. Jujube, or. ююба ’ua.’. A legkorábbi alakváltozatok latinból, a lat. szaknyelvi név utótagjának Zizyphus jujuba ’ua.’ átvételével kerültek nyelvünkbe; az újabbak kialakulásában több nyugati nyelv hatása is számításba vehető. A jujubákok (1643) lehet félreértés eredménye, ahol a Iuiuback (1578), Jujubáck (1793) alakváltozatokat egyes számnak, a jujubákok (1643) változatot pedig többes számnak tekintették. A jujubafa utótagja (fa) értelmesítő, magyarázó elem. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. jujuba tree  ’jujubafa’. A jujubadatolya valószínűleg a magyar nyelvben kelet-kezett összetétel, amelynek utótagja a gyümölcs egyéb -datolya utótagú elnevezései hatására alakulhatott ki  (vö. ang. Chinese date, ném. Chinesische Dattel ’kínaidatolya’. A közönséges jujubafa feltehetőleg németből került a magyarba, a ném. gemeine Jujube ’közönséges jujuba’ részfordításaként. Idegen nyelvi megfelelőkre l. még ang. common jujube, fr. jujubier commun ’közönséges jujuba’. A régi magyar nyelvi indiai jujuba részben a fr. Jujubier de l’Inde  (Candolle 206) ’ua.’, részben a német Jujubier des Indes   (Benkő 342) ’ua.’ mintára alakult ki. A vörös jujuba, vörös jujubafa jelzője németből került a magyarba (vö. ném. rothe Brustbeere ’vörös mellbogyó’,  rother Brustbeerbaum  ’vörös mellbogyófa’), az utótag a lat. szaknyelvi név Zizyphus jujuba ’ua.’ utótagjának átvétele. A jujuba végső forrása a görög zizyphon ’jujubafa, jujuba’, amelynek folytatása a lat. zizyphum ’jujuba’, zizyphus ’jujuba-fa’. 
	Egyéb elnevezése: kínaidatolya.
	Benkő 342, Candolle 206, Else-vier’s D.B. 1452, Klein: EtDictEngl. 835 , Mansfeld 833, Marzell IV. 1247, Nyr. 13: 121, Tropical. 18, Ulrich: Wb. 256, Webster’sIntDict.  1224 . — L. afrikai jujuba, datolya, fekete jujuba.
	jujubadatolya l. jujuba
	jujubafa l. jujuba
	jukka l. bogyósjukka 
	juviadió 1893: juviadió (Pallas-Lex. III. 180). J: 1893: ’Bertholletia excelsa. Dél-Amerika trópusain ho-nos, a fazékfafélék (Lecythidaceae) családjába tartozó fa | a fa há-romszögletű, csontkemény héjú ter-mése’.
	A juviadió németből részfordí-tással került a magyarba. Az előtag (juvia) a ném. Juvianuß ’ua.’ előtagjának átvétele, a -dió pedig a német név utótagjának a fordítása (vö. még a gyümölcs -dió, ‑mandula, -gesztenye utótagú neveit).  
	Egyéb elnevezései: l. Para-dió.
	Elsevier’s D.B. 765, Marzell I. 581.

K

	kaimitófa 1894: Kaimitó-fa (Candolle 296). J: 1894: ’Pouteria caimito, Lucuma caimito. Perutól  Ke-let-Ecuadorig, a Felső-Amazonas vi-dékétől Guyanáig honos, a szapodilla-félék (Sapotaceae) családjába tartozó fa gömbölyű vagy hosszúkás ter-méssel’.
	A lat. szaknyelvi Lucuma caimito, Pouteria caimito ’ua.’ utótagjának átvétele. A -fa utótag értelmesítő, magyarázó elem. A caimito végső forrása ismeretlen.
	Egyéb elnevezése:  abiu. 
	Genaust 85, Mansfeld 1044. — L. kainitófa.
	kainitófa 1894: Kainitó-fa (Candolle 294). J: 1894: ’Chrysophyl-lum cainito. Közép-Amerikában és Nyugat-Indiában honos, a szapodilla-félék (Sapotaceae) családjába tartozó  örökzöld fa kerek, ritkábban lapított, fényes felületű terméssel’.
	A lat. szaknyelvi Chrysophyllum cainito ’ua.’ utótagjának átvétele. A ‑fa utótag értelmesítő, magyarázó elem. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. caimitier, cahimitier, or. каимито, sp. caimitoro ’ua.’.  A cainito végső forrása valamelyik amerikai bennszü-lött nyelv.
	Egyéb elnevezései: l. csillagalma.
	Genaust 85, Elsevier’s D.B. 919, Mansfeld 1049. — L. kaimitófa.
	-kajszin l. dél-amerikai-kajszin, szentdomingói-kajszin
	kajufa l. kesu
	kakifa 1908: kákifa (Gyümölcs-kertész. 278). J: 1908: ’Diospyros kaki. Ázsiában honos, az ébenfafélék (Ebenaceae) családjába tartozó fa gömbalakú, citrom- vagy narancssárga színű terméssel’.
	Németből került a magyarba,  a ném. Kakibaum ’ua.’ részfordításaként. 
	Egyéb elnevezései: l. datolyaszilva.
	Elsevier’s D.B. 3127. — L. ame-rikai kakiszilva, égi kakiszilva, kaki-gyümölcs, kakiszilva, virginiai kaki-szilva.
	kakigyümölcs 1908: Kaki-gyü-mölcs, kakigyümölcs (Gyümölcsker-tész. 278); 1909: káki gyümölcs (Gyümölcskertész. 220). J: 1908: ’Ázsiában honos, az ébenfafélék (Ebe-naceae) családjába tartozó fa (Diospy-ros kaki) gömbalakú, citrom- vagy na-rancssárga színű termése’. 
	Németből került a magyarba; a ném. Kaki-Frucht ’ua.’ részfordításaként.
	Egyéb elnevezései: l. datolyaszilva.
	Brücher 402. — L. amerikai kakiszilva, égi kakiszilva, kakifa, kakiszilva, virginiai kakiszilva.
	kakiszilva  1909: Káki- vagy Lotusz-szilva (Gyümölcskertész. 220); 1966: kaki-szilva (Csapody–Priszter: MNövSz. 91); 1976: kaki-szilva (Ura-nia II. 186); 1986: kakiszilva (Priszter: Növ. 90); 1987: kakiszilva (Velich  5); 1989: kákiszilvát gr. (Kultúrnövények 3. 30); 1991: kakiszilva (Főzés. 94); 1993: kakiszilvát gr. (Élet és  Tudo-mány  15: 467). J: 1909: ’Diospyros kaki. Ázsiában honos, az ébenfafélék (Ebenaceae) családjába tartozó fa | a  fa gömbalakú, citrom- vagy narancs-sárga színű termése’. — ázsiai ~ 1986: ázsiai kakiszilva (Priszter: Növ. 90). J: 1986:  ’a fa  | a gyümölcs’. 
	A kakiszilva németből került a magyarba; a ném. Kakipflaume ’ua.’ részfordításaként. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. kaki plum, kakee plum, fi. kakiluumu ’ua.’. Az ázsiai kakiszilva jelzője valószínűleg a magyar nyelvben keletkezett, a növény, illetve a gyümölcs származási helyére utal, megkülönböztető szerepe van, a Diospyros nemzetség egyes fajainak elkülönítésére szolgál (vö. a Diospyros nemzetség amerikai, olasz, virginiai jelzős neveit).
	Egyéb elnevezései: l. datolyaszilva.
	Elsevier’s D.B. 3127, Mansfeld 1055, Tropical. 27, Urania. (ném.) II. 190, Webster’sIntDict. 1231. — L. amerikai kakiszilva, datolyaszilva  égi kakiszilva, kakifa, kakigyümölcs, kaki-szilva, virginiai kakiszilva.
	-kaktusz l. fáklyakaktusz, fügekak-tusz, indián fügekaktusz, kis fügekak-tusz, nagy fügekaktusz, közönséges fü-gekaktusz, Lindheimer-fügekaktusz, óriás fügekaktusz, oszlopkaktusz, perui oszlopkaktusz
	kamerundió 1896: kamerundió (PallasLex. XII. 270). J: 1896: ’Arachis hypogaea. Dél-Amerikában honos, a pillangósvirágúak (Fabaceae) családjába tartozó, lágyszárú növény | a növény szivacsos hüvelytermése ehető magokkal’.
	Németből részfordítással került a magyarba. A ném. Kamerunnuß  ’ua.’ előtagjának változatlan átvételével, utótagjának lefordításával jött létre (vö. még a termés egyéb -dió, ‑mogyoró, ‑mandula utótagú elnevezéseit). 
 	Egyéb elnevezései: l. földimogyoró.
	Marzell I. 371. 
	kanisztel 1983: Kanisztel (Velich–V. Nagy 248); 1985: kanisztel (Surányi 148); 1987: kanisztel (Velich 51). J: 1983: ’Pouteria campechiana, Lucuma nervosa, L. salicifolia. Mexi-kótól Brazíliáig honos, a szapodilla-félék (Sapotaceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa narancssárga vagy citromsárga színű termése’.
	Angolból került nyelvünkbe; az ang. canistel ’ua.’ átvétele. A szó végső forrása az amerikai spanyol canistel, canisté.
   	Egyéb elnevezései: l. tojásfa. 
    	Mansfeld 1044–5, Webster’sInt-Dict. 327 .
	káposzta-pálma l. kateku-káposzta-pálma
   	karajosszőlő 1845: Karajos szÀlÀ (Kováts 265). J: 1845: ’Coccoloba  uvifera. Mexikótól Dél-Amerika észa-ki részéig, Nyugat-Indiában, Floridá-ban, a homokos tengerpartokon honos, a keserűfűfélék (Polygonaceae) csa-ládjába tartozó örökzöld fa | a fa für-tökben álló, pirosas termése’.
	A Karajos szÀlÀ Kováts Mihály alkotása, a név -szőlő utótagja a lat. szaknyelvi Coccoloba  uvifera utótag-jának (vö. •vifer ’szőlőtermő’) hatására alakult ki. Az előtagot (karajos) Kováts ezzel indokolja: ”E’nek  gyümÁcsében három fijókú fadió van; ’s a’ magva három karajból áll, és ezért neveztetik karajos bogyónak...” (Kováts 265). A névnek más forrásban nincs nyoma.
	Egyéb elnevezései: l. szőlősóska.
	Genaust 378, Kováts 265, Marzell I. 1066.
	karambola 1975: carambola (Termtud. 309); 1983: Karambola (Velich–V. Nagy  259); 1985: karam-bola (Surányi 148);  1986: karambo-la(fa) (Priszter: Növ. 92); 1987:  ka-rambola  (Velich  39); 1991: karam-bola (Főzés. 93); 1994: karambolát gr. (Kertbarát. 3: 43). J: 1975: ’Averr-hoa carambola. Valószínűleg Dél-kelet-Ázsiában őshonos, az uborkafa-félék (Averrhoaceae) családjába tar-tozó fa | a  fa  sárga  színű termése’. —    Ö: ~fa 1890 k.: Carambolafa (L. Sz. 4869. 89); 1986: karambola(fa) (Priszter: Növ. 92).  J: 1890 k.: ’a fa’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. caram-bola,  fi. karambola, fr. carambolier, ném. Karambole, or. карамбола, sp. carambola: ’ua.’. A legkorábbi  alak-változat (carambola) a lat. szaknyelvi Averrhoa carambola ’ua.’ utótagjának átvétele, a későbbi karambola angol-ból (vö. ang.  carambola ’ua.’)  kerül-hetett nyelvünkbe. A fa utótag értel-mesítő, magyarázó elem. A karambola forrása a  maráthi karambal, amely portugál közvetítéssel került a spa-nyolba carambola alakban.
	Egyéb elnevezései: csillaggyü-mölcs, uborkafa1.
	Elsevier’s D.B. 1012, Kielikello 1983. 2: 40, König 55 , Mansfeld 700, Tropical. 11, Urania. (ném.) II. 14, Webster’sIntDict. 335 .
	karambolafa l. karambola
	káriai füge(fa) l. füge
	káriai papaja l. papaja
	karissza 1983: Karissza  (Velich–V. Nagy 256); 1985: karissza (Surányi 148).  J: 1983: ’Carissa macrocarpa, C. grandiflora. Dél-Afrikában honos, a meténgfélék (Apocynaceae) család-jába tartozó növény | a növény ovális, fényes, piros termése’. 	
	A karissza lehet az ang. carissa ’ua.’ vagy a lat. szaknyelvi név Ca-rissa grandiflora ’ua.’ előtagjának át-vétele.
	Mansfeld 1069–70.
 	kasu(fa) l. kesu
	kasudió l. kesu  
	katechu(pálma) l. kateku
	katehu l. kateku
	kateku 1783: Káteku (Benkő 432); 1790–95: Katehu (MTA K 679/I. 57a–50b. Csokonai-kézirat); 1895: Kate-chu (PallasLex. X. 261). J: 1783: ’Areca catechu. Feltehetőleg a Fülöp-szigeteken és a Maláj-félszigeten őshonos, a pálmafélék (Arecaceae) családjába tartozó pálma ehető terméssel’. — Ö: ~-káposztapálma 1845: Cutt, v. Catechu káposzta pálma (Kováts 171). J: 1845: ’a pálma’. | ~pálma 1893: katechupálma (Pal-lasLex. II. 76); 1966: katechu-pálma (Csapody–Priszter: MNövSz. 30). J: 1895: ’a pálma’.
	Nemzetközi szó; vö. ang. catechu, fr. catéchu, ném. Catechu: ’ua.’. A kateku valószínűleg a latin szaknyelvi Areca catechu ’ua.’ utótagjának az át-vétele. A katekupálma a ném. Ka-techupalme, Catechu-Palme ’kateku-pálma’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. catechu palm, or. пальма катеку ’ua.’. A katechu-káposztapálma szerkezet ká-posztapálma eleme a ném. Kohlpalme ’káposztapálma’ tükörfordítása, előtagja (Catechu) a lat. szaknyelvi Are-ca catechu ’ua.’ utótagjának átvétele. A kateku végső forrása a régi indián kváthati ’lepárol, sűrít’, amelynek folytatása a hindusztáni kaàh, és ebből jött létre a maláj k#chÊ.
   	Egyéb elnevezései: l. areka. 
	Klein: EtDictEngl.  250 , Mans-feld 1634, Marzell III. 47. — L. pál-ma.
	kateku-káposztapálma l. kateku
	katekupálma l. kateku
	kedves ananász l. ananász
	kék golgotavirág 1909: Kék golgota virág (Graumann 62);  1911: kék golgotavirág (Cserey: Növényszótár. 127); 1975: kék golgotavirág (Urania. II. 109); 1989: kék  golgotavirág  (Kultúrnövények  3. 20). J: 1909: ’Passiflora caerulea. Brazíliában honos, a golgotavirágfélék (Passiflo-raceae) családjába tartozó kúszónö-vény | a növény sárga termése’. 
	Az ang. blue passionflower ’kék passióvirág’ vagy a ném. Blaue Passionsblume ’kék passióvirág’ részfordításával került a magyarba, kialakulására a lat. szaknyelvi név (vö. Passiflora caerulea ’kék passióvirág’ is hatással lehetett (hasonló szerkezetű névre vö. kékvirágú golgota). Az ang. passionflower, ném. Passionsblume, lat. Passiflora ’passióvirág’ értelem szerinti magyar nyelvi megfelelője a golgotavirág (l. ott). A kék jelző a virág színére utal. Idegen nyelvi megfelelőkre l. még fr. passiflore bleue ’kék passióvirág’, or. страстоцвет светло-синий ’világoskék szenvedés-virág’.
	Egyéb elnevezései:  kékvirágú golgota, Krisztus koronája, Krisz-tusvirág.
	Elsevier’s D.B. 697, Mansfeld 905, Urania (ném.) II. 111. — L. ehető golgotavirág, golgota, golgotavirág, kékvirágú golgota, óriási golgotavirág, testszín golgota.
	kékvirágú golgota 1807: kékvirágú Golgota (Magy. Fűvészk. 214); 1843: kékvirágú Golgota (Bugát: Szóhalm. 158); 1852: Kékvirágú Golgota (Gönczi 228). J: 1807: ’Pas-siflora caerulea. Brazíliában honos, a golgotavirágfélék (Passifloraceae) családjába tartozó kúszónövény | a növény sárga termése’.
	Latin mintára keletkezett tükör-fordítás, a lat. szaknyelvi Passiflora ’passióvirág’ értelem szerinti megfelelője a golgota. A magyar jelző (kékvirágú) a lat. szaknyelvi név utótagjának (caerulea: vö. lat. caeruleus ’kék’) fordítása (hasonló szerkezetű névre vö. kék golgotavirág).	Egyéb elnevezései: l. kék golgota-virág.
	Elsevier’s D.B. 697, Genaust 85, Mansfeld 905, Urania. (ném.) II. 111. — L. ehető golgotavirág, golgota, kék golgotavirág, óriási golgotavirág, testszín golgota.
	kelet-indiai kenyérfa 1911: kelet-indiai Kenyérfa (RévaiLex. XI. 472). J: 1911: ’Artocarpus integrifolia, A. heterophyllus. Délnyugat-Indiában ho-nos, az eperfafélék  (Moraceae) csa-ládjába tartozó fa hatalmas, 40 kg-os terméssel’. 
	A kelet-indiai kenyérfa utótagja (kenyérfa) a ném.  Brodbaum ’ke-nyérfa’ tükörfordítása, jelzője (kelet-indiai) létrejöhetett idegen nyelvi minták alapján (vö. ném. indischer Brodbaum ’indiai kenyérfa’), de lehet a magyar nyelvben keletkezett megkülönböztető jelző, amely a növény előfordulási helyére utal (vö. “Kelet-Indiában honos” (RévaiLex. XI. 472)). Idegen nyelvi megfelelőkre l. or.  дерево хлебное восточноиндийское ’kelet-indiai kenyérfa’.
	Egyéb elnevezései: l. dzsekfrút. 
	Elsevier’s D.B. 2998. — L. brod-fruchtfa, kenyérfa1,2, kenyérgyümölcs, nagytermésű kenyérfa.
	kenyérdiófa 1911: kenyérdiófa (RévaiLex. III. 771); 1966: kenyérdi-ófa (Csapody–Priszter: MNövSz. 100);  1986: kenyérdiófa (Priszter: Növ. 95). J: 1911: ’Brosimum alicast-rum. Közép- és Dél-Amerikában  ho-nos, az eperfafélék (Moraceae) csa-ládjába tartozó fa diószerű terméssel’.
	A kenyérdiófa tükörszó. A ném. Brotnuibaum ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőre l. ang. bread-nut tree ’ua.’.
	Elsevier’s D.B. 770, Mansfeld 77, Marzell I. 682. — L. brodfruchtfa, kelet-indiai-kenyérfa,  kenyérfa1,   ke-nyérfa2, kenyérgyümölcs, nagytermésű kenyérfa, szentjánoskenyérfa.
	kenyérfa1 1793: Kenyer-fa (Gros-singer: HistPhys. 334); 1806: Ke-nyérfa (Bertuch II. 1); 1842: kenyérfa (Peregriny 79); 1852: Kenyérfa (Gönczi 293); 1872: kenyérfa (Hevesi: Jelky. 276); 1892: kenyérfa (Term-tudKözl. 272); 1909: Kenyérfa (Grau-mann 90); 1911: Kenyérfa (RévaiLex. XI. 472); 1966: kenyérfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 100); 1974: ke-nyérfa (Urania. I. 227); 1975: kenyér-fa (Termtud. 309); 1983: Kenyérfa (Velich–V. Nagy 252); 1986: kenyérfa  (Priszter: Növ. 95); 1987: kenyérfa (Velich 37); 1992: kenyérfa (Larousse 391). J: 1793: ’Az Artocarpus nem-zetségbe tartozó fajok közül több, fő-leg A. communis, A. incisa, A. altilis. Pápua Új-Guineában, Mikronéziában honos, az eperfafélék (Moraceae) csa-ládjába tartozó fa sárgásbarna színű, gömbölyű terméssel’. — közönséges ~ 1895:  közönséges kenyérfa  (Kert. 68). J: 1895: ’a fa’ | trópusi ~ 1986: trópusi kenyérfa (Priszter: Növ. 95). J: 1986: ’a fa’. | valódi ~ 1894: Va-lódi kenyérfa (Candolle 310); 1894: valódi kenyérfa (TermtudKözl. 497). J: 1894: ’a fa’. — Ö: ~gyümölcs 1924: kenyérfagyümölcs (Bíró: Hét év. 134). J: 1924: ’a gyümölcs’.
	A kenyérfa tükörszó; a ném.  Brod-baum ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. breadfruit, fr. arbre à pain, or. дерево хлебное ’ua.’. A kenyérfagyümölcs utótagja (gyümölcs) lehet kiegészítő, magyarázó elem, amely a magyar nyelvben keletkezett, de az összetétel létrejöhetett a ném. Brotfruchtbaum ’kenyérgyümölcsfa’ mintájára is. A valódi kenyérfa és közönséges kenyérfa jelzős szerkezeteket ugyancsak németből vettük át, a ném. Echter Brotbaum ’valódi kenyérfa’, illetve a ném. gemeiner Brotbaum ’közönséges kenyérfa’ tükörfordításával. A trópusi kenyérfa jelzője (trópusi) valószínűleg a magyar nyelvben keletkezett, megkülönböztető szerepe van. 
	Egyéb elnevezései: brodfruchtfa, kenyérgyümölcs.
	Elsevier’s D.B. 769, Mansfeld 73, Marzell I. 116, 442, Ulrich: Wb. 4, 25. —L. brodfruchtfa, kelet-indiai-kenyér-fa, kenyérdiófa, kenyérfa2, kenyérgyü-mölcs, majomkenyérfa, nagytermésű kenyérfa, szentjánoskenyérfa.
	kenyérfa2 1966: kenyérfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 124). J: 1966: ’Adansonia digitata. A szene-gáli szavannáktól Etiópiáig, Kenyában és Angolában honos, a majomke-nyérfafélék  (Bombacaceae)  család-jába tartozó fa uborkaszerű terméssel’. — Ö: majom~ 1783: Majom kenyerü fát gr. (Benkő 132); 1842: majomke-nyérfa (Peregriny 79); 1872: majom-kenyérfa (TermtudKözl. 151); 1896: Majomkenyérfa (PallasLex. XII. 218); 1911: Majom kenyérfa (Cserey: Nö-vényszótár. 190); 1966: majomke-nyérfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 124); 1976: majomkenyérfa (Urania. II. 93); 1991: majomkenyérfa (La-rousse 241). J: 1783:’a fa’.
	A majomkenyérfa tükörszó; a ném. Affenbrodbaum  (Affenbrotbaum) ’ua.’ szó szerinti fordítása. A névadás alapját az képezte, hogy a majmok kedvelik a gyümölcsöt. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. monkeybread tree, monkey’s bread-tree, or. дерево обезьянье хлебное ’ua.’. A kenyérfa név feltehetőleg a majomkenyérfa összetételből a majom- előtag elvonásával keletkezett.
	Egyéb elnevezései: l. baobab.
	Elsevier’s D.B. 445, Genaust 35, Mansfeld 868–9, Marzell I. 116, Wahrig 313. — L. brodfruchtfa, kelet-indiai-kenyérfa, kenyérdiófa, kenyérfa1, kenyérgyümölcs, nagytermésű kenyérfa, szentjánoskenyérfa.
	kenyérfagyümölcs l. kenyérfa1
	kenyérgyümölcs  1783: kenyér gyümölts gr. (Benkő 121); 1793: Ke-nyérgyümÀlts  (Földi 36); 1793–6: ke-nyér gyümÀlts (Benkő F.: Időtöltés. 4: 39); 1845: Kenyérgyümöcs (Kováts 273). J: 1783: ’Az Artocarpus nemzetségbe tartozó fajok közül több, főleg A. communis, A. incisa, A. altilis. Pápua Új-Guineában, Mikronéziában honos, az eperfafélék (Moraceae) családjába tartozó fa sárgás-barna színű, gömbölyű termése’.
	Tükörszó; a ném. Brodfrucht  (Brotfrucht) ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang.  breadfruit, holl. Broodvrucht ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. kenyérfa1.
	Bertuch II. 1, Brücher 258, Mans-feld 73, Marzell I. 442. — L. brod-fruchtfa, kelet-indiai-kenyérfa, kenyér-diófa, kenyérfa1,2, nagytermésű kenyér-fa, szentjánoskenyérfa.
	keserű narancs 1805: keserü Narants (Bertuch I. 47); 1985: keserű narancs (Surányi 138); 1989: keserű narancs (Kultúrnövények  3.  16); 1994: keserű narancs (Kertbarát 3. 44). J: 1805: ’Citrus aurantium, C. vulgaris. Délkelet-Ázsiában honos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tarto-zó fa | a fa sárga termése.
	Tükörszó; a ném. Bitterorange ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. bitter orange ’ua.’, sour orange ’savanyú narancs’.
	Egyéb elnevezése: narancscitrom.
	Bertuch I. 47, Elsevier’s D.B. 5092, Mansfeld 770. — L. bergamott-narancs, királynarancs, mandarinna-rancs, narancs, óriás narancs.
	kesu 1845: Caju   (Kováts 9); 1893: caju, kassú (PallasLex. I. 242); 1911: kasú (RévaiLex. I. 572); 1986: kesu(fa), kasu (Priszter: Növ. 97); 1987: kesu (Velich  47). J: 1845: ’Anacardium occidentale. Valószínű-leg Brazíliában honos, a szömörce-félék (Anacardiaceae) családjába tar-tozó örökzöld fa | a fa vese alakú ter-mése’. — Ö: ~dió 1893:  kassú-dió  (PallasLex.  I.   242); 1911: kasúdió (RévaiLex. I. 573); 1892: kásu-dió (TermtudKözl.  272); 1916: Cashew-dió (TermtudKözl. 829); 1966: kasu-dió (Csapody–Priszter: MNövSz. 20); 1916: Kasu- vagy Akasudió (Term-tudKözl. 829–30); 1976: kasudió (Urania. II. 57); 1983: Kesudió  (Ve-lich–V. Nagy 260); 1986: kesudió (Priszter: Növ. 97); 1992: kesudiót gr. (Élet és Tudomány  49: 1549). J:  1893: ’a fa | a gyümölcs’. | ~diófa 1992: kesudiófa (Élet és Tudomány 49: 1549). J: 1992: ’a fa’. | ~fa 1895: Kajufa (PallasLex. X. 242); 1976: ka-sufa (Urania. II. 57);  1986: kesu(fa) (Priszter: Növ. 97). J: 1895: ’a fa’.
	A korábbi magyar alakváltozatok (kasu, kassú, kasufa, kajufa) a né-metből kerültek a magyarba, a német Kaschubaum ’kasufa’, Kajubaum ’kajufa’ részfordításaként. Az újabb alakváltozatok az ang. cashew ’ua.’, Cashew-tree  ’kesufa’ hatását mutatják, az írásmód (kesu) a kiejtést tükrözi. Idegen nyelvi megfelőkre l. fr. cajou, or. кажу ’ua.’. A dió(fa) utótag értelmesítő, magyarázó elem. A kassú-dió, kasúdió, kásu-dió alakváltozatok a ném. Kaschunuß ’ua.’, a kesudió az ang. cashew nut ’ua.’ részfordításával jött létre, az írásmód (ke-sudió) a kiejtést  követi (vö. még a gyümölcs egyéb -dió utótagú elneve-zéseit). Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. орех кешью  ’ua.’. A kesu végső forrása tupi indián acaiu, acajú, acayú, amely portugál közvetítéssel került át Európába (vö. port. cajú, acajú).
	Egyéb elnevezései: akazsu, akazsu-dió, akazsufa, anacardia, elefánttetű, elefánttetűfa, nyugat-indiai-elefántte-tű, indusdió, nyugat-indiai-elefántdió,  szívded, szívgyümölcsű, vesedió, vese-fa.
	Elsevier’s D.B. 1378, Klein: Et-DictEngl.  245 , König 6–7 , Mans-feld 796, Marzell I. 251, MNy.  89: 433 , Tropical. 47, Ulrich: Wb. 14, Urania. (ném.) II. 57, Webster’sInt-Dict. 346 . — L. akazsu. 
	kesudió(fa) l. kesu
	kesufa l. kesu 
	kínai aktinídia 1986: kínai aktinídia (Priszter: Növ. 28). J: 1986: ’Actinidia  chinensis. Kínában  honos, az aktinídiafélék (Actinidiaceae)  csa-ládjába tartozó lombhullató  kúszónö-vény | a növény barna, szőrös termé-se’. 
	A lat. szaknyelvi név Actinidia  chinensis ’ua.’ részfordításaként került a magyarba; a lat. szaknyelvi név  előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre. A névadás alapja a növény előfordulási helye volt, erre utal a kínai jelző (vö. az Actinidia nemzetség egyéb kínai, amur, japán, mandzsu, tara jelzős, illetve aktinídia utótagú neveit). Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. actinidie de Chine, ném. chinesische Aktinidie, or. актинидия китайская ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. kivi.
	Elsevier’s D. B. 21, 6065. — L. amuri aktinídia, japán aktinídia, man-dzsu aktinídia. 
	kínaibirs 1893: khinai birs (Pal-lasLex.  V. 347). J:   1893:  ’Diospy-ros kaki. Ázsiában honos, az ébenfa-félék (Ebenaceae) családjába tartozó fa | a  fa gömbalakú, citrom- vagy na-rancssárga színű termése’.
	Tükörszó; a ném. chinesische Quitte ’ua.’ szó szerinti fordítása. 
	Egyéb elnevezései: l. datolyaszilva.
	Kranz 180–1.
	kínaidatolya 1966: kínai datolya (Csapody–Priszter:  MNövSz. 89); 1976: kínai datolya (Urania. II.  79); 1983: kínai datolya (Velich–V. Nagy  226); 1985: kínai datolya (Surányi 142);   1987:  kínai  datolya (Velich 1); 1992: kínai datolya (Larousse 444); 1993: kínai datolyának gr. (Élet és Tudomány 17: 526). J: 1966: ’Ziziphus jujuba, Z. sativa, Z. vulga-ris. Dél-Európában, Nyugat-Ázsiában, Északnyugat-Indiában, Észak-Kínában és Japánban őshonos, a bengefélék  (Rhamnaceae) családjába tartozó fa | a fa csonthéjas,  hosszúkás,  vöröses-rozsdabarna termése’.
   	Tükörszó; angolból (vö. ang. Chinese date ’ua.’, esetleg németből (vö. ném. Chinesische Dattel ’ua.’) kerülhetett a magyarba. A  jelző (kínai) a növény előfordulási helyére, az utótag (datolya) a hosszúkás, datolyaszerű gyümölcsre utal (vö. a  gyümölcs egyéb -datolya utótagú neveit). 
   	Egyéb elnevezései: l. jujuba.
	Elsevier’s D.B. 1452, Marzell IV. 1247. — L. datolya, jujubadatolya.
	kínaiegres 1983: kínai egres (Velich–V. Nagy  231); 1985: kínai egres (Surányi 142); 1987:  kínai   eg-res   (Velich   27);   1989: kínaiegres (Kultúrnövények 3. 10);  1991: kínai egresnek gr. (Főzés. 92).  J: 1983: ’Actinidia  chinensis. Kínában  honos, az aktinídiafélék (Actinidiaceae)  csa-ládjába tartozó lombhullató  kúszó-növény | a növény barna, szőrös ter-mése’. 
	Tükörszó; az ang. Chinese gooseberry ’ua.’ szó szerinti fordítása. A névadás alapja a növény előfordulási helye, illetve a gyümölcsnek az egreshez való hasonlósága volt (vö. még a gyümölcs ‑egres, ‑köszméte utótagú elnevezéseit). Idegen nyelvi megfelelőkre l. fi. kiinalainen karviainen, ném. Chinesische Stachelbeere ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. kivi.
	Franke 241, Kielikello 1983. 2: 40, Kranz 190, Mansfeld 246. — L. kínai kivi, kínaiköszméte.
	kínai ikerszilva  1966: kínai-ikerszilva (Csapody–Priszter: MNöv-Sz. 118); 1986: kínai ikerszilva (Prisz-ter: Növ. 108). J: 1966: ’Litchi chi-nensis, Nephelium litchi. Kínában ho-nos, a szappanfafélék (Sapindaceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa barnáspiros kemény héjú, belül áttet-sző, fehéres termése’.
	Az ikerszilva tükörszó; a ném. Zwillingspflaume ’ua.’ szó szerinti fordításával került a magyarba. A kínai jelző a  növény származási helyére utal, amelyet a magyar nyelvben illesztettek az ikerszilva utótaghoz, feltehetőleg a növény, illetve gyümölcs egyéb ném. (chinesische Haselnuß ’kínaimogyoró’) és fr. (cerisier de la Chine  ’kínaicseresznye’, litchi de Chine  ’kínai licsi’) nevei, esetleg a lat. szaknyelvi név (vö. lat. Litchi chinensis ’kínai licsi’ hatására.  	
	Egyéb elnevezései: l. licsi.
	Genaust 260, Kranz 196, Mansfeld 818. — L. licsiszilva.
	kínai kivi l. kivi 
	kínaiköszméte 1994: kínai kösz-métét gr. (Kertbarát. 4: 60). J: 1994: ’Actinidia  chinensis. Kínában  honos, az aktinídiafélék (Actinidiaceae)  csa-ládjába tartozó lombhullató  kúszó-növény | a növény barna, szőrös ter-mése’. 
	Tükörszó; az ang. Chinese gooseberry ’kínaiegres’ szó szerinti fordítása. A magyar nyelvben az -eg-res utótagot a szinoním ‑köszmétével helyettesítették. 
	Egyéb elnevezései: l. kivi.
	Franke 241, Kielikello 1983. 2: 40, Kranz 190, Mansfeld 246. — L. kínai kivi, kínaiegres.
	királyalma 1793: Király-Alma (Grossinger: HistPhys. 329); 1843: király Alma (Bugát: Szóhalm. 10). J: 1793: ’Ananas. Ananas comosus, A. sativus. Dél-Amerika trópusain honos, a broméliafélék (Bromeliaceae) csa-ládjába tartozó növény | a növény pik-kelyes héjú, lédús termése’. 
	A királyalma tükörszó; a ném. Königsapfel ’ua.’ szó szerinti fordítása. A név almakirály változatban is megjelent a magyar nyelvben (l. ott).
	Egyéb elnevezései: l. ananász.
	Marzell I. 261. — L. almakirály, gyümölcskirály, gyümölcsök királynéja.
	királynarancs 1976: Királyna-rancs (Urania. II. 44); 1991: király-naranccsal gr. (Főzés. 82). J: 1976: ’Citrus nobilis. Őshazája ismeretlen, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tarto-zó fa | a fa sárga termése’.
	A ném. Königsorange ’ua.’ fordításaként került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. King orange ’ua.’.
	Elsevier’s D.B. 3163, Mansfeld 774. — L. narancs.
	kirimojaannóna  l. csirimojó.
	kisebb indiaifüge l. indiaifüge 
	kis fügekaktusz l. fügekaktusz
	kivi  1983: kiwi (Velich–V. Nagy 231); 1987:  kivi  (Velich  27);   1989:   kivi (Kultúrnövények  3. 10); 1992: kivi (Larousse 470); 1992: kiwi (Édességek. 37); 1994: kivi (AkH.). J: 1983: ’Actinidia  chinensis. Kínában  honos, az aktinídiafélék (Actinidi-aceae)  családjába tartozó lombhullató  kúszónövény | a növény barna, szőrös termése’. — kínai ~ 1986: kínai kivi (Priszter: Növ. 28); 1989:  kínai  kivi (Kultúrnövények 3. 10). J: 1986:  ’a növény | a gyümölcs’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. kiwi, finn. kiivi, fr. kiwi, ném. Kiwi: ’ua.’. A kivi valószínűleg angolból került a magyarba, de kialakulására bármelyik nyugati nyelv hatással lehetett. A kínai kivi feltehetőleg a növény, illetve gyümölcs hasonló szerkezetű, egyéb nevei  (vö. kínai aktinídia, kínaiegres) alapján létrejött elnevezés, ahol a kínai jelző a növény előfordulási helyére utal. A kivi végső forrása a maori kivi ’egy fajta madár’, amely angol közvetítéssel jutott Európába. A névátvitel alapja a madár tollatlan, barna, szőrös teste volt, amely a gyümölcs barna, szőrös héjára emlékeztet.	
	Egyéb elnevezései: kínai aktinídia, kínaiegres, kínaiköszméte.
	Kielikello 1983. 2: 40, Kiss: Egz. 29–30, Kultúrnövények 3. 10. — L. mandzsu kivi, tara kivi. 
	kókusz 1757: Cocus (Bertalanffi P.: Világ 1002: NSz.: TESz.); 1787: Cocos (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 405); 1790–95: kókós (MTA K 669. Csokonai-kézirat); 1793: Kókuszt gr. (Gvadányi: Rontó Pál. 376: Nsz.: TESz.); 1895: Kókusz (PallasLex. X. 673); 1987: kókusz (Velich 87). J: 1757: ’Cocos  nucifera. Dél-Ázsiában őshonos, pálmafélék (Arecaceae) családjába tartozó fa | a fa 1–2 kg-os termése’. — Ö:  ~dió 1775: Kókus nevü dióval gr. (Molnár J.: Pásztor-ember. 104: NSz.: TESz.); 1783: kókus diónak gr. (Benkő 126); 1791: Kókos-diók gr. (Sándor I.: Jelki And-rás. 19: NSz.: TESz.); 1793–6: Ko-kosdio (Benkő F.: Időtöltés. 4: 37), Kokus-dio (uo. 4: 28); 1799: Kó-kusdiók? gr. (Fábián: TermHist. 79); 1800: Kókosdió (Márton II. 205); 1806: kókusdió (Bertuch III. 47); 1806: kokosz Dióknak gr. (Kultsár: Hazai Tud. 424: NSz.: TESz.); 1808: kókoszdióval gr. (Verseghy F.: Term. emb. 319: NSz.: TESz.); 1809: Kókos-dió (Simai Kr.: Vszót. 95); 1813: Kókós-dióról gr. (Magy. Fűvészk. 2. IV.); 1827: Kókasdió (Malovetzky 287); 1895: kókuszdió (PallasLex. X. 673); 1897:  kókusdió  (Kert. 690);  1898:  kokuszdió  (Kert. 458); 1900: kókuszdiót  gr. (Kert. 266); 1906: kókusz-dió (Kert. 765); 1976: kó-kuszdiónak gr. (Urania. II. 414). J: 1775: ’a termés’. | ~diófa 1833–6: Kókos-dió-fa (Kassai III. 182); 1899: kókuszdiófákra gr. (TermtudKözl. 293). J: 1833–6: ’a fa’. | ~fa 1896: kókuszfákig gr.  (TermtudKözl. 630); 1932: kókuszfája gr. (Bíró 220). J: 1896: ’a fa’. | ~pálma 1790–95: Kókus Pálma (MTA K 679/I. 57a–50b. Csokonai-kézirat); 1793–6: Kokos pálmafák gr. (Benkő F.: Időtöltés. 4: 39); 1806: kókus Pálma (Bertuch III. 47); 1842: kókoszpálma (Peregriny II. 80); 1876: kókuszpálma (TermtudKözl. 129); 1909: Kokusz-pálma (Graumann 96); 1911:  kókuszpálma  (Cserey:  Növényszótár.  64);   kókusz   pálma (uo. 226); 1924: kókuszpálma (Bíró: Hét év. 85); 1976: kókuszpálma (Urania. II. 409). J: 1790–95: ’a fa’. — igazi ~pálma 1914: igazi Kókuszpálma (RévaiLex. XI. 791). J: 1914: ’a fa’.
	A kókusz nemzetközi szó; vö.: ang. coco, cseh  kokos, fr. coco, ném. Kokos ol. cocco, or. кокос, sp. cocotero ’ua.’. Az első alakvál-tozatok (Cocus, Cocos) a lat. szaknyelvi név Cocus nucifera, Cocos nucifera ’ua.’ előtagjának átvételei. A növény egyéb elnevezései kivétel nélkül német mintára keletkeztek. A kókuszdió és a kókuszdiófa részfor-dítással került nyelvünkbe (vö. ném. Cocusnuß, Kokosnuß ’kókuszdió’,  Coccusnussbaum ’kókuszdiófa’). Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. coco-nut, or.  орех кокосовый ’kókuszdió’. A kókuszfa a ném. Kokosbaum, Cocos-baum ’ua.’, a kókuszpálma a ném. Cocos-Palme, Kokospalme ’ua.’, az igazi kókuszpálma a ném. echte Kokospalme ’ua.’ részfordításaként került a nyelvünkbe. A kókusz végső forrása a sp. coco ’kókuszfa, kókuszdió’.
	Egyéb elnevezései: macskamajom, pálmadió1 .
	Elsevier’s D.B. 1314, Mansfeld 1618, Marzell I. 1068, Palmer 155–6 , Palmer: Neuweltwörter. 152–3 , TESz. , Ulrich: Wb. 59. — L. kó-kuszszilva, pálma.
	kókuszdió(fa) l. kókusz
	kókuszfa l. kókusz
	kókuszpálma l. kókusz
	kókuszszilva 1895:  kókuszszilva  (PallasLex.  IX.  571); 1912: kókusz-szilva (RévaiLex. IV. 475). J: 1895: ’Közép-Amerikában (Florida, Mexi-kó, Antillák), Dél-Amerikában és Nyugat-Afrika trópusain honos, az aranyszilvafélék (Chrysobalanaceae) családjába tartozó növény (Chryso-balanus icaco) szilvaszerű termése’.
	Tükörszó; a ném. Kokospflaume ’ua.’ szó szerinti fordítása. A -szilva utótag a hosszúkás, szilvaszerű termésre utal  (vö.  a gyümölcs -szilva utótagú neveit). Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. cocoa-plum, coco plum ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. ikakó.
	Elsevier’s D.B. 2914, Mansfeld 426, Marzell I. 981. — L. kókusz.
	kordé l. Sebestyén-kordé, taknyos-kordé
	kormányzószilva 1986: kormány-zószilva (Priszter: Növ. 100). J: 1986: ’Flacourtia indica, F. ramontchi. Dél-Ázsiában, Madagaszkáron honos, a Flacourtiaceae-félék családjába tarto-zó növény | a növény sötétbarna színű gömbölyű termése’.
	Angolból tükörfordítással került a magyarba; az ang. governor’s plum, governor plum ’ua.’ szó szerinti fordítása. A névadás alapját a nemzetségnév (Flacourtia)  képezte, amely Etienne de Flacourtról (†1660), Madagaszkár kormányzójáról kapta nevét. 
	Egyéb elnevezései: batokószilva, madagaszkáriszilva, maronszilva, ra-moncsi.
   	Elsevier’s D.B. 4413, Webster’s-IntDict. 983 . — L. kókuszszilva.
	-körte l. aligátorkörte, avokádókörte
	körtetermő guavafa l. guava
	körtvélytermő gájafa l. guava
	-köszméte l. kínaiköszméte
	közönséges citrom l. citrom
	közönséges datolyapálma l. datolya
	közönséges fügecs l. fügekaktusz
	közönséges füge(fa) l. füge 	közönséges fügekaktusz l. fügekak-tusz
	közönséges gránátfa l. gránátfa 
	közönséges jambóza l. jambóza
	közönséges jujubafa l. jujuba
	közönséges kenyérfa l. kenyérfa1
	közönséges pizáng l. pizáng
   	krémalma 1986: krémalma (Prisz-ter: Növ. 51). J: 1986: ’Annona  cherimola. Közép-Amerikában és Mexikóban őshonos, az annonafélék (An-nonaceae) családjába tartozó fa | a   fa szürkészöld, szív alakú termése’.
	Valószínűleg az ang. custard apple ’Annona squamosa; vaniliás krémalma’ tükörfordítása (vö. még a gyümölcs egyéb -alma utótagú neveit). Idegen nyelvi megfelelőkre l. ném. Rahm-apfel ’Annona squamosa; tejszín-, tejfölalma’.
	Egyéb elnevezései: l. csirimojó.
	Mansfeld 207, Marzell I. 312.
	Krisztus kínszenvedése 1925: Krisztus kínszenvedése (Magyar  Fló-ra. 736). J: 1925: ’A Passiflora nem-zetség több faja (főleg P. quadran-gularis, P. caerulea, P. edulis, P. incarnata) | a növény virága’. 
	Tükörszó; a ném. Kristileidn, Leiden Christi ’ua.’ szó szerinti fordítása. A névadás alapját a virág töviskoszorú alakja képezte.
	Egyéb elnevezései: l. golgota.
	Marzell III. 587. — L. Krisztus koronája, Krisztusvirág, passiógyümölcs, passióvirág, szenvedésvirág maracuja-szenvedésvirág.
	Krisztus koronája 1966: Krisztus koronája (Csapody–Priszter: MNöv-Sz. 68). J: 1966: ’Passiflora caerulea. Brazíliában honos, a golgotavirágfélék (Passifloraceae) családjába tartozó kúszónövény | a növény virága’.
	Tükörszó; a ném. Kristuskrone ’ua.’ szó szerinti fordítása. A Krisztus korona  név  magyarázata,  a  virág tö-
viskoszorú formája.
	Egyéb elnevezései: l. kék golgota-virág.
	Marzell III. 587. — L. Krisztus kínszenvedése, Krisztusvirág, passiógyümölcs, passióvirág, szenvedésvirág maracuja-szenvedésvirág.
	Krisztusvirág 1966: Krisztusvirág (Csapody–Priszter: MNövSz. 68). J: 1807: ’Passiflora caerulea. Brazíliában honos, a golgotavirágfélék (Passifloraceae) családjába tartozó kúszónövény | a növény virága’.
	Tükörszó; a ném. Christusblume ’ua.’ fordítása. A névadás alapját a virág töviskoszorú alakja képezte.
	Egyéb elnevezései: l. kék golgota-virág.
	Marzell III. 587. — L. Krisztus kínszenvedése, Krisztus koronája, pas-siógyümölcs, passióvirág, szenvedés-virág maracuja-szenvedésvirág.
	kujavafa l. guava
	kumquat [kumkvat] 1985: kunkvat (Surányi 138); 1991: kumquat (Főzés. 83); 1994: kumquat (Kertbarát. 3: 44). J: 1985: ’Fortunella japonica. Dél-Kí-nában honos, a rutafélék (Rutaceae) családjába tartozó fa | a fa a sárga gyümölcse’.
	A kumquat nemzetközi szó; vö.: ang. kumquat, fr. kumquat, ném. Kumquat, or. кумкват: ’ua.’. A magyarba angolból került. A kumquat végső forrása a kínai kamkwat (kam ’arany’ +  kwat ’narancs’).
	Brücher 258, Elsevier’s D.B. 3189, 3528, Mansfeld 765, Webster’sInt-Dict. 1257 .
	kutt-káposztapálma l. kateku
	külföldi földimogyoró l. földimo-gyoró

L

	langszat  1989:  langszat  (Kultúrnövények  3.  26).  J: 1989: ’Aglaia domestica, Lansium domes-ticum. Délkelet-Ázsiában, a Fülöp-szigeteken és Új-Guineában honos, az imafüzérfafélék (Meliaceae) család-jába tartozó fa | a fa ehető, sárga, gömbölyű termése’.
    	Az ang. langsat ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ném. Lansi-baum, Lansabaum, Lanzenbaum ’langszatfa’. A szó végső forrása a maláj langsat.
   	Elsevier’s D.B. 1886, Mansfeld 790, Tropical. 11, Webster’sIntDict. 1270 .
	lekvárosdoboz 1989: lekváros do-boz (Kultúrnövények  3.  26).  J: 1989: ’Genipa  americana. A trópusi Floridában, Mexikóban, Közép-Ame-rikában, Nyugat-Indiában, Dél-Ame-rika trópusaitól Paraguayig honos, a buzérfélék (Rubiaceae) családjába tartozó örökzöld fa | a  fa  tojásdad,  rozsdabarna termése’.
   	Tükörszó; az ang. marmalade box ’ua.’ szó szerinti fordítása. A névadás alapját a termés zselészerű húsa képezte.
   	Egyéb elnevezései: l. genipa. 
	Webster’sIntDict. 1384.
	lemóna l. limónia
	lemónia l. limónia
	lemonja l. limónia
	levélfa 1940: levélfa (Pávó 36); 1966: levélfa (Csapody–Priszter: M-NövSz. 61). J: 1940: ’Monstera deliciosa, “Philodendron pertusum”. Mexikótól Panamáig honos, a konty-virágfélék (Araceae) családjába tarto-zó növény hosszú terméssel’.
	Valószínűleg a ném. Fensterblatt ’ablaklevél’  mintájára létrejött  név, a -fa utótag magyarázó elem, a növény hatalmas méretére utal.
	 Egyéb elnevezései: l. filodendron.
	Marzell III. 211, Urania. (ném.) II. 422.
	licsi 1894: Licsi (PallasLex. 16/III.); 1983: Litcsi (Velich–V. Nagy 250); 1985: litcsi (Surányi 142);  1986: licsi(fa) (Priszter: Növ. 108); 1989: licsi (Kultúrnövények 3. 12); 1994: licsivel gr. (Kínai. 22). J:  1894: ’Litchi chinensis, Nephelium litchi. Kínában honos, a szappanfafélék (Sa-pindaceae) családjába tartozó örök-zöld fa | a fa barnáspiros kemény héjú, belül áttetsző, fehéres termése’. — Ö: ~fa 1894: Licsi-fa (Candolle 330); 1895: Licsifa  (PallasLex. XI. 499); 1909: Licsifa (Graumann 106); 1911: Licsifa (Cserey: Növényszótár. 179); 1966: licsi-fa (Csapody–Priszter:  M-NövSz. 118); 1986: licsi(fa) (Priszter: Növ. 108); 1989: licsi (Kultúrnövé-nyek 3. 12). J: 1894: ’a fa’. | ~szilva 1915: litchi- , licsiszilva (RévaiLex. XII. 790); 1976: licsi-szilva (Urania. II. 63); 1986: licsiszilva (Priszter: Növ. 108). J: 1915: ’a gyümölcs’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. lichee, lichi, litchi, lychee, fi. litsi, fr. litchi, ném. Litschibaum, or. личжи ’ua.’. A magyar alakváltozatok kialakulására bármelyik nyugati nyelv, illetve a lat. szaknyelvi név Litchi chinensis ’ua.’ előtagja is hatással lehetett. A licsifa a ném. Litschibaum ’ua.’ részfordításaként került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. lee chee tree ’ua.’. A licsiszilva részfordítás; a ném. Litchipflaume ’ua.’ előtagjának átvétele, és utótagjának a fordítása. A licsi végső forrása a kínai li chih ’licsifa’.
	Egyéb elnevezése: kínai ikerszilva.
	Elsevier’s D.B. 3397, 3398, Ge-naust 227, Kielikello 1983. 2: 40, Mansfeld 818, Ulrich:  Wb.  150, Ura-nia. (ném.) II. 63, Webster’sIntDict. 1321 . — L. hamislicsi.
	licsifa l. licsi
	licsiszilva l. licsi
	lila granadilla 1991: lila granadillának gr. (Főzés. 92). J:   1991: ’Passiflora edulis. Brazíliában honos, a golgotavirágfélék (Passiflo-raceae) családjába tartozó kúszó-növény | a  növény  kívül  liláspiros, belül sárgás termése’.
	Részfordítás; az ang. purple granadilla ’ua.’ előtagjának fordításával, utótagjának átvételével jött létre. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ném. Purpurgranadille ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. passió-gyümölcs.
	Elsevier’s D.B. 4070, Urania. (ném.) II. 111. — L. granadilla, grá-nátalmaded, gránátalma.
	lime [lájm] 1991: lime (Főzés. 84). J: 1991: ’Citrus aurantiifolia. Feltehe-tőleg a Maláj-félszigeten és Indiában őshonos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa sárga termése’. 
	Angolból került a magyarba; az ang. lime ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. limettier, or.  ляйм, лайм, sp. lima, limero, limón, port. limeira, holl. limmetje ’ua.’.
	Egyéb elnevezése: savanyú citrom.
	Mansfeld 769.
	limónia 1544: Lemonat gr. (Okl-Sz.); 1574: Limoniának gr., Limoniát gr. (MNy. 56: 261); 1577 k.: Lemon-ÿat gr. (OrvK. 171/7); 1587: lemon-yaknak gr. (OklSz.); 1597: Limonia (OklSz.); 1599: lemonia (MNy. 67: 229); 1664–7: Limonianak gr. (Lip-pay: Posoni kert III. 300); 1786: Lemoni (MNy. 71: 120); 1787: Limo-nia (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 385); 1798: Limonia (Veszelszki 84). J: 1664–7 ’Citrus limon. Valószínűleg Délkelet-Ázsiában (Észak-Burma, Dél-Kína) őshonos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa sárga termése’. — Ö: ~alma 1787: Limonia-almáknak gr. (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 386). J: 1787: ’a fa’. | ~fa 1783: Limónia-fa (Benkő 408). J: 1783: ’a fa’.
	A limonia, limonja a lat. szaknyelvi Citrus limonia utótagjának  átvétele. A Limónia-fa  utótagja (-fa) lehet magyarázó elem, de létrejöhetett német (vö. ném. Limonien-baum ’ua.’) hatásra is. A limóniaalma a lat. malus limonia ’ua.’ részfordításaként jött létre. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. lemon, fr. limonier, ném. Limone, or. лимон ’ua.’; ném. Limonenbaum, or.  дерево лимонное ’limóniafa’.
	Egyéb elnevezései: l. citrom.
	Benkő 408, Elsevier’s D.B. 3268, Grossinger: HistPhys. 71, TESz. 
	limóniaalma l. limónia
	limóniafa l. limónia
	Lindheimer-fügekaktusz 1987: Lindheimer fügekaktusz  (Velich 79).  J:  1987: ’Opuntia  lindheimeri. Ame-rika észak-nyugati részén és Észak-kelet-Mexikóban honos, a kaktusz-félék (Cactaceae) családjába tartozó növény | a kaktusz ovális termése’.
	A lat. szaknyelvi név Opuntia lindheimeri ’ua.’ utótagjából, illetve az Opuntia nemzetség magyar elne-vezéséből (fügekaktusz) alkotott név. A lat. szaknyelvi név alapja, hogy a tudomány számára Lindheimer (1801–79) botanikus írta le először 1836-ban. 
	Genaust 226. — L. füge, fügekak-tusz, fügetüskörc, óriás fügekaktusz.
	longan 1983: Longan (Velich–V. Nagy 250); 1985: longan (Surányi 148). J: 1983: ’Dimocarpus longan, Euphoria longana, Nephelium longa-na. Dél-Indiától Dél-Kínáig honos, a szappanfafélék (Sapindaceae) család-jába tartozó fa | a fa világosbarna, kagylószerű  héjjal borított termése’. — Ö: ~fa 1894: Longána-fa (Candolle 331); 1895: Longánfa  (PallasLex. XI. 499); 1976: longanfa (Urania. II. 63); 1986: longanfa (Priszter: Növ. 111); 1989: longanfa (Kultúrnövények 3. 12). J: 1894: ’a fa’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. longan, fr. longanier, ném. Longane, sp. longan ’ua.’. A longan bármelyik nyugati nyelvből a magyarba kerülhetett, a legkorábbi Longána-fa (1894) feltehetőleg a lat. szaknyelvi longana átvétele, amelyet kiegészítő, magyarázó fa utótaggal láttak el. A későbbi longanfa, longánfa alakváltozatok a ném. Longanbaum ’ua.’ részfordításával, előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jöttek létre. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. longan tree ’ua.’. A longan végső forrása a kínai lung yen ’sárkányszem’.
	Mansfeld 820, Ulrich: Wb. 151, Urania. (ném.) II. 64, Webster’sInt-Dict. 1332 .	
	longanfa l. longan
	loquat [lokvot] 1991: loquat (Főzés. 79). J: 1991: ’Eriobotrya   japonica, Mespilus japonicus. Kínában és Japánban őshonos örökzöld, a rózsafélék (Rosaceae) családjába tartozó fa | a fa almaszerű, citromsárga vagy narancsvörös termése’. 
	Angolból került a magyarba; az ang. loquat ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. локва ’ua.’. A szó végső forrása a kínai lÈ-kwat.
	Egyéb elnevezései: l. japánnas-polya. 
	Elsevier’s D.B. 3375, 3376, Mans-feld 368, Webster’sIntDict. 1337 .
	lótuszbogyó 1893: lótuszbogyó (PallasLex. V. 346). J:   1893: ’Dios-pyros lotus. Kína és Japán szubtrópusi részein honos, az ébenfafélék (Ebena-ceae) családjába tartozó fa | a  fa ham-vas, narancssárga termése’.
 	Az összetétel előtagja (lótusz-) va-lószínűleg a lat. szaknyelvi név Dios-pyros lotus ’ua.’ utótagjának átvétele (vö. a gyümölcs egyéb lótusz- előtagú neveit), a -bogyó értelmesítő, magya-rázó elem, a gömbölyű termésre utal.
	Egyéb elnevezései: l. lótuszszilva.
	Elsevier’s D.B. 1809, Mansfeld 1055, Marzell II. 138, Ulrich: Wb. 76. — L. lótuszfa1,2, lótuszszilva.
	lótuszfa1 1642 u.: Lotus fa  (TEsz. 790); 1966: lótuszfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 209); 1993: lótuszfa (Élet és Tudomány 17: 527). J: 1642 u.: ’Ziziphus lotus. A Földközi-tenger vidékén honos, a bengefélék  (Rhamnaceae) családjába tartozó fa | a fa csonthéjas,  hosszúkás termése’. 
	A lótusz a lat. szaknyelvi Ziziphus lotus  ’ua.’ utótagjának átvétele, ame-lyet -fa magyarázó utótaggal egészí-tettek ki. Idegen nyelvi megfelelőre l. ang. lotus, lotos ’ua.’. A lótusz végső forrása a héber lÈt, amelynek foly-tatása a gör. lwtàz, ebből alakult ki a lat. lotus.
	Egyéb elnevezései: afrikai jujuba, zsidótövis, európai zsidótövis.
	Candolle 205, Farkas: Görög , Klein: EtDictEngl. , 907 Mansfeld 834, Webster’sIntDict. 1339. — L. lótuszbogyó, lótuszfa2, lótuszszilva.
	lótuszfa2 1893: lótuszfa (Pallas-Lex. V. 346). J:  1893:  ’Diospyros lotus. Kína és Japán szubtrópusi ré-szein honos, az ébenfafélék (Ebena-ceae) családjába tartozó fa hamvas, narancssárga terméssel’. 
	Németből került a magyarba; a ném. Lotusbaum ’ua.’ részfordításaként.
	Egyéb elnevezései: l. lótuszszilva.
	Marzell II. 138. — L. lótuszbogyó, lótuszfa1, lótuszszilva.
	lótuszszilva 1909: Lotusz-szilva (Gyümölcskertész. 220); 1909: lo-tuszszilva (Graumann 135); 1966: lótusz-szilva (Csapody–Priszter: M-NövSz. 51); 1987:  lótusz  szilva  (Ve-lich   7); 1966: lótusz-szilva (Csapo-dy–Priszter: MNövSz. 51); 1976: lótusz-szilva (Urania. II. 186); 1989: lótuszszilva (Kultúrnövények 3. 30); 1993: lótusszilvát, lótuszszilvát gr. (Élet és  Tudomány  15: 467). J:   1909:  ’Diospyros lotus. Kína és Japán szubtrópusi részein honos, az ébenfa-félék (Ebenaceae) családjába tartozó fa | a  fa hamvas, narancssárga ter-mése’. — valódi ~ 1986: valódi lótuszszilva (Priszter: Növ. 90). J: 1986: ’a fa | a gyümölcs’.
	A lótuszszilva a ném. Lotuspflaume ’ua.’ részfordításaként került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. lotus date plum ’lótusz-dato-lyaszilva’. A valódi jelzőnek meg-különböztető szerepe van (vö. a valódi jelzős egyéb növényneveket).
   	Egyéb elnevezései: égiszilva, égi kakiszilva, lótuszbogyó, lótuszfa2, olasz datolyaszilva.
	Elsevier’s D.B. 1809, Mansfeld 1055, Marzell II. 138, Ulrich: Wb. 76, Urania (ném.) II. 191.  — L. lótusz-bogyó, lótuszfa1,2.
	lukmó 1983: Lukmo (Velich–V. Nagy  248); 1985: lukmo (Surányi 148). J: 1983: ’Pouteria lucuma, Lucuma obovata. Peruban és Chilében őshonos, a szapodillafélék (Sapota-ceae) családjába tartozó fa | a fa zöld színű termése’. 	
	A lukmó valószínűleg a sp. lucumo és a kecsua lucma ’ua.’ hatására alakulhatott ki. A szó végső forrása a kecsua lúcuma, lucma, amelynek folytatása a  sp. lúcuma, ebből alakult ki az újlatin Pouteria lucuma és Lucuma obovata: ’ua.’. 
	Mansfeld 1045. — L. lukumafa. 
	lukumafa 1894: Lukuma-fa (Can-dolle 296). J: 1894: ’Pouteria sapota, Calocarpum mammosum, C. sapota, Lucuma mammosa. Közép-Ameri-kában és Nyugat-Indiában őshonos, a szapodillafélék (Sapotaceae) család-jába tartozó fa | a fa  lédús,  tojásdad termése’.
	A lukumafa előtagja lat. szaknyelvi Lucuma mammosa ’ua.’ előtagjának átvétele, amelyet -fa magyarázó utó-taggal egészítettek ki. Idegen nyelvi megfelelőre l. ang. lucuma ’ua.’. A szó végső forrása a kecsua lúcuma, lucma, amelynek folytatása a  sp. lúcuma, és ebből alakult ki az újlatin alak. 
	Egyéb elnevezései:  l. zapota2.
	Mansfeld 1044, Tropical. 63, Webster’sIntDict. 1344 . — L. lukmó.

M

	macskamajom 1845: Macska-majom  (Kováts 312). J: 1845: ’Cocos  nucifera. Dél-Ázsiában őshonos, pálmafélék (Arecaceae) családjába tartozó fa | a fa 1–2 kg-os termése’.
	A macskamajom Kováts Mihály alkotása, jelentése  ’kókuszdió, kó-kuszpálma’. Kováts névadását így indokolja: “Portugall nyelven Coquos, Majmot, v. Macskamajmot tesz. Mar ez a’ növény, a’ gyümÁcsébe benyo-módott három lyuktól, melyly a’ Cercopithecust, v. Macskamajmot, v. valamelyly más álorczát ábrázol, ne-veztetik el” (Kováts 312). A névnek nincs folytatása nyelvünkben.
	Egyéb elnevezései: l. kókusz. 
	Kováts 312.
   	madagaszkáriszilva 1913: mada-gaszkári szilva (RévaiLex. VII. 569). J: 1913: ’Flacourtia indica, F. ra-montchi. Dél-Ázsiában, Madagaszká-ron honos, a Flacourtiaceae-félék csa-ládjába tartozó növény | a növény sötétbarna színű, gömbölyű termése’.
	Németből, tükörfordítással került a magyarba; a ném. Madagaskar-pflaume ’ua.’ szó szerinti fordítása. Az előtag a növény származási helyére (Madagaszkár) utal, az utótag (‑szilva) a közismert gyümölcshöz való hason-lóságára (vö. a gyümölcs egyéb -szilva utótagú neveit). Idegen nyelvi meg-felelőkre l. ang. Madagascar Plum, fr. prunier de Madagascar ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. kormányzó-szilva. 
	Elsevier’s D.B. 4413, Mansfeld 893, Marzell II. 452.
	-mag l. mézmag
	majomfazék 1989: majomfazék (Kultúrnövények 3. 24). J: 1989: ’Le-cythis zabucayo. Dél-Amerika északi részén, valamint Közép-Amerika tró-pusain honos, a fazékfafélék (Lecythi-daceae) családjába tartozó fa | a fa emberfejnyi nagyságú termése’.
	Valószínűleg angolból (vö. ang. monkey pot ’ua.’), esetleg németből (vö. ném. Affentopf ’ua.’) tükörfordítással került a magyarba. A névadás alapja, hogy a fa  emberfej  nagyságú,  búgócsiga  alakú,  üres  terméseit majomcsalétekkel töltik meg, és majomcsapdának használják.  
     	Egyéb elnevezései: l. fazékfa.
     	Elsevier’s D.B. 3657, Kultúrnö-vények 3. 24, Mansfeld 977, Marzell II. 1216. 
	majomkenyérfa l. kenyérfa2
	majomkenyerű fa l. kenyérfa2
	makadámdió 1974: makadámia-diónak  gr. (Urania.  I.  243);  1987: makadám-dió (Velich 32); 1991: ma-kadámdió (Főzés. 101). J: 1974: ’Ma-cadamia ternifolia. Ausztráliában ős-honos, a próteafélék (Proteaceae) csa-ládjába tartozó fa | a fa  zöld színű, to-jás alakú termése’.
	Az első adat a ném. Macadamia-Nuß ’ua.’ fordításaként került a magyarba, a későbbi alakváltozatok kialakulására a ném. Macadamia-Nuß és az ang. Macadamia nut ’ua.’ is hatással lehetett. A makadámia (vö. lat. szaknyelvi Macadamia ternifolia ’ua.’) John Macadam, ausztrál természettudós nevéből származik.
	Egyéb elnevezése: Queensland-dió. 
	Elsevier’s D.B. 4385, Genaust 233, Mansfeld 98–9, Urania. (ném.) I. 250, Webster’sIntDict. 1352 .
	-makk l. aranymakk, földimakk, ika-kó-aranymakk
	malájalma 1989:  malájalma  (Kultúrnövények  3.  22).  J: 1989: ’Syzygium malaccense, Eugenia malaccensis, Jambosa malaccensis. Délkelet-Ázsiában honos, a mirtuszfé-lék (Myrtaceae) családjába tartozó fa | a fa alma nagyságú termése’.
     	Angolból tükörfordítással (vö. ang. Malay apple ’ua.’) került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. яблоня малайская ’ua.’.
	Egyéb elnevezése: malakkai jam-bóza.
	Elsevier’s D.B. 3912, Mansfeld 964, Tropical. 24.
	malakkai jambóza 1894: malakkai jamboza (Candolle 253). J:  1894: ’Syzygium malaccense, Eugenia malaccensis, Jambosa malaccensis. Délkelet-Ázsiában honos, a mirtuszfé-lék (Myrtaceae) családjába tartozó fa | a fa alma nagyságú termése’.
	Valószínűleg a fr. jambosier de Malacca, jambose de Malaque ’ua.’  tükörfordításával került a magyarba,  de kialakulására a lat. szaknyelvi Jambosa malaccensis ’ua.’ is hatással lehetett.
	Egyéb elnevezései: l. malájalma.
	Candolle 253, Elsevier’s D.B. 3912, Mansfeld 964. — L. jambóza, jambul.
	mamej 1890 k.: Mammea (L. Sz. 4869. 351); 1894: Mammea   (Can-dolle 200); 1983: Mamej (Velich–V. Nagy 254); 1985: mamej (Surányi 148); 1989:  mamej  (Kultúrnövények 3.  6).  J: 1890 k.: ’Mammea ameri-cana. Dél-Amerika északi, Közép-Amerika déli részén   és  Nyugat-In-diában  őshonos, az ördögfügefélék (Clusiaceae) családjába tartozó fa | a fa rozsdabarna színű, leveses ter-mése’. — Ö: ~alma 1896: mammei-alma (PallasLex. XII. 260); 1915: Mammeialma (RévaiLex. XIII. 343); 1966: mammey-alma (Csapody–Prisz-ter:  MNövSz. 125); 1986: mammeyal-ma (Priszter: Növ. 115). J: 1896: ’a gyümölcs’. | ~fa 1894: mammaifa (PallasLex. VI. 17); 1896: mammeifa (PallasLex. XII. 260); 1906: Mam-meifát gr. (Kert. 655); 1909: Mam-meifa (Graumann 112);  1911: Mam-meifa (Cserey: Növényszótár. 192); 1915: mammeifa (RévaiLex. XIII. 342); 1986: mammeifa (Priszter: Növ. 115). J: 1894: ’a fa’.
	A mamej nemzetközi szó; vö.: ang. mammee, mamey, mamie, mammey, fr. mamey,  mammey, holl.  Mammi,  ném. Mammi, or. маммея, sp. Ma-mey ’ua.’. A legkorábbi mammea a lat. szaknyelvi Mammea americana ’ua.’ előtagjának átvétele. A későbbi alakváltozatok létrejöhettek bármelyik nyugati nyelv hatására (vö. ang. mammey, fr. mamey, ném. Mamey ’ua.’). A mammeifa a ném. Mammei-baum, Mammey-Baum ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával került a magyarba. A mam-meialma is német mintára (vö. ném. Mameyapfel, Mammi-apfel ’ua.’), részfordítással alkotott név. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. mammee apple, mamey-apple ’ua.’. A mamej végső forrása a tainói nyelv, amelyből létrejött a sp. mamey.
	Egyéb elnevezései: dél-amerikai-kajszin, szentdomingói-barackfa, szentdomingói-kajszin. 
	Elsevier’s D.B. 3453, Klein: EtDictEngl. 930 , Mansfeld 255, Marzell III. 52, Tropical. 52, Ulrich: Wb. l36, Webster’sIntDict. 1369 .
	mamejalma l. mamej
	mamejfa l. mamej
	mammea l. mamej
	mandarin 1883: mandarinok gr. (Asbóth 204); 1928: mandarint gr. (Podruzsik 174); 1966: mandarin (Csapody–Priszter: MNövSz. 125); 1985: mandarin (Surányi 138); 1987:  mandarin  (Velich   55);   1989:   mandarin (Kultúrnövények 3. 16). J: 1883: ’Citrus reticulata, C. nobilis. Kínában honos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó félörökzöld fa | a fa narancssárga termése’. — Ö: ~fa 1901: mandarinfákon gr. (Kert. 666). J: 1901: ’a fa’. | ~narancs 1845: mandarin narancsok gr. (PD. 2: 1109: NSz.: TESz.); 1894: Mandarin narancs (Candolle 199). J: 1845: ’a fa | a gyümölcs’. 
	Nemzetközi szó; vö.: ang. manda-rine, ném. Mandarine, sp. mandarina, fi. mandariini,  fr. mandarine, ol. mandarino, or. мандарнн ’ua.’. A magyarba valószínűleg a németből ke-rült, de kialakulásában más nyugati nyelv is számításba vehető. A man-darinfa és mandarinnarancs -fa, illetve -narancs utótagja magyarázó szerepű. A mandarin ’gyümölcs’ etimológiailag azonos a mandarin ’kínai főhivatalnok’ főnévvel. A névátvitel alapja vagy a gyümölcs kínai, indokínai származása lehetett, vagy színének hasonlósága a kínai mandarinok öltözetének színéhez. Az európai nyelvekben a portugálból terjedt el; vö. port. mandarim ’kínai mandarin’. Ez a maláj mantari ’tanácsos, miniszter’ átvétele.
	Elsevier’s D.B. 3468, Kielikello 1983. 2: 40, Klein: EtDictEngl. 931 , König 135–6, TESz. , Webster’s-IntDict. 1373. — L. narancs.
	mandarinfa l. mandarin
	mandarinnarancs l. mandarin
	mandubi 1857: mandubi (Magyar L.: Délafr. utazásai. 30), mandubbi (uo. 41); 1896: manobi (PallasLex. XII. 270). J: 1857: ’Arachis hypo-gaea. Dél-Amerikában honos, a pillan-gósvirágúak (Fabaceae) családjába tartozó, lágyszárú növény | a növény szivacsos hüvelytermése ehető ma-gokkal’. — Ö: ~bab 1894: Mandubi-bab (PallasLex. 16/III.); 1896: Mandubi-bab (PallasLex. XII. 270). J: 1894: ’a növény | a termés’.
	A mandubibab részfordítással került a magyarba; a ném. Mandubi-Bohne ’ua.’ előtagjának az átvétele, a -bab a ném. név utótagjának a fordítása. A mandubi, manobi valószínűleg a port. mandobi, manobi: ’ua.’ átvétele.	Egyéb elnevezései: l. földimogyoró.
	Elsevier’s D.B., Mansfeld 591, Marzell I. 371. — L. földibab.
	mandubibab l. mandubi
	-mandula l. amazonimandula, fenyő-mandula, földimandula, pisztáciaman-dula 
	mandulafenyő 1808: Mondola FenyÀ (Bertuch VI. 48); 1888: man-dolás fenyő (TermtudKözl. 29); 1895: mandulafenyő (Kert. 405); 1913: man-dula- v. olasz-Fenyő (RévaiLex. VII. 393);   1925: Mandolafenyő (Magyar Flóra. 29); 1940: mandulafenyő (Pávó 39); 1966: mandolafenyő (Csapody–Priszter: MNövSz. 125); 1974: man-dulafenyő (Urania. I. 155); 1987: mandulafenyő (Velich 13); 1991: mandulafenyő (Főzés. 101).  J:  1808:  ’Pinus. Pinus pinea. Európa medi-terrán vidékein honos, a fenyőfélék (Pinaceae) családjába tartozó fenyő tobozterméssel, melyben  barna ma-gok találhatók, ehető magbéllel’. — Ö: ~fa 1807: mondola Fenyöfa (Magy. Fűvészk. 521). J:   1807: ’a fenyőfa’.
	A ném. Nußkiefer ’ua.’ hatására keletkezett szerkezet, a német dió- előtagot a magyarban mandula- előtaggal helyettesítették. A mandulafenyő, illetve a hasonló szerkezetű nevek (fenyődió, fenyőmandula, diófenyő) kialakulására a lat szaknyelvi név: Pinus pinea ’ua.’ (vö. lat. pinea ’fenyőmag, fenyődió’) is hatással lehetett. A ‑fa utótag magyarázó szerepű.
	Egyéb elnevezései: fenyődió, fenyőmandula, olaszfenyő, pineoli, pinia, piniadió, piniafenyő, szelíd-fenyő.
	Genaust 293, Marzell III. 779. — L. fenyődió, diófenyő, fenyőmandula.
	mandulafenyőfa l. mandulafenyő
	mandulásfenyő l. mandulafenyő
	mandzsu aktinídia 1986: mandzsu aktinídia (Priszter: Növ. 28). J: 1986: ’Actinidia kolomikta. Ja-pánban, Koreában, Kínában és a Szovjetúnió bizonyos területein honos, az aktinídiafélék (Actinidiaceae)  családjába tartozó lombhullató  kúszónövény | a növény barna  termése’. 
	A mandzsu aktinídia jelzője a növény származási helyére utal (vö. az Actinidia nemzetség amuri, kínai, japán jelzős neveit), létrejöhetett a növény egyéb idegen nyelvi elnevezései alapján (vö. ném. mandschurischer Strahlengriffel ’ua.’), utótagja az Actinidia nemzetség nevének (vö. lat. szaknyelvi Actinidia’ua.’) átvétele.
	Egyéb elnevezései: l. mandzsu kivi. 
	Elsevier’s D.B. 748, Mansfeld 245. — L. aktinídia.
	mandzsu kivi  1989:  mandzsu   kivi   (Kultúrnövények   3. 10); 1993: mandzsu kivi (Brickell 405). J: 1989: ’Actinidia kolomikta. Japánban, Ko-reában, Kínában és a Szovjetúnió bizonyos területein honos, az aktiní-diafélék (Actinidiaceae)  családjába tartozó lombhullató  kúszónövény | a növény barna  termése’. 
	A mandzsu kivi jelzője a növény származási helyére utal, létrejöhetett a növény egyéb idegen nyelvi elnevezé-sei alapján (vö. ném. mandschurischer Strahlengriffel ’ua.’), utótagja az Actinidia nemzetség nevének (kivi) átvétele.
	Egyéb elnevezései: amuri akti-nídia, mandzsu aktinídia, tara kivi. 
	Elsevier’s D.B. 3176, Mansfeld 245. — L. kivi.
	mangó 1787: Manga (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 343); 1896: mangó-val gr. (TermtudKözl. 558); 1902: Mangot gr. (Kert.  91); 1905: Mangót gr. (Kert. 732); 1915: mangó (RévaiLex. XIII. 357); 1966: mangó (Csapody–Priszter: MNövSz. 126); 1987: mangó (Velich 49); 1991:  mangó (Főzés. 92); 1993: mangót gr. (Élet és Tudomány 7: 210); 1994: mangót gr. (Kertbarát. 3: 43).  J:  ?1787: ’Mangifera  indica.  Északkelet-Indiá-ban  és Észak-Burmában őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) csa-ládjába tartozó örökzöld fa | a fa sárga, néha zöld vagy piros színű termése’. — indiai ~ 1986: indiai mangó(fa) (Priszter: Növ. 115). J: 1986: ’a fa | a gyümölcs’. — Ö: ~fa  1872: mangó-fa (Hevesi: Jelky. 214), mango-fa (uo. 275); 1894: Mangófa (Candolle 208); 1896: mango-fa (Kert. 1008); 1896: Mangofa (PallasLex. XII.  276); 1915: mangófa (RévaiLex. XIII. 357); 1932: mangófa (Bíró 96); 1975: mangófa (Termtud. 309); 1993: mangófa (Élet és Tudomány 7: 210). J: 1872: ’a fa’. — indiai ~fa 1896: indiai mangófa (PallasLex. XII. 2 75); 1986: indiai mangó(fa) (Priszter: Növ. 115). J:  1896: ’a fa’.
	A mangó nemzetközi szó;  vö.: ang. mango,   fi.  mango, fr.   mangue, 
manguier, ném. Mango, or.  манго, port. manga ’ua.’. Az első alakvál-tozat (manga) a port. manga ’ua.’ átvétele lehet, de mivel a szöveg-környezetből a gyümölcs nem azono-sítható, ezért az adat kétes. A későbbi mangó alakváltozatok németből, eset-leg angolból kerültek a magyarba. A mangófa a ném. Mangobaum ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. mango tree, holl.  manggaboom, or.  дерево манговое ’ua.’. Az indiai jelző az indiai mangó, indiai mangófa elnevezésekben a növény, illetve gyümölcs hazájára utal; valószínűleg német mintára (vö. ném. indischer Mangobaum ’indiai mangófa’) alakult ki a magyar nyelvben, esetleg a lat. szaknyelvi Mangifera  indica ’ua.’ (vö. lat. indicus ’indiai’) is hathatott rá. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. манго индийский ’indiai mangó’. A mangó végső forrása a tamil m#n-k#y vagy m#n-g#y, ebből alakult ki a port. manga.
	Elsevier’s D.B. 1464, 3472, Kielikello 1983. 2: 40, Klein: EtDict-Engl. 933 , König 141–2 , Mansfeld 797, Marzell III. 53, Ulrich: Wb. 137, Wahrig 245, Webster’sIntDict. 983, 1375. — L. mangószilva, mangóbalzsamszilva.
	mangóbalzsamszilva 1976: man-gó-balzsamszilva (Urania. II. 57). J: 1976: ’Spondias pinnata. Indiában, a Molukki-szigetektől a Fülöp-szigete-kig honos, a szömörcefélék (Anacar-diaceae) családjába tartozó fa | a fa hosszúkás termése’.
	A ném. Mango-Balsampflaume ’ua.’ részfordításaként került a magyarba. 
	Egyéb elnevezései: l. mangószilva. 
	Urania. (ném.) II. 58. — L. bal-zsamszilva, mangó, mangószilva.
	mangófa l. mangó
	mangószilva 1976: mangószilva (Urania. II. 57). J: 1976: ’Spondias pinnata. Indiában, a Molukki-szige-tektől a Fülöp-szigetekig honos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) csa-ládjába tartozó fa | a fa hosszúkás termése’.
	Németből került a magyarba; a ném. Mangopflaume ’ua.’ részfordításaként. 
	Egyéb elnevezése:  mangóbal-zsamszilva. 
	Mansfeld 801, Urania. (ném.) II. 58. — L. mangó, mangó-balzsamszilva.
	mangosztán 1787: Mangoftana (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 454); 1813: mangufztánt gr. (Bertuch XI. 24); 1890 k.: Mangostane (L. Sz. 4869. 352);  1894: Mangosztána (Candolle 199); 1894: mangosztána (PallasLex. VI. 17); 1966:  mangosztán,   man-gusztán   (Csapody–Priszter: MNöv-Sz. 126); 1975: mangosztán (Termtud. 309); 1983: Mangosztin (Velich–V. Nagy 253); 1986: mangosztán(afa), man-gosztin, mangusztán (Priszter: Növ. 115); 1989: mangosztán (Kul-túrnövények. 3. 6); 1991: mangosztin (Főzés. 93). J:  1787: ’Garcinia man-gostana. Valószínűleg Délkelet-Ázsi-ában őshonos, az ördögfügefélék (Clusiaceae) családjába tartozó fa | a  fa barnás héjú termése’. — Ö: ~fa 1813: mangusztánfa (Bertuch XI. 24); 1974: mangosztánfa (Urania. I. 349); 1986: mangosztán(afa) (Priszter: Növ. 115). J: 1813: ’a fa’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. mangos-teen, fi. mangostani, fr. mangostan, mangoustan, mangustan, mangous-tanier, holl. mangostin, ném. Mangos-tan, Mangosten, Mangostane, Man-gostana, or: мангостан, мангустан, sp. mangostán ’ua.’. A magyar alak-változatok nagy része németből szár-mazik. A mangosztana, mangosztána feltehetőleg a lat. szaknyelvi Garcinia mangostana ’ua.’ utótagjának az átvétele, de németből (vö. ném. Mangostana ’ua.’) is bekerülhetett a magyarba. A mangostan, mangosztán alakváltozatokat németből (vö. ném. Mangostan ’ua.’) vettük át. A mangusztán ugyancsak német eredetre mutat (vö. ném. Mangustan ’ua.’), kialakulására esetleg a francia (vö. fr. mangoustan, mangustan ’ua.’) is hatással lehetett. A legújabb mangosztin angolból (vö. ang. mangosteen ’ua.’) került a magyarba. A mangosztánfa a magyarban elsősorban a ném. Mangostanbaum ’ua.’ részfordításaként honosodhatott meg, de a -fa utótagnak kiegészítő, magyarázó szerepe is lehet. Az 1813-as mangusztánfa alakot is németből vettük át (vö. a Bertuch-féle képeskönyvben (1813): ném. Mangustan-Baum (Bertuch XI. 24) ’ua.’). A mangosztán végső forrása a maláj mangustan.
	Bertuch XI. 24, Elsevier’s D.B. 3474, Kielikello 1983. 2: 40, Klein: EtDictEngl. 933 , König 139–40 , Mansfeld 259, Ulrich: Wb. 95, Webster’sIntDict. 1375.
	mangosztánfa l. mangosztán
	mangosztin l. mangosztán
	mangusztán l. mangosztán
	maracuja  [marakuja] 1989:  ma-racuja (Kultúrnövények  3. 20); 1994: maracuja (Kertbarát. 3: 46).  J:   1991: ’Passiflora edulis, Brazíliában honos, a golgotavirágfélék (Passi-floraceae) családjába tartozó kúszónövény | a  növény  kívül  liláspiros, belül sárgás termése’. — ~-szenvedésvirág 1845: Murucuja szenyvedésvirág (Kováts 330). J:   1991: ’ a növény’.
	A maracuja az ang. maracuja ’ua.’ átvétele. A Murucuja szenyvedésvirág (1845) latin, esetleg német mintára keletkezhetett; a név Kováts Mihály alkotása, közli a magyar név latin és német megfelelőit is: lat. Passiflora murucuja, ném. Murucuja Paffions-blume  (Kováts 330) ’murucuja passióvirág’. A magy. szenvedésvirág a lat. Passiflora és a ném. Paffionsblume ’passióvirág’ értelem szerinti megfelelője. A murucuja-szenyvedésvirág névnek nincs folytatása nyelvünkben.
	Egyéb elnevezései: l. passiógyü-mölcs.
	Kováts 330, Tropical. 54. — L. Krisztus kínszenvedése, Krisztus koro-nája, Krisztusvirág, passiógyümölcs, passióvirág, szenvedésvirág
	maracuja-szenvedésvirág l. maracu-ja
	maronszilva 1913: maron- vagy madagaszkári szilva (RévaiLex. VII. 569). J: 1913: ’Flacourtia indica, F. ramontchi. Dél-Ázsiában, Madagasz-káron honos, a Flacourtiaceae-félék családjába tartozó növény | a növény sötétbarna színű gömbölyű termése’.
	Németből került a magyarba rész-fordítással; a ném. Maronpflaume ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának fordításával (vö. a gyümölcs egyéb -szilva utótagú neveit). 
	Egyéb elnevezései: l. kormányzó-szilva.
	Elsevier’s D.B. 4413, Marzell II. 452. 
	mellbogyó  1896:  Mellbogyó  (PallasLex.  XII.   489);   1987: mell-bogyó (Velich 38). J: 1896: ’Cordia  myxa, C. sebestena. Ausztráliában, Ázsia trópusain honos, az érdesleve-lűek (Boraginaceae) családjába tarto-zó fa | a fa narancsszínű, apró gyümöl-cse’. — fekete ~ 1912: fekete mellbo-gyó (RévaiLex. IV. 658). J: 1912: ’a fa | a gyümölcs’.
	A mellbogyó németből került a magyarba tükörfordítással; a ném. Brustbeere ’ua.’ szó szerinti fordítása, a fekete mellbogyót ugyancsak tükörfordítással németből vettük át (vö. ném. schwarze Brustbeere, schwarze Brustbeerlein ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: damaszkuszi-mogyoró, damaszkuszimogyorófa, fe-kete jujuba, paradicsomfa2,    Sebes-tyén, Sebestyén-fa, Sebestyén-kordé, Sebestyén-szilva, taknyoskordé.
	Elsevier’s D.B. 1594, Halász: M-NémSz. I. 996, Mansfeld 1113, Mar-zell I. 1157, Ulrich: Wb. 63, Urania. II. (ném.) 230. 
	mexikói diófenyő l. diófenyő
	mézbogyó 1976: mézbogyó (Ura-nia. II. 62); 1986: mézbogyó (Priszter: Növ.  118).  J: 1976: ’Melicoccus bi-jugatus, Melicocca bijuga. Amerika trópusain honos, a szappanfafélék (Sa-pindaceae) családjába tartozó növény | a növény ehető magja’.
     	Tükörszó; a ném. Honigbeere ’ua.’ szó szerinti fordításával került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőre l. ang. honeyberry ’ua.’.
	Egyéb elnevezése: mézmag. 
	Elsevier’s D.B. 178, Mansfeld  817, Ulrich: Wb. 140, Urania. (ném.) II. 63, Webster’sIntDict. 1406. — L. mézmag.
	mézmag 1793: Mézmag  (Földi 36). J: 1793: ’Melicoccus bijugatus, Melicocca bijuga. Amerika trópusain honos, a szappanfafélék (Sapindaceae) családjába tartozó növény | a növény ehető magja’.
	A lat. szaknyelvi név (Melicocca bijuga ’ua.’)  előtagjának tükörfordí-tásával (vö. melicocca: meli- ’méz’ + görög ‑cocca ’bogyó’) került a ma-gyarba.
	Egyéb elnevezései: l. mézbogyó.
	Elsevier’s D.B. 178. — L. mézbo-gyó.
	mirtuszgyümölcs 1994: mirtusz-gyümölcsről gr. (Kertbarát. 4: 60). J: 1994: ’Brazília déli részén, Uruguay-ban, Paraguayban és Észak-Argentí-nában őshonos, a mirtuszfélék (Myrta-ceae) családjába tartozó örökzöld fa (Acca sellowiana, Feijoa sellowiana) kerekded vagy hosszúkás, zöldes színű  termése’.
	A mirtuszgyümölcs a magyar nyelvben keletkezett; a név előtagja (mirtusz) a család nevének: Myrtaceae — mirtuszfélék átvételével jött létre, amelyhez a gyümölcs magyarázó utó-tagot illesztették. A mirtusz latin eredetű; vö. lat. myrtus ’mirtusz(fa)’. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ném. Myrte, fr. myrte, or. мирт ’ua.’ A mirtusz végső forrása a gör. murtoz ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: ananászfeijoa, feijoa.
	Farkas: Görög 271, TESz. 934.
	-mogyoró(fa) l. amerikaimogyoró, damaszkuszmogyoró(fa), földimogyoró, pimpermogyoró, pisztáciamogyoró, szí-riaimogyoró
	mombin 1845: Monbin (Kováts 328). J: 1845: ’Spondias mombin, S. lutea. Dél-Amerika trópusain honos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) csa-ládjába tartozó fa | a fa hosszúkás, sár-ga héjú termése’. — Ö: ~szilva 1896: Mombinszilva (PallasLex. XII. 751); 1925: mombinszilva (RévaiLex. XVII. 103); 1966: mombin-szilva (Csapody–Priszter: MNövSz. 133); 1976: mom-binszilva (Urania. II. 57). J: 1896: ’a gyümölcs’. 
	A legkorábbi alakváltozat Monbin (1845) latinból vagy németből kerül-hetett a magyarba, idegen nyelvi meg-felelőit Kováts Mihály közli művében: lat. Monbin, ném. Monbin: ’ua.’ (Kováts 328). A mombinszilva a ném. Mombinpflaume ’ua.’ mintájára részfordítással (előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával) alkotott növénynév. Idegen nyelvi megfelelőre l. fr. prunier mombin ’ua.’. A szó végső forrása a karib nyelvjárás, amelyből létrejött az amerikai sp. mombín. 
	Egyéb elnevezése: disznószilva, sárga mombin, sárga mombinszilva.
	Elsevier’s D.B., Kováts 328, Mansfeld 801, Marzell IV. 456, Tro-pical. 48, Webster’sIntDict. 1456 . — L. arany mombinszilva, édes mombinszilva, gumós mombinszilva, sárga mombin, vörös mombin. 
	mombinszilva l. mombin
	monsztera  1939: monstera (Natter-Nád: Virág. 388); 1987:  monsztera  (Velich  44); 1989:  monsztera (Kultúrnövények 3. 22). J: 1939: ’Monstera deliciosa, “Philo-dendron pertusum”. Mexikótól Pana-máig honos, a kontyvirágfélék (Ara-ceae) családjába tartozó növény | a növény hosszú termése’.
	A lat. szaknyelvi Monstera delici-osa ’ua.’ előtagjának  átvétele. A monsztera a lat. monstrum ’hatalmas, óriási’ szóból származik. Idegen nyel-vi megfelelőkre l. or. монстера ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. filodendron.
	Elsevier’s D.B. 1101, Webster’s-IntDict. 1465 .

N

	nagy fügekaktusz l. fügekaktusz
	nagyobb indiaifüge l. indiaifüge 
	nagytermésű kenyérfa 1986: nagytermésű kenyérfa (Priszter: Növ. 95); 1993: nagytermésű  kenyérfa (Élet   és Tudomány 39: 1247). J: 1986: ’Artocarpus integrifolia, A. heterophyllus. Délnyugat-Indiában ho-nos, az eperfafélék  (Moraceae) csa-ládjába tartozó fa hatalmas, 40 kg-os terméssel’. 
	A név utótagja az Artocarpus nemzetség általános elnevezése: kenyérfa (a ném. Brodbaum ’ua.’ tükörfordítása), a magyar nyelvben keletkezett megkülönböztető jelző (nagytermésű) a gyümölcs óriási méretére utal.
	Egyéb elnevezései: l. dzsekfrút. 
	Elsevier’s D.B. 2998. — L. brod-fruchtfa, kelet-indiai-kenyérfa, kenyér-diófa, kenyérfa1,2, kenyérgyümölcs, szentjánoskenyérfa.
	nagyzapota l. zapota2
	narancs 1481: naranch (OklSz.); 1505 k.: marancz (OklSz.); 1577 k.: Naranch (OrvK. 475/12), Narancz (OrvK. 179/29); 1578: narantz (Mel.: Herb. 52: NySz.: TESz.); 1740: na-ráncsot gr. (Perlici: Orvosi Oktatás 31: NSz.: TESz.); 1751: Nárancsot gr. (Lippai: Cal. Oec. 17: NSz.: TESz.); 1790–95: narants (MTA K 669. Cso-konai-kézirat); 1793: Narants (Földi 21); 1793: Naránts (Grossinger: Hist-Phys. 69); 1816: Narancs (Czifray 210); 1847: Arancs (Tóthfalusi 3. 52); 1987: narancs (Velich 53). J: 1481: ’Citrus sinenesis. Kelet-Indiában, Bur-mában és Dél-Kínában honos, a ruta-félék (Rutaceae)  családjába tartozó félörökzöld fa | a fa narancssárga ter-mése’. — arancs, darancs, na-randzsut gr. (ÚMTsz.). — édes ~ 1787: Édes Narantsok (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 388); 1805: édes Narants (Bertuch I. 47); 1985: édes narancs (Surányi 138); 1991: édes  narancsok gr. (Főzés. 82); 1994: édes narancsot gr. (Kertbarát 3: 44).     J: 1805: ’a fa | a gyümölcs’. — Ö: ~alma 1533: Narancz alma (MurmSzj.); 1512–3: naranch almák gr. (NagyszC. 121); 1577 k.: Naranch alma (OrvK. 609/14); 1809: Narants-alma (Simai Kr.: Vszót. 12). J: 1533: ’a gyü-mölcs’. | ~fa 1783: Narants-fa  (Ben-kő 408); 1805: Narantsfának gr. (Ber-tuch I. 47); 1835: Narancsfa (Kováts: Magy. 269); 1847: arancsfa (Tóth-falusi 3. 52); 1852: Narancsfa (Gönczi 213);  1894: Narancs- és czitromfák gr. (Candolle 186); 1900: narancsfák gr. (Kert. 130); 1966:   narancsfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 136). J: 1783: ’a fa’. — édes ~fa 1986: édes narancs(fa) (Priszter: Növ. 121). J: 1986: ’a fa’.
	A narancs olasz eredetű; vö. ol. N. (északkeleti nyelvjárások) naránsa, naranta, naránsR, naránti, naránt, naran ts, friuli naranz, naranze, trentói naranz, paviai narans. A magyarba az olasz kereskedelem révén jutott el. Az átadók az északkeleti olasz nyelv-járások voltak, az n- kezdetű változa-tok ezen a területen élnek, és az itteni formák c-s előzményre mehetnek vissza (vö. ir. ol. arancio ’narancsfa’, arancio, arancia ’narancs’). A magyar narancs magyarázható a véghangzó nélküli és véghangzós alakból is (a szóvégi a elhagyásával). A régi magyar alakváltozatok közül a naranç észak-olasz nyelvjárási ejtést tükröz; feltehetőleg az m- kezdetű forma is olasz átvételű (vö. bologna vidéki                       marlhta ’ua.’, esetleg létrejöhetett a magyarban is (vö. mevet ~ nevet)); az adatok között két n- nélküli alak-változat található: arancs(fa) (1847), valószínűleg ezek is olasz átvételűek. A narancsfa és a narancsalma utótag-ja (-fa, -alma) lehet magyarázó elem, de a narancsfa összetétel létrejöhetett ném. (vö. ném. Pomerantzenbaum ’ua.’) mintára is. Az édes narancs a ném. süfse Pomeranze ’ua.’ fordításaként került a magyarba; az édes narancsfa  -fa utótagja kiegészítő, magyarázó elem. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. sweet orange ’édes narancs’. A narancs végső forrása az ói. n!ra‚gaA ’narancsfa’, melyet a perzsa közvetített tovább nyugat felé (vö. perzsa n#räng ’narancs, narancsfa’, ar. n#ranQ ’ua.’, oszm. narenc ’ua.’). Az olaszba az arabból került, kisebb részben azonban az oszmán-törökből is; vö. sp. naranja, port. laranja, fr. orange, újgör. ner©ntzi: ’ua.’.
 	Benkő 408, Bertuch I. 47, CzF., Elsevier’s D.B. 5377, MNy. 62: 181, MNy. 66: 164, Nyr. 13: 546 , SzófSz. , TESz. , Ulrich: Wb. 57, Webs-ter’sIntDict. 206. — L. bergamott-narancs, keserű narancs, királynarancs, mandarinnarancs, óriás narancs.
	narancsalma l. narancs
	narancscitrom 1807: Narants Tzitrom (Magy. Fűvészk. 429); 1843: narancs Czitrom (Bugát: Szóhalm. 80); 1841: narants Czitrom (Barra 71). J: 1807: ’Citrus aurantium, C. vulgaris. Délkelet-Ázsiában honos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tarto-zó fa | a fa sárga termése.
	A citrom utótagot a pontos növény-tani meghatározás miatt illesztették az előtaghoz; a Citrus nemzetség magyar neve citrom, a faji megkülönböztető név a narancs (Citrus aurantium). Ez a rendszer Diószegi Sámuel és Fazekas Mihály Magyar fűvészkönyvében je-lent meg, itt található az első adat a narancscitromra. 
	Egyéb elnevezései: l. keserű na-rancs.
	Magy. Fűvészk. 429. — L. berga-mottcitrom, cédrátcitrom, citrom, édes citrom, orvosi citrom, savanyú citrom, varancsos citrom.
	narancsfa l. narancs
	nemes pisztácia l. pisztácia

Ny

	nyugati annónafa 1808: nyúgoti Annónafa (Bertuch VII. 23). J: 1808: ’Annona muricata. Valószínűleg az Antillákon őshonos, az annonafélék  (Annonaceae) családjába tartozó örök-zöld  fa’. 
	Az annónafa a lat. szaknyelvi Annona muricata ’ua.’ előtagjának átvétele, amelyet magyarázó fa utó-taggal egészítettek ki.  A nyúgoti jelző a fordító, Márton József alkotása, ezzel magyarázza:  “Ez is a’ napnyúgoti fzigeteken terem” (Bertuch VII. 23).
	Egyéb elnevezései: l. szúrszop.
	Bertuch VII. 23, Mansfeld 205. — L. annóna.
	nyugat-indiai-elefántdió 1916: nyugatindiai elefántdió (Termtud-Közl. 830). J:  1916:  ’Anacardium occidentale. Valószínűleg Brazíliában honos, a szömörcefélék (Anacardi-aceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa vese alakú termése’.
	Feltehetőleg a gyümölcs egyéb elnevezései nyomán alkotott szerkezet. A nyugat-indiai-elefántdió előtagja a gyümölcs más német elnevezései (vö. ném. westindische Nierenbaum    ’nyugat-indiai-vesefa’, westindischer Herzfruchtbaum ’nyugat-indiai-szív-gyümölcsfa’) nyomán alkotott jelző, de kialakulására a lat. szaknyelvi név Anacardium occidentale ’ua.’ utótagja (vö. lat. occident#lis ’nyugati’) is hatással lehetett. Az elefántdió utótag  a magy. elefánttetű (vö. ném. Elephan-tenlaus ’ua.’, Elephantenlausbaum (Elefantenlausbaum) ’elefánttetűfa’ hatására alakult ki, ahol az elefánttetű -tetű tagját a -dió utótaggal cserélték fel (vö. a gyümölcs egyéb -dió utótagú elnevezéseit).
	Egyéb elnevezései: l. kesu.
	Marzell  I. 251. — L. elefánttetű.
	nyugat-indiai-elefánttetű l. elefánt-tetű
	nyugati szamócafa l. szamócafa. 

O, Ó

	olasz datolyaszilva 1893: olasz datolyaszilva (PallasLex. V. 346). J: 1893: ’Diospyros lotus. Kína és Japán szubtrópusi részein honos, az ébenfa-félék (Ebenaceae) családjába tartozó fa | a  fa hamvas, narancssárga ter-mése’. 
	Tükörszó; a ném. Italienische Dattelpflaume ’ua.’ szó szerinti fordítása.
	Egyéb elnevezései: l. lótuszszilva.
	Elsevier’s D.B. 1809, Mansfeld 1055, Marzell II. 138. — L. amerikai datolyaszilva, datolyaszilva.
	olaszfenyő 1913: olasz-Fenyő (RévaiLex. VII. 393). J:   1913: ’Pi-nus. Pinus pinea. Európa mediterrán vidékein honos, a fenyőfélék (Pina-ceae) családjába tartozó fenyő toboz-terméssel, melyben  barna magok ta-lálhatók, ehető magbéllel’.
	Németből került a magyarba; a ném. Italiänische Kiefer ’ua.’ tükörfordításaként. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. Italian stone pine, ném. italienische Steinkiefer, or.  сосна итальянская ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. mandulafe-nyő. 
	Elsevier’s D.B. 2983, Marzell III. 779. 
	óriásfa 1793: Oriás-fa  (Grossin-ger: HistPhys. 336); 1966: óriásfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 124). J: 1793: ’Adansonia digitata. A szene-gáli szavannáktól Etiópiáig, Kenyában és Angolában honos, a majomkenyér-fafélék  (Bombacaceae) családjába tartozó fa uborkaszerű terméssel’.
	Az óriásfa feltehetőleg a magyar nyelvben keletkezett név. A névadás alapját a fa hatalmas méretei képezték. 
	Egyéb elnevezései: l. baobab. 
	Kultúrnövények 3. 32.
	óriás fügekaktusz 1987: óriás fügekaktusz  (Velich 80); 1993: óriás fügekaktusz (Élet és Tudomány 3: 77).  J: 1987: ’Opuntia maxima, Cactus decumanus. Amerikában honos, a kaktuszfélék (Cactaceae) családjába  tartozó növény | a kaktusz lilás vagy bordó termése’. 
	A lat. szaknyelvi név Opuntia maxima ’ua.’ utótagjának fordításából (vö. lat. maximus ’a legnagyobb’), illetve az Opuntia nemzetség magyar elnevezéséből (fügekaktusz) alkotott összetétel.
	Genaust 240. — L. füge, fügekak-tusz, fügetüskörc, Lindheimer-füge-kaktusz.
	óriás golgotavirág 1989: óriás golgotavirág (Kultúrnövények  3. 20).  J:   1989: ’Passiflora quadrangularis. Brazíliában honos, a golgotavirágfélék (Passifloraceae) családjába tartozó kú-szónövény | a növény kívül sárgás-zöld, lédús, pirosas termése’.
	Az óriás golgotavirág angolból került a magyarba, ang. giant granadilla ’óriás granadilla’ mintájára alkotott szerkezet. A magyar jelző (óriás) az ang. giant  fordítása, az utótag (golgotvirág) a Passiflora nemzetség magyar elnevezése. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. пассифлора гигантская ’óriás passióvirág’.
	Elsevier’s D.B. 2475, Mansfeld 900. — L. ehető golgotavirág, golgota, kék golgotavirág, kékvirágú golgota, testszín golgota.
	óriás narancs 1894: óriás narancs (Candolle 187). J: 1894: ’Citrus maxima, C. grandis, C. decumanus. Délkelet-Ázsiában honos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa gyakran 6–8 kg-os termése’.
	Az óriás narancs valószínűleg a lat. szaknyelvi név Citrus  grandis   ’ua.’ (vö. lat. grandis ’nagy’) tükörfordításaként került a magyar nyelvbe. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. huge orange-tree ’hatalmas narancsfa’, ném. Riesen-orange ’óriás narancs’.
	Egyéb elnevezései: l. pomeló. 
	Elsevier’s D.B. 4329, Mansfeld 772. — L. narancs.
	orvosi citrom 1841: orvosi Czitrom (Barra 71). J: 1841: ’Citrus medica. Valószínűleg Indiában ősho-nos, a rutafélék (Rutaceae) családjába tartozó fa | a fa narancssárga termése’. 
	Az orvosi citrom a lat. szaknyelvi név: Citrus medica ’ua.’ tükörfordításaként került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. цитрус медийский ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. citronád.
	Elsevier’s D.B. 1243. — L. citrom.
	oszlopcsudatövis l. oszlopos csuda-tövis 
	oszlopkaktusz 1890 k.: Oszlop-kaktusz  (L. Sz. 4869. 410); 1909: Oszlopkaktusz (Graumann 83);  1940: oszlopkaktusz  (Pávó 39); 1986: osz-lopkaktusz  (Priszter: Növ. 127); 1987: oszlopkaktuszok (Velich 82). J: ’Cere-us hexagonus, Cactus hexagonus. Dél-Amerika északi részén és Nyugat-Indiában honos, a kaktuszfélék (Cac-taceae) családjába  tartozó  növény ehető gyümölccsel.
	Tükörszó; a ném. Sälencactus ’ua.’ szó szerinti fordítása. A névadás alapját a több méterre fejlődő oszlopszerű növények képezték. 
	Egyéb elnevezései: l. fáklyakak-tusz.
	Graumann 83, Ulrich: Wb. 51. — L. fáklyakaktusz, fatüskörc, fügetüs-körc, oszloptüskörc, perui oszlop-kaktusz.
	oszlopos csudatövis 1783: Ofz-lopos tsudatövis (Benkő 372); 1807: oszlopos tsuda-tövis (Magy. Fűvészk. 314); 1845: Oszlop csudatövis (Kováts 350). J: ’Cereus hexagonus, Cactus hexagonus. Dél-Amerika észa-ki részén és Nyugat-Indiában honos, a kaktuszfélék (Cactaceae) családjába  tartozó  növény ehető gyümölccsel’.
	Az oszlopos csudatövis a magyar nyelvben keletkezett, az előtag az oszlopszerűen fejlődő növényre utal, az utótag jelentése ’kaktusz’; kiala-kulására valószínűleg hatással volt a ném. lange Fakeldiftel (Benkő 372) ’hosszú fáklyabogáncs’.
	Egyéb elnevezései: l. fáklyakak-tusz.
	Benkő 372. — L. fáklyakaktusz, fatüskörc, fügetüskörc, oszlopkaktusz, oszloptüskörc, perui oszlopkaktusz.
	oszloptüskörc 1847: Oszlop-tüskörz (Tóthfalusi 15). J: 1847: ’Cereus hexagonus, Cactus hexago-nus. Dél-Amerika északi részén és Nyugat-Indiában honos, a kaktuszfé-lék (Cactaceae) családjába  tartozó  növény ehető gyümölccsel.
	Az oszloptüskörc nyelvújítási név, Tóthfalusi Miklós alkotása. Az előtag az oszlopszerű növényekre utal, a kaktusz jelentésű utótagot Tóthfalusi ezzel indokolja:  “Ezen név [tüskörc], csekély véleményem szerint, igen könnyen ébresztené azon eszmét — mellyet mintegy képviselnie kell, — t.i. olly alany, melly tüskés, karczol = körmeivel körczöl” (Tóthfalusi 3. 39).
	Egyéb elnevezései: l. fáklyakak-tusz.
	Tóthfalusi 3. 39. — L. fáklyakak-tusz, fatüskörc, fügetüskörc, oszlopos csudatövis, oszlopkaktusz, perui oszlop-kaktusz.
	otahaitialma 1896: otahaiti alma (PallasLex. XII. 751). J: 1896: ’Spondia purpurea. A trópusi Ame-rikában őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) családjába tartozó fa | a fa ovális, sötétvörös termése’.
	Angolból került a magyarba (vö. ang. Otaheite apple ’Spondias cythe-rea, S. dulcis; otahaitialma’). 
	Egyéb elnevezései: l. vörös mom-bin. 
	Mansfeld 801, Tropical. 14. — L. tahitialma.

Ö, Ő

	ökörszív 1974:  ökörszív  (Urania.  I.  300);  1983:  Ökörszív (Velich–V. Nagy 244); 1985: ökörszív (Surányi 148); 1991: ökörszív (Főzés. 93). J: 1974: ’Annona reticulata. Közép-Amerikában honos, az annonafélék (Annonaceae)    családjába tartozó fa | a  fa szív alakú, vörösbarna színű termése’. — Ö: ~alma 1986: ökörszívalma (Priszter: Növ. 127). J: 1986: ’a fa | a gyümölcs’. | ~annóna 1894: Ökörszívű anóna (Candolle 185); 1989: ökörszív annóna (Kultúrnö-vények 3. 8). J: 1894: ’a fa | a gyümölcs’.
	Az ökörszív tükörszó; a ném. Ochsenherz ’ua.’, esetleg az ang. bullock’s heart ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. coeur  de  boeuf ’ua.’. A névadás alapját a gyümölcs sima felszínű, szív alakú, vörösesbarna színe képezte. Az ökörszívalma ugyancsak tükörszó németből (vö. ném. Ochsenherzapfel ’ua.’). Az ökörszívannóna utótagja (annóna) kiegészítő szerepű, a latin szaknyelvi Annona ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ném. Ochsenherzannone, or. анона сетчатая ’ökörszívannóna’.
	Elsevier’s D. B. 849, Mansfeld 207, Marzell I. 312, Tropical. 37. — L. annóna.
	ökörszívalma l. ökörszív
	ökörszívannóna l. ökörszív
	ökörszívű annóna l. ökörszív 

P

	pálma 1416 u./ 1450 k.: palma (BécsiK. 204); 1793: Pálma (Földi 37); 1790–95: pálma (MTA K 669. Csokonai-kézirat). J: 1416 u./ 1450 k.: ’A pálmafélék (Arecaceae)  csa-ládjába tartozó fák: datolya, kókusz stb.’. — Ö: ~fa 1577 k.: palma fa (OrvK. 150/33), palmafa (OrvK. 356/36); 1578: Pálmafa  (Mel.: Herb. 134); 1783: Pálmafa (Benkő 432); 1790–95: Pálma fa (MTA K 679/I. 57a–50b. Csokonai-kézirat); 1806: pálmafának gr. (Bertuch III. 43); 1843: Pálmafa (Bugát: Szóhalm. 335); 1845: Pálmafa (Kováts 357). J: 1577 k.: ’a fa’.
	A pálma latin eredetű; vö. lat. palma ’nyitott kéz, tenyér; pálmafa, datolya’. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. palm, fr. palme, ném. Palma ’ua.’. A pálma végső forrása a gör. palamh ’nyitott kéz, tenyér’ átvétele. A pálmafa utótagja: -fa magyarázó szerepű, létrejöhetett a magyar nyelvben, de a ném. Palm-baum (Grossinger: HistPhys. 341) ’ua.’ is hatással lehetett kialakulására. A pálma hosszú ideig csak datolya(pálma) jelentésben volt meg a magyar nyelvben, egyéb jelentései (pl. kókusz) csak később alakultak ki.
	Egyéb elnevezései: l. datolya. 
	TESz.  — L. arekapálma, bételpálma, datolyapálma, igazi dato-lyapálma, közönséges datolyapálma, egyiptomiszilvapálma, kateku-káposzta-pálma, katekupálma, indiai pálmagyü-mölcs,  indiai pálmaszőlőfa, kókuszpál-ma, igazi kókuszpálma, pálmadió1,2,  pálmaszilva, savanyúpálma, szilvapál-mafa.
	pálmadió1 1787: Pálma-Diónak gr. (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 405); 1793–6: Pálmadio (Benkő F.: Időtöltés. 4: 37). J: 1787: ’Dél-Ázsiában őshonos, a pálmafélék (Arecaceae) családjába tartozó fa (Cocos  nucifera) 1–2 kg-os termése’.
	Mivel az összetételnek idegen nyelvekben (elsősorban németben) nincs megfelelője, valószínűleg a magyar nyelvben  ’kókuszdió’ jelentésben keletkezett név.
	Egyéb elnevezései: l. kókusz.
	L. pálma, pálmadió2.
	pálmadió2 1653–55: palma diokbol gr. (Apáczai 224). J: ?1653–55: ’A Perzsa-öböl vidékén, Indiában és Arábiában őshonos, a pálmafélék (Arecaceae)  családjába tartozó fa (Phoenix dactylifera) hosszúkás termése’. 
	A pálmadió valószínűleg a magyar nyelvben keletkezett ’datolya’ jelen-tésben. A pálmadiónak ezen jelentésére mindössze egy adat van, a névnek datolya jelentésben nincs folytatása nyelvünkben, a pálmadió ’kókuszdió’ jelentésben élt tovább a magyar nyelvben. A szövegben feltehetőleg datolyáról van szó.
	Egyéb elnevezései: l. datolya.
	Apáczai 251. — L. pálmadió1.
	pálmafa l. pálma
	pálmagyümölcs l. indiai pálmagyü-mölcs
	pálmaszilva 1745: Pálma Szilva  (Taxa 4); 1783: Pálma  fzilva  (Benkő 432); 1787: Pálma-Szilvának gr. (Má-tyus I.: Ó és Új Diaet. 343); 1809: Pá1ma-fzilva (Simai Kr.: Vszót. 19); 1829: pálma szilvát  gr. (Czifray: MagySzak. 211). J: 1745: ’Phoenix dactylifera. A Perzsa-öböl vidékén, Indiában és Arábiában őshonos, a pálmafélék (Arecaceae)  családjába tartozó fa | a fa hosszúkás termése’. — Ö: ~fa 1799: Pálma-fzilvafát gr. (Fábián: TermHist. 81). J: 1799: ’a fa’. 
	A magyar nyelvben keletkezett név, amely egyrészt a datolyának a közismert gyümölcshöz (szilva) való hasonlóságára utal, másrészt a gyümölcsöt termő növényre (pálma).
	Egyéb elnevezései: l. datolya. 
	Ulrich: Wb. 76. — L. egyiptomi-szilva, egyiptomiszilvapálma, pálma, szilvapálmafa.
	pálmaszilvafa l. pálmaszilva
	pálmaszőlőfa l. indiai pálmaszőlőfa
	papaja 1787: Papaja (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 343); 1845: Papaya (Kováts 358); 1897: papaya (Term-tudKözl. 245); 1924: papaya (Bíró: Hét év. 85); 1991: papaya (Főzés. 92); 1993:  papaya (Élet és Tudomány 22: 685); 1994: papaja (Larousse 250); 1994: papaját gr. (Kertbarát. 3: 43). J: 1787: ’Carica papaya. Valószínűleg Dél-Amerikában   őshonos, a dinnye-fafélék (Caricaceae)  családjába tarto-zó fa | a fa dinnyeszerű termése’. —káriai ~ 1845: Cariai papaya (Kováts 155). J: 1845: ’a fa | a gyümölcs’.
	A papaja nemzetközi szó; vö.: ang. papaya, fi. papaija, fr. papayer, ném. Papaya, Papaye, or. папайа, папайя, sp. papaya ’ua.’. A magyar nyelvbe a lat. szaknyelvi Carica papaya ’ua.’ utótagja kerülhetett, az újabb alakváltozatok bármelyik nyugati nyelv hatására kialakulhattak. A  káriai papaja  név Kováts Mihály alkotása a lat. szaknyelvi Carica papayaból, a lat. szaknyelvi szó részfordításával: előtagjának lefordításával, értelmesí-tésével (káriai), és az utótagjának változatlan átvételével (papaya) jött létre. A névnek más forrásban nincs nyoma. A papaja végső forrása egy karibi nyelvjárás, amelynek foly-tatása a sp. papaya ’papajagyümölcs’ és papayo ’papajafa’.
	Egyéb elnevezései: l. dinnyefa.
     	Elsevier’s D.B. 4035, Kielikello 1983. 2: 40, Klein: EtDictEngl. 1122 , König 160–1 , Mansfeld 912, MNy.  89: 438–9 , OxfEnglDict. VII. 436, Tropical.  33, Ulrich: Wb. 44, Webster’sIntDict. 1633. — L. pawpaw.
	paradicsomalma1 1787: Paradi-tsom-Alma (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 452). J: 1787: ’Musa x paradisiaca. A trópusi Ázsiában őshonos, a banán-félék (Musaceae) családjába tartozó növények | a növény sárga termése’.
	Tükörszó; a ném. Paradiesapfel ’ua.’ szó szerinti fordítása. 
	Egyéb elnevezései: l. banán.	
	Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 452. — L. paradicsomalma2.
	paradicsomalma2 1908: Paradi-csom-alma (HétSzak. 277); 1966: paradicsomalma (Csapody–Priszter: MNövSz. 69). J: 1. 1908: ’Citrus medica. Valószínűleg Indiában ősho-nos, a rutafélék (Rutaceae) családjába tartozó fa | a fa narancssárga termése’. 2. 1966: ’Citrus maxima, C. grandis, C. decumanus. Délkelet-Ázsiában ho-nos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa gyakran 6–8 kg-os ter-mése’.
	Németből került a magyarba; a ném. Paradiesapfel ’ua.’ tükörfordításaként. A paradicsomalma nevet  két hasonló, könnyen összetéveszthető Citrus-félére is használták, hasonlóképpen az Ádám-alma nevet (l. ott).
	Egyéb elnevezései: l. pomeló.
	Marzell I. 1030. — L. paradi-csomalma1 .
	paradicsomdió 1976: paradi-csomdió (Urania. II. 138); 1986: para-dicsomdió (Priszter: Növ. 131); 1989: paradicsomdió (Kultúrnövények 3. 24).  J: 1976: ’Lecythis zabucayo. Dél-Amerika északi részén, valamint Közép-Amerika trópusain honos, a fazékfafélék (Lecythidaceae) családjá-ba tartozó fa | a fa emberfejnyi nagy-ságú termése’.
	Németből került a magyarba; a ném. Paradiesnuß ’ua.’ tükörfordításával.   Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang.  paradise nut ’ua.’.
     	Egyéb elnevezései: l. fazékfa.
	Mansfeld 977, Urania. (ném.) II. 141.
	paradicsomfa1 1983: Paradicsom-fa (Velich–V. Nagy 255); 1985: para-dicsomfa (Surányi 148);  1986: para-dicsomfa (Priszter: Növ. 131); 1987: paradicsomfa (Velich 15); 1991: paradicsomfa (Főzés. 93).  J: 1983: ’Peruban őshonos, a burgonyafélék (Solanaceae) családjába tartozó kis fa (Cyphomandra betacea) vöröses  színű terméssel’.
	Tükörszó; valószínűleg az ang. tomato tree ’ua.’, esetleg a ném. To-matobaum ’ua.’, Baumtomate ’fapara-dicsom’ szó szerinti fordításaként került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. tomate d’arbre ’ua.’.
	Egyéb elnevezése: tamarilló. 
	DictHort.  119, Elsevier’s D.B. 5589, Mansfeld 1209, Urania. (ném.) II. 257. — L. paradicsomfa2,3.
	paradicsomfa2  1843: Paradi-csomfa (Bugát: Szóhalm. 337); 1845: Paradicsomfa (Kováts 391). J: 1896: ’Cordia  myxa, C. sebestena. Ausztrá-liában, Ázsia trópusain honos, az érdeslevelűek (Boraginaceae) csa-ládjába tartozó fa narancsszínű, apró gyümölcse’.
	Mivel idegen nyelvekben a névnek nincs megfelelője, valószínűleg ma-gyar nyelvi alkotás. Talán a gyümöl-csök színe képezte a névadás alapját.
	L. paradicsomfa1,3.
	paradicsomfa3  1966: paradi-csomfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 91). J: 1966:  ’Ázsiában honos, az ébenfafélék (Ebenaceae) családjába tartozó fa (Diospyros kaki) gömb-alakú, citrom- vagy narancssárga szí-nű termése’.
	Mivel a paradicsomfa névnek ide-gen nyelvekben nincs megfelelője, valószínűleg magyar nyelvi alkotás. A névadás alapját feltehetőleg a paradi-csomszerű gyümölcsök képezték.
	L. paradicsomfa1,2.
	paradicsomfüge 1790–5: Paradí-tsomi fige (MTA K 679/I. 57a–50b. Csokonai-kézirat); 1845: Paradicso-mi fige (Kováts 359); 1897: para-dicsomfüge (PallasLex. XIV. 30). J: 1790–5: ’Musa x paradisiaca. A trópusi Ázsiában őshonos, a banánfélék (Musaceae) családjába tartozó növények | a növény sárga termése’.
	Németből került a magyarba; a ném. Paradiesfeige  ’ua.’ tükörfordításaként. Idegen nyelvi megfelelőkre l. bananier du paradis ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. banán.	
	Elsevier’s D.B. 4219, Marzell III. 222. — L. füge.
	Para-dió 1890 k.: Paradiók gr. (L. Sz. 4869. 424); 1893: paradió (PallasLex. III. 180); 1966: Paradió (Csapody–Priszter: MNövSz. 184); 1976: paradió (Urania. II. 139);  1986: Para-dió (Priszter: Növ. 131); 1989:   paradió   (Kultúrnövények   3.   24);  1991: paradió (Főzés. 100). J: 1890 k.: ’Bertholletia excelsa. Dél-Amerika trópusain honos, a fazékfa-félék (Lecythidaceae) családjába tar-tozó fa | a fa háromszögletű, csontke-mény héjú termése’.
	A paradió a ném. Paranui  ’ua.’ tükörfordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. para nut, fr. noyer de Para ’ua.’. A névadás alapját a dió exportjában jelentős szerepet játszó, az Amazonas-torkolatánál fekvő Pará kikötőváros képezte. A Para név nyilván összefügg a tupi paranával ’tenger’, amely a város fekvésére utal.
	Egyéb elnevezései: amazoniman-dula, amerikaidió1, brazildió, brazíli-aigesztenye, juviadió.
	Elsevier’s D.B. 765, Lokotsch: AmWb. 51 , Mansfeld 978, Marzell I. 581, Webster’sIntDict. 1638  .
	passiógyümölcs 1987: passiógyü-mölcs (Velich 71);  1991: passiógyü-mölcs (Főzés. 92); 1994: passiógyü-mölcs (Kertbarát. 3. 46).  J:   1987: ’Passiflora edulis, Brazíliában honos, a golgotavirágfélék (Passifloraceae) családjába tartozó kúszónövény | a  növény  kívül  liláspiros, belül sárgás termése’.
	Angolból került a magyarba; az ang. passion fruit ’ua.’ részfordításaként.
	Egyéb elnevezései: ehető golgota-virág, lila granadilla, maracuja, maracuja-szenvedésvirág.
	Elsevier’s D.B. 4070. — L. Krisztus kínszenvedése, Krisztus koronája, Krisztusvirág, passióvirág, szenvedésvirág maracuja-szenvedésvirág.
	passióvirág 1664–7: Paffio virág (Lippay: Posoni kert 99); 1894: passzióvirág (PallasLex. VIII. 90). J: 1664–7: ’A Passiflora nemzetség több faja (főleg P. quadrangularis, P. caerulea, P. edulis, P. incarnata) | a növény virága’. 
	Latinból került a magyarba; a lat. flos passionis ’ua.’ részfordításaként. Lippay János ezzel magyarázza a névadást: ”Mivel ebben az vírágban, Chriutus uzenvedéuének euzközi, igen uzépen ki ábráztatnak” (Lippay: Posoni kert 99). Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. passion flower, ném. Passionsblume, fr. passiflore, fleur de la passion, or. пассифлора, пассифлора ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. golgota.
	Elsevier’s D.B. 4068, Marzell III. 587, Palmer 120–1 , Palmer: Neuweltwörter. 107–8 , Webster’s-IntDict. 1651. — L. Krisztus kínszen-vedése, Krisztus koronája, Krisztusvi-rág, passiógyümölcs, szenvedésvirág maracuja-szenvedésvirág.
	pawpaw [poupou] 1905: Paw-pawt gr. (Kert. 732); 1906: Paw-Paw (Kert. 765). J: 1905: ’Carica papaya. Valószínűleg Dél-Amerikában őshonos, a dinnyefafélék (Caricaceae) családjába tartozó fa | a fa dinnyeszerű termése’.
	Idegen szó; az ang. paw-paw ’ua.’ átvétele. Az ang. pawpaw alakváltozat eltűnt nyelvünkből, helyette a papaja ’ua.’ honosodott meg a magyarban. A pawpaw végső forrása egy karibi nyelvjárás, amelynek folytatása a sp. papaya ’a gyümölcs’ és papayo ’a fa’.
	Egyéb elnevezései: l. dinnyefa.
     	Elsevier’s D.B. 4035, Klein: Et-DictEngl. 1122 , Mansfeld 912. — L. papaja.
	peireski szurdáncsa 1845: Peireski szurdáncsa (Kováts 362). J: 1845: ’Peireskia aculeata, Cactus peireskia. Amerika trópusain honos, a kaktuszfélék (Cactaceae) családjába tartozó kaktusz | a kaktusz sárga termése’. 
	A Peireski szurdáncsa Kováts Mihály alkotása. A növény régebbi lat. szaknyelvi elnevezése  (vö. Cactus Peireskia ’ua.’) nyomán jött létre. A latin név cactus elemét a magyar szurdánccsal helyettesítette. A névnek más forrásban nincs nyoma.
	Egyéb elnevezései: l. barbadosi-egres. 
	Kováts 362.
	pekándió 1900: Pécan dió, Pécán dió (Gyümölcskertész. 227); 1912: pekeadió (RévaiLex. IV. 304); 1966: pekán-dió (Csapody–Priszter: MNöv-Sz. 151); 1974: pekándió (Urania. I. 208); 1975: pekándió (Termtud. 309); 1991: pekándió (Főzés. 100); 1992: Pecan dió (Édességek. 132). J: 1900: ’Amerikában és Mexikóban honos, a diófélék (Juglandaceae) családjába tartozó fa (Carya illinoinensis, Hicoria pecan, H. oliva) hosszúkás, diószerű termése’. — Ö: ~fa  1900: Pécán diófa (Gyümölcskertész. 227). J: 1900: ’a fa’.
	A magyar nyelvben előforduló alakváltozatok nem egy nyelvből valók. A pekeadió (1912) a németből került a magyarba, a ném. Pekeanuß  ’pekeadió’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre A Pécan dió, Pécán dió (1900), Pecan dió (1992) alakváltozatokat részfordítással vettük át angolból (vö. ang. pecan nut ’ua.’), a  pekándió kialakulására az angol (vö. ang. pecan nut ’ua.’) és a német nyelv (vö. ném. Pekanbaum ’pekánfa’, Pekan-Nuß ’pekándió’, Pekannussbaum ’pekán-diófa’) is hatással lehetett. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. pacanier ’pekán’, or. орех пекан ’pekándió’. A pekán algonkin eredetű.
	Egyéb elnevezései: hikori, hikori-dió, hikoridiófa, hikorifa, pekánnut.
	Elsevier’s D.B. 4100, Mansfeld 39, Webster’sIntDict. 1662 . — L. pe-kánnut.
	pekándiófa l. pekándió	
	pekánnut [pekánnat] 1878: Pekan nut (TermtudKözl. 117). J: 1878: ’Amerikában és Mexikóban honos, a diófélék (Juglandaceae) családjába tartozó fa (Carya illinoinensis, Hicoria pecan, H. oliva) hosszúkás, diószerű termése’. 
	Idegen szó; az ang. pecan nut ’ua.’ átvétele. Az angol -c-s írásmód feloldása a magyar -k-. Más forrásban nincs nyoma a névnek.
	Egyéb elnevezései: l. pekándió.
	Elsevier’s D.B. 4100. — L. pekándió.
	pekeadió l. pekándió
	pepinó 1976: pepino (Urania. II. 249); 1993: pepino (Lovas 27). J: 1976: ’Solanum muricatum. Valószí-nűleg Peruban, Ecuadorban, Venezu-elában és Kolumbiában őshonos, a csucsorfélék (Solanaceae) családjába tartozó növény | a növény barna csíkos termése’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. pepino, ném. Pepino, sp. pepino: ’ua.’. Kiala-kulásában bármelyik nyugati nyelv hatása számításba vehető.
	Brücher 258, Mansfeld 1198, Urania. (ném.) II. 255, Webster’sInt-Dict. 1674 .
	persimon l. perszimón
	perszimón 1880:  Persimon (Termtudközl. 245); 1893: persimóna (PallasLex. V. 347);    1989: persim-mon  (Kultúrnövények   3.   30); 1993:  perszimmont gr. (Élet  és Tudomány 15: 467). J:  1986:  ’Diospyros  virginia.  Amerikában őshonos, az ébenfafélék (Ebenaceae) családjába tartozó fa | a fa gömb  alakú,  fényes narancssárga termése’. 
	A perszimón angolból (vö. ang. persimmon ’ua.’), a persimóna (1893) talán németből (vö. ném. Persimone ’ua.’) került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fi. persimoni ’ua.’. A szó végső forrása az algonkin pasimenan ’szárított gyümölcs’ a pasimeneu ’gyümölcsöt szárít’ szóból. 
	Egyéb elnevezései: l. amerikai da-tolyaszilva.
	Elsevier’s D.B. 1494, Mansfeld 1057, Palmer 121 , Palmer: Neuwelt-wörter. 109 , Tropical. 27, Ulrich: Wb. 76, Urania. (ném.) II. 191, Webster’sIntDict. 1686 .
	perui oszlopkaktusz 1986: perui oszlopkaktusz (Priszter: Növ. 127); 1987: perui oszlopkaktusz (Velich 82). J: 1986: ’Cereus uruguayanus, C. peruvianus. Dél-Amerika dél-keleti részén honos, a kaktuszfélék (Cacta-ceae) családjába tartozó kaktusz ová-lis, bordó, sima héjú, terméssel’.
	Az utótag (oszlopkaktusz) a Cereus nemzetség magyar elnevezése a jelző (perui) valószínűleg a lat. szaknyelvi név (Cereus peruvianus ’ua.’) utótagjának lefordításával (peruvianus ’perui’) jött létre. 
     	Marzell III. 418, Ulrich: Wb. 51. — L. fáklyakaktusz, oszlopos csudatövis, oszloptüskörc. 
	pignola l. pineoli 
	pimpermogyoró 1922: pimpermo-gyoró (RévaiLex. XV. 486). J: 1922: ’Pistacia. Pistacia vera. Északkelet- Iránban, Észak-Afganisztánban és a Szovjetúnióban őshonos, a pisztácia-félék (Pistaciaceae) családjába tartozó fa | a fa liláspiros vagy sárgászöld héjjal fedett termése’.
	A név a ném. Pimpernui ’pimper-dió/mogyoró’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre (vö. a  gyümölcs   egyéb   -dió,  ‑mo-gyoró, -mandula utótagú neveit).
	Egyéb elnevezései: l. pisztácia. 
	Marzell I. 371, III. 95.
	pinangdió  1893:  pinangdió  (PallasLex.   II.   76);   1966: pinang-dió (Csapody–Priszter: MNövSz. 30). J: 1893: ’Feltehetőleg a Fülöp-szigeteken és a Maláj-félszigeten ős-honos, a pálmafélék (Arecaceae) csa-ládjába tartozó pálma (Areca catechu) ehető termése’.
	Valószínűleg a németből (vö. ném. Pinang ’ua.’, Pinang-Palme ’pinang-pálma’ került a magyarba. A dió utótag magyarázó szerepű, amely létrejöhetett a termés egyéb elnevezései alapján (vö. arekadió, bételdió). Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. pinang palm ’pinangpálma’, holl. pinang-boom ’pinangfa’, or. пинанг  ’ua.’. A pinang végső forrása a maláj pinang. 
	Egyéb elnevezései: l. areka. 
	Mansfeld 1634, Ulrich: Wb. 21, Webster’sIntDict. 1717.
	píneafenyő l. pínia
	pineola l. pineoli 
	pineoli 1787: Pineoli (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 460); 1913: piniola, pineola, pignola (pinyola) (RévaiLex. VII. 393). J: 1787: ’Európa mediterrán vidékein honos, a fenyőfélék (Pi-naceae) családjába tartozó fenyők (Pi-nus. Pinus pinea)  toboztermésében ta-lálható barna magok ehető magbele’. 
	A pineoli németből került a magyarba (vö. ném. Pineola, Pineole: ’ua.’, Pineolen(kiefer) ’pineolifenyő’, Pignolen(baum) ’pignolifa’, Piniolen-(baum) ’piniolifa’).
	Egyéb elnevezései: l. mandulafe-nyő. 
	Benkő 425, Bertuch 48, Marzell III. 779.
	pínia 1883: piniák gr. (Asbóth 181); 1913: pinia (RévaiLex. VII. 393); 1925: pinia (Magyar Flóra. 29); 1966: pínia (Csapody–Priszter: MNövSz. 125). J:  1883: ’Pinus. Pinus pinea. Európa mediterrán vidé-kein honos, a fenyőfélék (Pinaceae) családjába tartozó fenyő tobozter-méssel, melyben  barna magok talál-hatók, ehető magbéllel’. — Ö: ~dió 1913: piniadió (RévaiLex. VII. 393). J:  1913: ’a tobozban található ehető magok’. | ~fenyő 1966: pínia-fenyő (Csapody–Priszter: MNövSz. 268); 1974: pineafenyő (Urania. I. 155); 1991: píneafenyő (Főzés. 101). J:  1966: ’a fenyő’.
	A lat. szaknyelvi Pinus pinea átvétele, de az alakváltozatok kiala-kulására hatással lehetett a ném. Pinie ’ua.’, Pinien(baum) ’piniafa’ is. A piniadió -dió, a piniafenyő  ‑fenyő utótagja értelmesítő, magyarázó elem, a gyümölcsöt és a növényt különítették el vele. A piniafenyő ‑fenyő utótagja létrejöhetett a növény egyéb német és magyar elnevezései hatására is  (vö. ném. Pineolenkiefer ’ua.’, magy. mandulafenyő, olaszfenyő,  szelídfenyő). Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. пиння ’pinia’, сосна пиния ’pinia-fenyő ’ua.’ 
	Egyéb elnevezései: l. mandula-fenyő.
    	Elsevier’s D.B., Bertuch 48, Mar-zell III. 779.
	piniadió l. pinia
	piniafenyő l. pinia
	piniola l. pineoli
 	pinyola l. pineoli 
	pisztác(fa) l. pisztácia 
	pisztácia 1577 k.: pistaciumnak gr. (OrvK. 206/19); 1753–8: Pisztar-tziból  gr. (Radv: Szak. 334), Pisztar-cziból gr. (uo. 336); 1787: Pifztácia (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 460); 1796: pistákot gr. (Veres 171); 1806: Pifztátznak gr. (Bertuch II. 42);  1807: Pisztátz  (Magy. Fűvészk. 540); 1829: pisztátztzal gr. (Czifray: MagySzak. 132), pisztátziával gr. (uo. 206); 1834: pisztácziát gr. (PestiSzak. 715); 1843: pisztácziát gr. (ValódiSzak. 481); 1865: pisztacziák gr. (Vámbéry 239); 1897: Pisztácia (PallasLex. XIV. 24); 1909: Pisztácia (Graumann 141); 1922: pisztácia (RévaiLex. XV. 486); 1966: pisztácia (Csapody–Priszter: MNövSz. 154); 1983: Pisztácia (Ve-lich–V. Nagy 260); 1985: pisztácia (Surányi 141); 1992: pisztácia (Édes-ségek. 26); 1993: pisztácia (Élet és Tudomány 17: 148). J: 1577 k.: ’Pistacia. Pistacia vera. Északkelet- Iránban, Észak-Afganisztánban és a Szovjetúnióban őshonos, a pisztácia-félék (Pistaciaceae) családjába tartozó fa | a fa liláspiros vagy sárgászöld héjjal fedett termése’. — igazi ~ 1897: igazi pisztácia (PallasLex. XIV. 24). J: 1897: ’a fa | a termés’. | nemes ~ 1852: Nemes Pisztác  (Gönczi 206). J: 1852: ’a fa | a termés’. |   valódi ~ 1894: Valódi pisztáczia (Candolle 332); 1909: Valódi pisztácia (Grau-mann 141); 1911:  valódi  pisztácia (Cserey: Növényszótár. 241); 1976: valódi pisztácia (Urania. II. 58); 1986: valódi pisztácia (Priszter: Növ. 136); 1993: valódi pisztácia (Élet és Tudomány 5: 148). J: 1894: ’a fa | a termés’. — Ö: ~dió 1783: Pifztátzia dio (Benkő 426); 1970–75: Pisztátzia dió (MTA K 670/I. 57a–50b. Csokonai-kézirat); 1845: Pistacia dió (Kováts 366); 1890 k.: Pisztácia (L. Sz. 4869. 449); 1993: pisztáciadiónak gr.  (Élet és Tudomány 17: 148). J: 1783: ’a termés’.  | ~fa 1806: Pifztátz-fa gr. (Bertuch II. 42); 1865: pisztaczia fának gr. (Vámbéry 239); 1966: pisztácia-fa (Csapody–Priszter: MNövSz. 154); 1992: pisztáciafa (Édességek. 132). 1806: ’a fa’.  | ~mag 1787: Pistaci magról gr. (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 343). J: 1787: ’a termés’.  |   ~mandula 1922: pisztácimandola (RévaiLex. XV. 486); 1993: pisztáciamandulának gr. (Élet és Tudomány 17: 148). J: 1922: ’a termés’. | ~mo-gyoró 1708: Piftáka mogyoró (PP. 442). J: 1708: ’a termés’. 
	Nemzetközi szó; vö. ang. pistache, fr. pistachier, ném. Pistazie, ol. pistacchio: ’ua.’. A pisztácia a lat. szaknyelvi (Pistacia ’ua.’) átvétele. A Pisztátz (1807) alakváltozat a lat. szaknyelvi Pistacia névből, az -ia elvonásával jött létre. A magy. Piftáka (mogyoró) (1708) a gör. pidtakh alaknak felel meg. A pisztáciafa a ném. Pistazienbaum ’ua.’ részfordításaként került a magyarba. Idegen nyel-vi megfelelőkre l. ang. Pistachia-tree, pistachio tree ’ua.’. A pisztáciamag, pisztáciamandula és pisztáciamogyoró elnevezéseket ugyancsak részfordítással vettük át németből (vö. ném. Pistazienmandel ’pisztáciamandula’. Az   utótagoknak  (-mogyoró, -mandu-la, -mag) magyarázó szerepük van, a gyümölcsöt különböztetik  meg a növénytől; az elnevezések a  pisztácia és  a mogyoró, mandula hasonlóan felnyíló csonthéjas termésére utalnak. Az igazi pisztácia, valódi pisztácia a ném. echte Pistazie, echte Pistacie ’ua.’ részfordítása. A pisztácia végső forrása a gör. pidtakia  (yittakia ~ fittakia). Alapja a gör. pidtakia ’pisztáciafa’. Ez a görögben -(a) szuffixummal keletkezett. A görög szó közvetítője a lat. pistacia ’ua.’.
	Egyéb  elnevezései: aleppóidió,  pimpermogyoró, szíriaimogyoró.
	Elsevier’s D.B. 1498, Farkas: Görög 313 , Mansfeld 808, Marzell III. 795, Ulrich: Wb. 174, Urania. (ném.) II. 58, Webster’sIntDict. II. 1724 .
	pisztáciadió l. pisztácia
	pisztáciafa l. pisztácia
	pisztácimag l. pisztácia 
	pisztáciamag l. pisztácia
	pisztáciamandula l. pisztácia
	pisztáciamogyoró l. pisztácia
	piszták l. pisztácia 
	pisztarci l. pisztácia
	pitaja  1783: Pitahájas (Benkő 59); 1787: Pyta-haja (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 343); 1983: pitajának gr. (Velich–V. Nagy 212).  J: 1783: ’Dél-Amerika északi részén és Nyugat-In-diában honos, a kaktuszfélék (Cacta-ceae) családjába  tartozó  növény (Ce-reus hexagonus, Cactus hexagonus) ehető gyümölcse.
	Az első két alakváltozat feltehető-leg a taino pitahaya, a legújabb pedig a sp. pitaya átvétele. A szó végső forrása a taino pitahaya, ebből jött létre a spanyol pitaya.
     	Egyéb elnevezései: l. fáklyakak-tusz. 
	Mansfeld 199, Tropical. 56, Webster’sIntDict. 1724 .
	pitahaja l. pitaja
	pitanga 1983: Pitanga (Velich–V. Nagy 245); 1985: pintanga (Surányi 148). J: 1983: ’Eugenia uniflora. Dél-Amerika trópusain honos, a mirtuszfé-lék (Myrtaceae) családjába tartozó fa | a fa karmazsinpiros termése’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. pitanga, or. питанга: ’ua.’, ném. Pitanga-baum ’pitangafa’. A magyarba angolból kerülhetett. Az 1985-ös pintanga alakváltozat valószínűleg sajtóhiba. A szó végső forrása a tupi pitanga, amelynek folytatása a portugál pi-tanga.
     	Elsevier’s D.B. 4206,  Mansfeld 959, Tropical. 60, Webster’sIntDict. 1724 .
	pizáng 1793–6: Pifány (Benkő F.: Időtöltés. 4: 37), Pifáng (uo. 4: 44); 1807: Pízáng (Bertuch V. 7); 1832: pisang (Lencsés 170); 1890 k.: Pisang (L. Sz. 4869. 448); 1897: Pizáng (PallasLex. XIV. 30); 1909: Pizáng (Graumann 12);  1916: pizáng (Ré-vaiLex. XIV. 121); 1923: pizang (Torday 39); 1966: pizáng (Csapody–Priszter: MNövSz. 27). J: 1793–6: ’Musa x paradisiaca. A trópusi Ázsiában őshonos, a banánfélék (Musa-ceae) családjába tartozó növény | a növény sárga termése’. — édeni ~ 1852: Édeni Pizangot gr. (Gönczi 303). J: 1807: ’a növény | a gyü-mölcs’. | közönséges ~ 1897: közön-séges pizáng (PallasLex. XIV. 30); 1911: közönséges pizáng (Cserey: Növényszótár. 204). J: 1897: ’a nö-vény | a gyümölcs’. — Ö: ~banán 1911: Pizang banán  (Cserey: Nö-vényszótár. 241). J: 1911: ’a növény’. | ~fa 1791: Pizáng-fának gr. (Sándor I.: Jelki András. 20: Nsz.: TESz.); 1858: pízángfák gr. (Szendrey J.: And. 137: Nsz.); 1894: pizángfa (Candolle 316); 1900: Pizang-fának gr. (Kert. 431). J: 1791: ’a növény’. | ~pálma 1807: Pízáng Pálma (Bertuch V. 7).  J: 1807: ’a növény’.
	A pizáng a ném. Pisang ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. pisang, or. пизанг: ’ua.’. A pizángfa a ném. Pisangbaum ’ua.’ részfordítása. A pizángbanán és a pizángpálma utótagjainak (-banán, -pizáng) magyarázó, értelmező szerepük van. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. банан пизанг ’banánpizáng’. A közönséges banán jelzőjének (közönséges) ugyancsak megkülönböztető szerepe van, bármelyik nyugati nyelv hatására kialakulhatott (vö. az egyéb közönséges jelzős növényneveket). Az édeni pizáng jelzője (édeni) feltehetőleg a lat. szaknyelvi név (vö. ’Musa x paradisiaca ’ua.’) (vö. lat. paradi-siacus ’paradicsomi’) hatására jött létre. A szó végső forrása a maláj pisang, amely holland közvetítéssel került Európába.
	Egyéb elnevezései: l. banán.	
	Elsevier’s D.B. 4219, II. 2252, Genaust 278, Kiss: Egz. 51–2 , Ulrich: Wb. 146. — L. banán.
	pizángbanán l. pizáng
 	pizángfa l. pizáng
	pizángpálma l. pizáng
	pizány l. pizáng
	pomagránalma l. pomagránát
	pomagránát 1470 k.: pomagranat (CasGl. 57); 1525 k.: Poma Granath (MNy. 11: 39); 1538: pomograna (Pesti N. 02); 1551–65: pomagrana (Helt: Bibl. 28: 33–4); 1560: poma gránát (Nád: Lev. 234–5); 1577 k.: Pomagranath (OrvK. 504/26), poma-granatnak gr. (uo. 190/30); 1585: Pomagránat, Pomagránát (Cal. 122, 462); 1599: pomograna (Thurzó Lev. I. 273), pomogránát, pomogranat (Thurzó Lev. I. 275); 1601: po-mogrannak  gr. (Thurzó Lev. II. 5); 1671: pomográna (Századok, 1888: 889), pamagrán (i. m.); 1755: Pómag-ránát (Haller L.: Telemakus 4: Nsz.: TESz.); 1791: pomagránna (Magyari–Kossa: OrvEml. 2: 296); 1793: Pomográna (Grossinger: HistPhys. 72); 1807: pomagránát (Magy. Fűvészk. 294); 1906: pomagránát (Simonyi 220); 1986: pomagránát (Priszter: Növ. 137). J:  1470 k.: ’Punica granatum. Közép- és Dél-Ázsia szubtrópusi tájain honos, a gránátalmafélék (Punicaceae)  családjá-ba  tartozó bokor  vagy  kis fa | a fa  sárga,  piros  vagy lilásvörös  színű termése’. — Ö: ~alma 1525 k.: pomagranalma (MNy. 11: 39). J:  1525 k.: ’a gyümölcs’.  | ~fa 1653–5: Poma gránát fa (Apáczai 225); 1792: Pomagránát-fa (Nedeliczi 23). J:  1653–5: ’a fa’.
	A magyar nyelvben előforduló alakváltozatok nagyobb része olasz eredetű, de némely alakváltozatok kialakulására a lat. is hatással lehetett. A pomograna ~ pomográna, pomag-rana ~ pomagránna, pomagranalma ~ pamagrán olasz eredetűek; vö. ol. ir. pomogranato, bresciai pom granat, vicenzai pomo granà, ferrari pomingranà. A pomagranat ~ pomag-ránat ~ pomagránát  ~ pomagranát, pómagránat ~ pómagránát, pomog-ranat ~ pomogránát kialakulására az olasz és latin alakok (vö. lat. pomum granatum, poma granata, malum granatum, malogranatum) is hatással lehettek. A pomagranalma -alma utótagja kiegészítő, magyarázó elem; létrejöhetett a pomograna és az alma szóból magánhangzó kivetés útján, de lehet a pomagran és az alma összetétele, ez esetben a pomagranat ‑at  végződése kettős elvonás nyomán tűnt el. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. pomegranate  ’ua.’.  A pomagránátfa -fa utótagja magyarázó szerepű. 
	Egyéb elnevezései: l. gránátalma. 
	Mansfeld 973, MNyj. 31: 99–106 , Nyr. 62: 131 , Nyr. 91: 362–3 , TESz. , Tropical. 22. — L. gránát-alma, gránátfa. 
	pomagránátalma l. pomagránát
	pomagránátfa l. pomagránát
	pomeló 1787: Pompelino (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 451); 1799: Pompelmus (Fábián: TermHist. 23); 1894: pompelmusz (Candolle 187); 1986: pomelo (Priszter: Növ. 47); 1987: pomelo (Velich 59); 1991: pomelo (Főzés. 83); 1994: pomeló (Kertbarát. 3: 44).    J: 1787: ’Citrus maxima, C. grandis, C. decumanus. Délkelet-Ázsiában honos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa gyakran 6–8kg-os termése’.
	A pomeló nemzetközi szó; vö. ang. pumelo, pummelo, pompelmous, fr. pamplemousse, pamplemoussier, holl. pompelmoes, ném. Pampelmuse, Pom-pelmuse, Pompelmus, Pampelmui, Pumpelmus, Pompelmoes, or. пам-пельмус, поммело, пуммело ’ua.’. A magyar nyelvben található alakválto-zatok nem egy nyelvből származnak. A pompelmusz németből került a magyarba (vö. ném. Pompelmus ’ua.’), az újabb alakváltozat (pomeló) pedig valószínűleg angolból (vö. ang. pummelo, pomelo ’ua.’).
     	Egyéb elnevezései: Ádám-alma, óriás narancs, paradicsomalma, pom-pelmusafa, shaddock.
     	Elsevier’s D.B. 4329, König 159–60 , Mansfeld 772, Marzell I. 1030, Ulrich: Wb. 57, Velich 59. — L. pompelmusafa.
	pompelinó l. pomeló
	pompelmusafa 1890 k.: Pompel-musa-fa (L. Sz. 4869. 458). J: 1890 k.: ’Citrus maxima, C. grandis, C. decumanus. Délkelet-Ázsiában honos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa gyakran 6–8kg-os terméssel’.
	A előtag talán a ném. Pampelmuse ’ua.’ átvétele, a -fa utótag értelmesítő, magyarázó elem. A pompelmusa lehet íráshiba is, mivel  az alakváltozat nem nyomtatott szövegben fordul elő, hanem egy írógéppel készített fel-jegyzésben.
     	Egyéb elnevezései: l. pomeló.
     	Elsevier’s D.B. 4329, König 159–60 , Mansfeld 772, Marzell I. 1030, Ulrich: Wb. 57, Velich 59. — L. pomeló.

Q

	Queensland-dió 1974: queens-land-diónak gr. (Urania. I. 243); 1987: Queensland-diónak gr. (Velich 32); 1991: queenslandi diót gr. (Főzés. 101). J: 1974: ’Macadamia ternifolia. Ausztráliában őshonos, a próteafélék (Proteaceae) családjába tartozó fa | a fa  zöld színű, tojás alakú termése’.
	Az első adat német közvetítéssel (vö. ném. Queensland-Nuß ’ua.’) került nyelvünkbe, a későbbiek az ang. Queensland nut  ’ua.’ tükörfordítá-saként keletkeztek.  A névadás alapja, hogy a növény Queenslandon (Auszt-rália), a tengerparti őserdők vidékén vadon él. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. noisetier du Queensland, noix de Queensland ’ua.’. 
     	Egyéb elnevezései: l. makadámdió.
	Elsevier’s D.B. 4385, Mansfeld 98–9, Urania. (ném.) I. 250, Webster’sIntDict. 1352.

R

	rágógumifa 1966: rágógumifa (Csapody–Priszter: MNövSz. 159); 1986: rágógumifa (Priszter: Növ. 138). J: 1966: ’Manilkara zapota, Achras sapota, Manilkara zapotilla. Közép-Amerika északi részén honos, a szapodillafélék (Sapotaceae) csa-ládjába tartozó fa rozsdavörös terméssel’. 
	Tükörszó; a ném. Kaugummibaum ’ua.’ szó szerinti fordításával keletkezett. A névadás alapját a fa tejnedve képezte, amely a rágógumitermékek természetes alapanyaga. 
	Egyéb elnevezései: l. zapota1.
	Franke 241.
	rambusztán(fa) l. rambután
	rambután 1813: Rámbufztán (Bertuch XI. 42); 1976: Ramboutan (Urania. II. 63); 1983: Rambutan (Velich–V. Nagy 251); 1985: ram-butin (Surányi 148); 1986: rambután (Priszter: Növ. 77); 1989: rambután (Kultúrnövények 3. 12); 1994: rambu-tán (Kínai. 58). J: 1813: ’Nephelium lappaceum. Indiától Vietnámig és Indonéziában honos, a szappanfafélék (Sapindaceae) családjába tartozó fa | a  fa  kívül  puha tüskékkel borított, belül fehér áttetsző húsú termése’. — Ö: ~fa 1813: Rámbusztán fa (Bertuch XI. 42); 1894: Rambután-fa (Candolle 332); 1966: rambután-fa (Csapody–Priszter: MNövSz. 159). J: 1813: ’a fa’.
	Nemzetközi szó; vö.: ang. rambosteen, rambustan, rambutan, fi. rambutani, fr. ramboutan, ramboitan, ném. Ramboutan, Rambutan, or. рамбутан, sp. ramustan ’ua.’. Az első alakváltozatok (Rámbusztán fa, Rámbufztán) a Bertuch-féle 12 kötetes munkában találhatók, az itt feltüntetett ném. Rambustan-baum ’rambusztán-fa’, Rambustan-Frucht ’rambusz-tángyümölcs’ átvételei. A Ramboutan (1976) francia eredetre utal ugyan, de a francia alak német közvetítéssel került nyelvünkbe. A későbbi alakváltozatok (rambutan, rambután) kialakulásában több nyugati nyelv hatása is számításba vehető. A rambután végső forrása a maláj  rambÊtan, a maláj rambut ’haj’ szóból,  ami  a terméshéj szőrös felszínére utal. 
	Egyéb elnevezése: hamislicsi.
     	Bertuch XI. 42, Elsevier’s D.B. 4409, Kielikello 1983. 2: 41, Klein: EtDictEngl. 1298 , Mansfeld 819, Velich–V. Nagy 251, Urania. (ném.) II. 64, Webster’sIntDict. 1878.
	rambutánfa l. rambután
	rambutin l. rambután
	ramoncsi 1983: Ramontcsi (Ve-lich–V. Nagy 255); 1985: ramontosi (Surányi 148); 1986: ramoncsi (Prisz-ter: Növ. 100). J: 1983: ’Flacourtia ramontchi. Dél-Ázsiában, Madagasz-káron honos, a Flacourtiaceae-félék családjába tartozó növény  | a növény sötétbarna színű, gömbölyű termése’.
    	Angolból került a magyarba; az ang. ramontchi ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ném. Ramon-tchi ’ua.’. A ramoncsi végső forrása ismeretlen.
	Egyéb elnevezései: l. kormányzó-szilva.
	Elsevier’s D.B. 4413, Mansfeld 893, Tropical. 91, Webster’sIntDict. 1879 .
	ramontcsi l. ramoncsi.
	rózsaalma 1894: rózsaalma (PallasLex. VI. 17); 1894: Rózsa-alma (Candolle 252); 1966: rózsaalma (Csapody–Priszter: MNövSz. 87); 1983: Rózsaalma (Velich–V. Nagy 246); 1985: rózsaalma (Surányi 148);  1986: rózsaalma (Priszter: Növ. 142). J: 1894: ’Syzygium jambos, Eugenia jambos, Jambosa vulgaris. Kelet-Ázsiában  honos, a mirtuszfélék (Myrtaceae) családjába tartozó fa | a fa körte alakú, sárgás termése’.
     	Feltehetőleg németből került a magyarba; a ném. Rosenapfel ’ua.’ tükörfordításával. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. rose apple, fr. pommier-rose, or. помароза ’ua.’.
	Egyéb elnevezései:  jambóza, kö-zönséges jambóza, jambul.
     	Elsevier’s D.B. 4556, Mansfeld 964, Tropical. 23, Ulrich: Wb. 86, Urania. (ném.) II. 137.

S

	sárga mombin 1983: Sárga mombin (Velich–V. Nagy 252). J: 1983: ’Spondias mombin, S. lutea. Dél-Amerika trópusain honos, a szö-mörcefélék (Anacardiaceae) család-jába tartozó fa | a fa hosszúkás, sárga héjú termése’. — Ö: ~szilva 1896: sárga Mombinszilva (PallasLex. XII. 751); 1925: sárga mombinszilva (RévaiLex. XVII. 103); 1986: sárga mombinszilva (Priszter: Növ. 119). J: 1925: ’a fa | a gyümölcs’.
     	A sárga mombin angolból részfor-dítással (vö. ang. yellow mombin ’ua.’) került a magyarba. A sárga mom-binszilva korábban került nyelvünkbe, a ném. Gelbe Mombinpflaume ’ua.’ részfordításaként. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or.  момбин жёлтый ’sárga mombin’.
	Egyéb elnevezései: l. mombin.
	Elsevier’s D.B. 6101, Mansfeld 801, Marzell IV. 456, Tropical. 14, Urania. (ném.) II. 58. — L. arany mombinszilva, édes mombinszilva, gu-mós mombinszilva, mombin, vörös mombin.
	sárga mombinszilva l. sárga mombin
	sárgazapota 1983: Sárga zapota (Velich–V. Nagy 248). J: 1983: ’Pouteria campechiana, Lucuma ner-vosa, L. salicifolia. Mexikótól Brazíli-áig honos, a szapodillafélék (Sapota-ceae) családjába tartozó fa | a fa narancssárga termése’.
	Angolból került a magyarba; az ang. yellow sapote ’ua.’ részfordításaként. 
	Egyéb elnevezései: l. tojásfa.
  	Mansfeld 1044–5. — L. fehér za-pota, szapodilla, zapota1,2, zöld zapota.
	savanyúalma 1986: savanyúalma (Priszter: Növ. 147). J: 1986: ’Annona muricata. Valószínűleg az Antillákon őshonos, az annonafélék (Annonaceae)   családjába tartozó örökzöld  fa | a fa sötétzöld, rücskös termése’. 
	Tükörszó; a ném. Sauerapfel ’ua.’ szó szerinti fordítása. 
	Egyéb elnevezései: l. szúrszop.
	Elsevier’s D. B. 5093. — L.  sa-vanyú annóna, savanyú sobbe.
	savanyú annóna 1894: Savanyú anóna (Candolle 184). J: 1894: ’Annona muricata. Valószínűleg az Antillákon őshonos, az annonafélék  (Annonaceae)   családjába tartozó örökzöld  fa | a fa sötétzöld, rücskös termése’. 
	A savanyú annóna előtagja feltehetőleg a növény egyéb német neveinek (vö. ném. Sauersack ’savanyú zsák’, Sauerapfel ’savanyúalma’, sauere Sobbe ’savanyú sobbe’) mintájára alkotott elnevezés, az utótag a latin szaknyelvi név Annona ’ua.’ átvétele. 
	Egyéb elnevezései: l. szúrszop.
	Elsevier’s D.B. 5093, Marzell I. 312. — L. annóna, savanyúalma, sava-nyú sobbe.
	savanyú citrom 1976: savanyú-citromnak gr. (Urania. II. 44); 1985: savanyú citrom (Surányi 137); 1991: savanyú citrom (Főzés. 84). J: 1976: ’Citrus aurantiifolia. Feltehetőleg a Maláj-félszigeten és Indiában ősho-nos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa sárga termése’.
	Tükörszó; a ném. Saure Limette ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. sour lime, fr. lime acide ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l.  lime.
	Elsevier’s D.B. 3311, Mansfeld 769. — L. citrom, édes citrom.
	savanyú sobbe [savanyú szobbe] 1893: savanyu sobbe (PallasLex. IV. 375). J: 1893: ’Annona muricata. Valószínűleg az Antillákon őshonos, az annonafélék  (Annonaceae)   családjába tartozó örökzöld  fa | a fa sötétzöld, rücskös termése’. 
	A savanyú sobbe a ném. sauere Sobbe ’ua.’ előtagjának lefordításával, utótagjának átvételével jött létre. 
	Egyéb elnevezései: l. szúrszop.
	Elsevier’s D.B. 5093. — L. sava-nyúalma, savanyú annóna.
	savanyúpálma 1745: Savanyó Pálma (Taxa. 4); 1783: Savanyó Pálma (Benkő 324); 1845: Savanyú palma  (Kováts 420). J: 1745: ’Tamarindus indica. Afrikában őshonos, a lepényfafélék (Caesalpinia-ceae) családjába tartozó fa barnás hüvelyterméssel’.
	A savanyúpálma ném. Sauerdattel ’savanyúdatolya’, Sauerdattelbaum ’savanyúdatolyafa’ hatására jött létre. A ném. név jelzőjét lefordították (sa-vanyú), utótagját (dattel, dattelbaum)  pedig a pálma  névvel fordították magyarra. A magyar nyelvben eredetileg a pálmát, pálmafát csak datolyafa, datolyapálma jelentésben használták. A datolyapálma összetétel csak később alakult ki nyelvünkben.
	Egyéb elnevezései: l. tamarindusz. 
	Graumann 164, Marzell IV. 571. — L. datolyapálma, pálma.
	Sebasteicordé l. Sebestyén
	Sebestyén 1577 k.: Sebeftent (OrvK. 11/39); 1787: Sebeften (Má-tyus I.: Ó és Új Diaet. 423). 1792: Sebaftiannak gr. (Nedeliczi 8). J: 1577 k.: ’Cordia  myxa, C. Sebestena. Ausztráliában, Ázsia trópusain honos, az érdeslevelűek (Boraginaceae) csa-ládjába tartozó fa (Cordia  myxa) narancsszínű, apró gyümölcse’. — Ö: ~-fa 1808: Sebestyénfa (Bertuch VI. 17). J: 1808: ’a fa’. | ~-kordé 1845: Sebástei Cordé (Kováts 391). J: 1845: ’a fa | a gyümölcs’. | ~-szilva 1787: Sebeften-fzilváról gr. (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 423). J: 1787: ’a gyümölcs’.
	A Sebestyén és Sebestyén-szilva nevek a növény régi lat. szaknyelvi Cordia sebestana ’ua.’ nevéből, ill. régi orvosi elnevezéseiből  (sebesten, sebestena) származnak. A Sebestyén-szilva utótagja (szilva) létrejöhetett a növény más német elnevezései (vö. ném. Syrische Pflaume ’szíriaiszilva’, Assyrische Pflaume ’asszíriaiszilva’) hatására. A Sebestyén-fa a ném. Sebestenbaum ’ua.’ tükörfordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. sebesten tree ’ua.’. A Sebástei Cordé (1845) Kováts Mihály alkotása, a növény lat. szaknyelvi  nevéből (vö. Cordia sebestena ’ua.’). 
	Egyéb elnevezései: l. mellbogyó.
	Bertuch VI. 17, Elsevier’s D.B. 1594, Mansfeld 1113, Marzell I. 1157, Ulrich: Wb. 62–3. — L. taknyoskordé.
	Sebestyén-fa l. Sebestyén
	Sebestyén-kordé l. Sebestyén 
	Sebestyén-szilva l. Sebestyén 
	sedok l. shaddock
	shaddock [sedok] 1894: shaddock (Candolle 187); 1932: shaddock (Rapaics: MagyVir. 326). J: 1894: ’Citrus maxima, C. grandis, C. decumanus. Délkelet-Ázsiában honos, a rutafélék (Rutaceae)  családjába tartozó fa | a fa gyakran 6–8 kg-os termése’.
	Angolból került a magyarba, az ang. shaddock ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfelelőre l. or. шеддок ’ua.’. A névadás alapját egy 17. századi angol hajóskapitány neve képezte, Shaddock, aki elsőként hozta a gyümölcs magját Kelet-Indiából Barbadosra 1696-ban. 
	Egyéb elnevezései: l. pomeló.
	Elsevier’s D.B. 4329, Mansfeld 772, Webster’sIntDict.  2083 .
	sobbe l. savanyú sobbe 
	sóskaszőlő  1989:  sóskaszőlő  (Kultúrnövények  3.  18).   J: 1989: ’Coccoloba  uvifera.  Mexikótól Dél-Amerika északi részéig, Nyugat-Indiában, Floridában, a homokos tengerpartokon honos, a keserűfűfélék (Polygonaceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa fürtökben álló, pirosas termése’.
     	Németből került a magyarba; a ném. Traubenampfer ’szőlősóska’ tükörfordításaként. Az előtagot és az utótagot a magyar nyelvben felcserélték. Nevét szőlőre emlékeztető, savanykás, éretten pirosas, 1 cm-es bogyóterméseiről kapta, amelyek hatalmas fürtökben állnak. 
	Egyéb elnevezései: l. szőlősóska.
     	Kultúrnövények 3. 18, Marzell I. 1066, Ulrich: Wb. 58.  — L. szőlő-sóska.
	soursop l. szúrszop

Sz

	szalakapálma l. szalakka
	szalakka   1787: Zalacca (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 343). J: 1787: ’Salacca edulis, Zalacca glabrescens. Indonéziában őshonos, a  pálmafélék (Arecaceae) családjába tartozó növény | a növény pikkelyes termése’. — Ö: ~pálma 1986: szalakkapálma (Prisz-ter: Növ. 150);  1989: szalakapálma (Kultúrnövények 3. 24). J: 1986: ’a pálma’.
	Az első alakváltozat Zalacca (1787) a lat. szaknyelvi név előtagjának Zalacca glabrescens ’ua.’ átvétele. A szalakkapálma utótagja (pálma) magyarázó szerepű. 
	L. datolyapálma,  kókuszpálma, pálma.
	szamócabokor  1893:   szamóca-bokor   (PallasLex.   II.   58); 1942: szamócabokor (Nagylaki 41); 1966: szamócabokor (Csapody–Priszter: M-NövSz. 175); 1986: szamócabokor (Priszter: Növ. 151). J: 1893: ’Arbu-tus. Arbutus unedo. A Földközi-tenger vidékén, Észak-Afrikában, Kis-Ázsiá-ban és Transzkaukáziában honos örökzöld, az erikafélék (Ericaceae)   családjába tartozó cserje vagy kis fa piros színű, illatos terméssel’. 
	A növény egyéb elnevezése (vö. ném. Erdbeerbaum ’szamócafa’ hatására létrejött alakulat, ahol a fa helyett bokor magyarázó, kiegészítő utótagot illesztettek a szamóca előtaghoz nyelvünkben. A bokor utótag utal arra, hogy a növény cserjeszerű, kis fa.
 	Egyéb elnevezései: l. szamócafa.
	Elsevier’s D.B. 5276, Marzell I. 371, Ulrich: Wb. 21. — L. szamócafa.
	szamócacseresznye 1909: Szamóca cseresnye (Graumann 152). J: 1991: ’Physalis peruviana, Ph. edulis.  Peruban őshonos, a csucsor-félék (Solanaceae) családjába tartozó növény | a növény felfúvott termésében található cseresznye méretű gyü-mölcsök’.
	Németből került a magyarba; a ném. Erdbeerkirsche ’ua.’ tükörfordításaként (vö. még a gyümölcs egyéb ‑cseresznye  utótagú  elnevezéseit).  A -cseresznye utótag a növény buroktermésében található cseresznyeszerű gyümölcsre utal.
	Egyéb elnevezései: l. ananászcseresznye.
	Graumann 152. — L. ehető zsidó-cseresznye, földicseresznye, szamóca-cseresznye.
 	szamócafa 1905: szamóczafa (Kert. 46); 1911: szamócafa (Ré-vaiLex. II. 34); 1940: szamócafa  (Pá-vó 24); 1974: szamócafa (Urania. I.  205); 1966: szamócafa (Csapody–Priszter: MNövSz. 175); 1985: szamó-cafa (Surányi 142);  1987:  szamócafa (Velich 3); 1991: szamócafa (Főzés. 81); 1993: szamócafa (Lovas 14). J: 1905: ’Arbutus. Arbutus unedo. A Földközi-tenger vidékén, Észak-Afri-kában, Kis-Ázsiában és Transzkauká-ziában honos örökzöld, az erikafélék (Ericaceae)  családjába tartozó cserje vagy kis fa piros színű, illatos terméssel’. — nyugati ~ 1986: nyugati szamócafa (Priszter: Növ. 151). J: 1986: ’a fa’. 
	Tükörszó; a ném. Erdbeerbaum ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. angol: strawberry tree, or. дерево землянич-ное крупноплодное, земляничник крупноплодный ’ua.’. A nyugati jelzőnek megkülönböztető szerepe van, valószínűleg a magyarban keletkezett.
     	Egyéb elnevezése: szamócabokor.
	Elsevier’s D.B. 5276, Mansfeld 1032, Marzell I. 371, Ulrich: Wb. 21. — L. szamócabokor.
	szamócaguajava l. szamócaguava
	szamócaguava 1976: szamóca-guajava (Urania. II. 134); 1983: Szamóca guava (Velih–V. Nagy. 245); 1986: szamóca-guáva (Priszter: Növ. 151); 1987: szamóca guava (Velich 23).  J: 1976: ’Psidium littorale, P. cattleianum. Valószínűleg Kelet-Brazíliában őshonos örökzöld, a mirtuszfélék (Myrtaceae) családjába tartozó növény  | a növény  ovális vagy körte alakú termése’. 
    	A szamóca-guajava (1976) németből került a magyarba (vö. a ném. Erdbeer-Guayave ’ua.’), a német név előtagjának lefordításával, utótagjának átvételével jött létre. A későbbi alakváltozatok feltehetőleg az ang. strawberry guava ’ua.’ hatására alakultak ki. A névadás alapját a gyümölcs szamócára emlékeztető íze és illata képezte. 
	Mansfeld 970, Tropical 59, Urania (ném.) II. 137. — L. brazil guava, guava. 
	szapodilla 1983: Zapodilla (Velich–V. Nagy 246); 1985: zapo-dilla (Surányi 148); 1986: szapodilla (Priszter: Növ. 138); 1987: zapotilla  (Velich 31); 1991: Sapodillának gr. (Főzés. 81); 1994: zapotilla (Kert-barát. 3: 44).    J: 1983: ’Manilkara zapota, Achras sapota, Manilkara zapotilla. Közép-Amerika északi ré-szén honos, a szapodillafélék (Sapo-taceae) családjába tartozó fa | a fa rozsdavörös termése’. — Ö: ~fa 1893: szapotillfa (PallasLex. I. 65); 1911: szapotillfa (RévaiLex. I. 66); 1966: szapotill-fa (Csapody–Priszter: M-NövSz. 159); 1986: szapotillfa (Prisz-ter: Növ. 138). J: 1893: ’a fa’. | ~szilva 1893: szapotillszilva (Pallas-Lex. I. 65); 1911: szapotill-szilva (Ré-vaiLex. I. 66); 1989: szapodilla  szilva (Kultúrnövények 3.  4). J: 1893: ’a gyümölcs’.
	A szapodilla nemzetközi szó; vö.: ang. sapodilla, sapotilla, fr. sapo-tillier, holl. Sapotille, ném. Sapotille, or. саподилла, sp. zapotillo: ’ua.’. A magyarban előforduló alakváltozatok nem egy nyelvből származnak: a lat. szaknyelvi Manilkara zapotilla ’ua.’, illetve az ang. sapodilla ’ua.’ hatását mutatják. A szapotillfa a ném.  Sapotillbaum, Sapodillbaum ’ua.’ részfordításával, előtagjának átvéte-lével, utótagjának lefordításával jött létre. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. дерево сапотиливое ’szapodillafa’. A szapotillszilva alakváltozat való-színűleg alakkeveredéssel keletkezett: előtagja (szapotill) a ném.  Sapotill-baum ’szapodillfa’ előtagjának, utótagja az ang. sapodilla plum ’sza-podillaszilva’ utótagjának átvétele; a szapodillaszilva angolból (vö. ang. sapodilla plum ’szapodillaszilva’) részfordítással került a magyarba; az ang. sapodilla plum ’ua.’ előtagjának átvétele, a szilva pedig az angol név utótagjának a fordítása. A szapodilla végső forrása a nahua tzapotl ’a fa’, amelynek folytatása a spanyol zapotillo (a zapote ’szapodillaszilva’ kicsinyítőképzős változata), amelyből a sapodilla, sapotilla alakváltozatok kialakultak.
	Egyéb elnevezései: l. zapota1.
   	Elsevier’s D.B. 4700, Klein: Et-DictEngl. 1382, Lokotsch: AmWb. 57–8 , Mansfeld 1042, Palmer 130 , Palmer: Neuweltwörter. 119–20 , Tropical. 62, Ulrich: Wb. 3, Urania. (ném.) II. 188, Webster’sIntDict. 1504, 2013 . — L. fehérzapota, sár-gazapota, zapota1,2, zöldzapota.
	szapodillafa l. zapota1
	szapodillaszilva l. zapota1
	szelídfenyő 1783: Szelid Fenyö (Benkő 425); 1845: Szelíd  fenyÀ  (Kováts 411). J:    1783: ’Pinus. Pinus pinea. Európa mediterrán vidékein honos, a fenyőfélék (Pinaceae) család-jába tartozó fenyő tobozterméssel, melyben  barna magok találhatók, ehe-tő magbéllel’.
	Tükörszó; a ném. Zahme Kiefer ’ua.’ szó szerinti fordítása. 
	Egyéb elnevezései: l. mandula-fenyő. 
	Marzell III. 779. 
	szentdomingói-barackfa 1915: s.-domingói barackfa (RévaiLex. XIII. 342).  J: 1915: ’Mammea americana. Dél-Amerika északi, Közép-Amerika déli részén és  Nyugat-Indiában  ős-honos, az ördögfügefélék (Clusiaceae) családjába tartozó fa rozsdabarna szí-nű, leveses terméssel’.
	Tükörszó; a ném. Aprikose von St. Domingo ’szentdomingói-barack’ for-dítása, amelyet magyarázó -fa utótaggal egészítettek ki. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. abricotier de Saint Domingue ’ua.’. 
	Egyéb elnevezései: l. mamej.
	Elsevier’s D.B. 3453, Mansfeld 255, Marzell III. 52, Tropical. 52. — L. szentdomingói-kajszin.
	szentdomingói-kajszin 1896: s. domingói kajszin (PallasLex. XII. 260). J: 1896: ’Dél-Amerika északi, Közép-Amerika déli részén és  Nyu-gat-Indiában  őshonos, az ördögfüge-félék (Clusiaceae) családjába tartozó fa (Mammea americana) rozsdabarna színű, leveses termése’.
	Tükörszó; a ném. Aprikose von St. Domingo ’ua.’ szó szerinti fordítása. A barack utótagot szinonímájával, a kajszinnal helyettesítették. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. abricotier de Saint-Domingue ’ua.’. 
	Egyéb elnevezései: l. mamej.
	Elsevier’s D.B. 3453, Mansfeld 255, Marzell III. 52, Tropical. 52. — L.  szentdomingói-barackfa.
	szentjánosfa 1653–5: Szent János fája (Apáczai 235);  1887: Szent Já-nosfa  (Cserey: Növényhatározó.  644). J: 1653–5: ’Ceratonia siliqua. Kis-Ázsia és Szíria területein őshonos, örökzöld, a lepényfafélék (Caesalpi-niaceae) családjába tartozó fa barna hüvelyterméssel’. — igazi ~ 1887: Igazi Szent Jánosfa (Cserey: Növényhatározó. 644). J: 1887: ’a fa’. 
	Németből tükörfordítással került a magyarba (vö. ném. Johansbrot, Jo-hannisbrot ’jánoskenyér’, Johannis-brotbaum, Johannisbrodbaum ’jános-kenyérfa’, S. Johannsbrot ’szentjá-noskenyér’).
	Egyéb elnevezései: l. szentjános-kenyérfa. 	
	Elsevier’s D.B. 1023, Marzell I. 898, Ulrich: Wb. 50. — L.  jános-kenyér, szentjánoskenyér.
	szentjánoskenyér 1577 k.: 0ent Ianos kenyereth gr. (OrvK. 163/1 ); 1745: Sz. János Kenyér (Taxa. 46); Szent János Kenyere (Taxa. 4);  1792: Sz. János kenyerét gr. (Nedeliczi 158); 1793: Szent-János kenyere (Grossin-ger: HistPhys. 155); 1790–95: Sz János kenyere (MTA K 679/I. 57a–50b. Csokonai-kézirat); 1808: Szent János Kenyere (Bertuch VII. 37); 1844: Sz. János-kenyér (Haraszthy 68); 1845: Sz. Jánoskenyere (Kováts 413); 1883: szentjánoskenyér (Asbóth 206); 1900: szentjánoskenyér (Kert. 616); 1983: szentjánoskenyér (Velich–V. Nagy 186); 1987:  szentjánoskenyér  (Velich  26); — szentiv"nkinyér (TESz.). J: 1577 k.: ’Ceratonia siliqua. Kis-Ázsia és Szíria területein őshonos, örökzöld, a lepényfafélék (Caesalpiniaceae) családjába tartozó fa | a fa barna hüvelytermése’. — Ö: ~fa 1852: Szent-János-kenyérfa (Gönczi 188); 1877: Szent-János-kenyérfa (TermtudKözl. 254); 1894: Szentjánoskenyérfa (Can-dolle 352); 1905: Szt. János kenyérfa (Kert. 46); 1909: Szentjánoskenyérfa (Graumann 160); 1911: Sz. Jánoskenyérfa (Cserey: Növényszótár. 57); 1925: Szent János-kenyérfát gr. (Ma-gyar Flóra. 657); 1966: szentjánoskenyérfa (Csapody–Priszter: MNövSz. 179); 1985: szentjánoskenyérfa (Surányi 141). J: 1852: ’a fa’. — igazi ~fa 1911: igazi sz. Jánoskenyérfa (Cserey: Növényszótár. 57). J: 1911: ’a fa’. | jóféle ~fa 1852: Jóféle Sz. János kenyérfa (Gönczi 188).
	A szentjánoskenyér tükörszó; a ném. S. Johannsbrot ’ua.’, Johans-brot, Johannisbrot ’jánoskenyér’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelőkre l. ang. St.-John’s-bread, St. John’s bread ’szentjánoskenyér’, sv. Johannesbröd ’szentjánoskenyér’. A szentjánoskenyérfa ugyancsak németből került a magyarba tükörfordítással (vö. ném. Johannisbrodbaum, S. Johannisbrotbaum ’ua.’. Az igazi-szentjánoskenyérfa jelzőjének (igazi) megkülönböztető szerepe van. Az elnevezés a keresztelő szent legendájával van összefüggésben, a keresztelő szent a pusztában szentjánoskenyér-rel csillapította éhségét.
	Egyéb elnevezései: jánoskenyér, szentjánosfa.
	Kluge: EtWb. 333 , Mansfeld 437, Marzell I. 898, TESz. , Ulrich: Wb. 50. — L. jánoskenyér, szentjá-nosfa,  brodfruchtfa, kelet-indiai-kenyérfa, kenyérdiófa, kenyérfa1,2, kenyérgyümölcs, nagytermésű kenyérfa.
	szentjánoskenyérfa l. szentjános-kenyér
	szenvedésvirág 1845: Szenyvedés-virág (Kováts 330). J: 1845: ’A Passiflora nemzetség több faja (főleg P. quadrangularis, P. caerulea, P. edulis, P. incarnata) | a növény virága’. 
	Kováts Mihály alkotása; a névnek nincs folytatása nyelvünkben. Latin (vö. lat. Passiflora ’passióvirág’) vagy német (vö. ném. Passionsblume ’pas-sióvirág’) mintára keletkezett tükörfordítás.
	Egyéb elnevezései: l. golgota.
	Elsevier’s D.B. 4068, Marzell III. 587. — L. Krisztus kínszenvedése, Krisztus koronája, Krisztusvirág, passiógyümölcs, passióvirág, marakuja-szenvedésvirág).
	-szilva(fa) l. akiszilva, amerikai datolyaszilva, amerikai kakiszilva, arany mombinszilva, aranyszilva, ázsiai datolyaszilva, ázsiai kakiszilva, bal-zsamszilva, batokószilva, disznószilva, édes balzsamszilva, édes mombinszilva, datolyaszilva, égi kakiszilva, égisziva, egyiptomiszilva, egyiptomiszilvapálma, eviszilva, gumós mombinszilva ikakó-szilva, kakiszilva, kínai ikerszilva, kó-kuszszilva, kormányzószilva, licsiszilva, lótuszszilva, madagaszkáriszilva, man-gószilva, mangóbalzsamszilva, ma-ronszilva, mombinszilva, olasz dato-lyaszilva, pálmaszilva, pálmaszilvafa, sárga mombinszilva, Sebestyén-szilva, szapodillaszilva, tahitiszilva, török-szilva, valódi lótusszilva, virginiai kaki-szilva, virginiaiszilva, vörös mombin-szilva, zsidószilva
	szilvapálmafa 1845: Szilva pálmafa  (Kováts 416). J: 1845: ’Phoenix dactylifera. A Perzsa-öböl vidékén, Indiában és Arábiában őshonos, a pál-mafélék (Arecaceae)  családjába tartozó fa hosszúkás terméssel’. 
	A szilvapálmafa Kováts Mihály alkotása. A szilva előtag a datolyának a  közismert gyümölcshöz való hason-lóságára utal, az utótag (pálmafa) a gyümölcsöt termő növény fajtájára utal.
	Egyéb elnevezései: l. datolya. 
	L. egyiptomiszilva,  egyiptomi-szilvapálma, pálma, pálmaszilva.
	szíriaimogyoró 1922: szíriai v. hólyagos mogyoró  (RévaiLex. XV. 486). J: 1922: ’Északkelet-Iránban, Észak-Afganisztánban és a Szovjetú-nióban őshonos, a pisztáciafélék (Pis-taciaceae) családjába tartozó fa (Pista-cia vera) liláspiros vagy sárgászöld héjjal fedett termése’. 
	A ném. Syrische Nuss ’ua.’ tükörfordításával került a magyarba (vö. még Syrisch Pimpernui(baum)  ’szíriai pimpermogyorófa/pimperdió-fa’).
	Egyéb elnevezései: l. pisztácia.
	Mansfeld 808, Marzell III. 795.
	szívded 1845: Szívded (Kováts 416). J: 1845:  ’Anacardium occiden-tale. Valószínűleg Brazíliában honos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa vese alakú termése’.
	A szívded ’szívhez hasonló’ Kováts Mihály alkotása; a gyümölcs nevét szívhez hasonló termése miatt kapta; a -ded képző hozzátételével. Kováts Mihály a névadást ezzel indokolja: ”Mert e’nek gyümÁcse a’ madár szívéhez hasonló; belÁl pedig vérhez hasonló nedvességgel teljes” (Kováts 416). A névnek más forrásban nincs nyoma. A név valószínűleg a lat. szaknyelvi anacardia hatására jött létre, mely a görög aná- ’valamilyen módon’ és  kardía ’szív’ szavak összetétele.
	Egyéb elnevezései: l. kesu.
	D. Bartha: Szóképz. 123, Elsevier’s D.B. 1378, Magy. Fűvészk. 33–4, Marzell I. 251, NyÚSz. 44–5. — L. anacardia, gránátalmaded, szív-gyümölcsű.
	szívgyümölcsű 1793: Szívgyü-mÀltsÂ (Földi 36). J: 1793: ’Ana-cardium. Anacardium occidentale. Valószínűleg Brazíliában honos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) csa-ládjába tartozó örökzöld fa vese alakú termésekkel’.
	A szívgyümölcsű valószínűleg a lat. szaknyelvi Anacardium occiden-tale ’ua.’ mintájára alakult ki, amely a görög aná- ’valamilyen módon’ és  kardía ’szív’ szavak összetétele. Kialakulására esetleg a ném.  Herzfrucht ’szívgyümölcs’ is hatással lehetett. A névnek más forrásban nincs nyoma.
	Egyéb elnevezései: l. kesu.
	Elsevier’s D.B. 1378, Marzell I. 251. — L. anacardia, szívded.
	szonáridió l. szuaridió
	szourszop l. szúrszop 
	szőlősóska  1893: szőllősóska  (PallasLex. IV. 444); 1911: szőlősóska (Cserey: Növényszótár. 64); 1966: szőlősóska  (Csapody–Priszter: M-NövSz. 182);  1986: szőlősóska (Priszter: Növ. 162). J: 1893: ’Coccoloba  uvifera. Mexikótól Dél-Amerika északi részéig, Nyugat-Indiában, Floridában, a homokos tengerpartokon honos, a keserűfűfélék (Polygonaceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa fürtökben álló, pirosas termése’.
	Németből került a magyarba; a ném. Traubenampfer ’ua.’ tükörfordításaként. A névadás alapját a szőlőre emlékeztető, savanykás bogyótermések képezték.
	Egyéb elnevezései: karajosszőlő, sóskaszőlő, tengeriszőlő.
     	Marzell I. 1066, Ulrich: Wb. 58. — L. sóskaszőlő. 
	szuaridió 1912: Szuari- v. Suwarow-dió (RévaiLex. IV. 304); 1966: szonári-dió, szuari-dió (Csa-pody–Priszter: MNövSz. 233). J: 1912: ’Guyanában, Brazíliában, Kolumbiában, Peruban és Panamában honos, a Caryocaraceae családba tartozó fa (Caryocar nuciferum) dió-szerű termése’.
	A szuaridió alakváltozat felte-hetőleg a ném. Suarinuß ’ua.’, esetleg az ang. souari nut ’ua.’ előtagjának átvételével, utótagjának lefordításával jött létre. A Suwarow-dió alakváltozat részfordítással németből (vö. ném. Suwarinuß ’ua.’) vagy angolból (vö. ang. sawari nut, souvari nut ’ua.’) kerülhetett a magyarba. 
	Mansfeld 252, Marzell I. 862, Tropical. 51.
	szúrszop 1983: Szourszop (Ve-lich–V. Nagy 243); 1985: szourszop (Surányi 148);      1987: szourszop (Velich 74); 1989: szúrszop (Kul-túrnövények 3. 8); 1991: szourszop (Főzés. 93); 1993: soursop (Lovas 14); 1994: szourszop (Kertbarát. 3: 46). J: 1983: ’Annona muricata. Valószínűleg az Antillákon őshonos, az annonafélék (Annonaceae) családjá-ba tartozó örökzöld  fa  | a fa sötétzöld, rücskös termése’. 
     	A szúrszop az ang. soursop, sour sop ’ua.’ átvétele, amely az angol sour ’savanyú’ és  sop ’étel’ szavak össze-tétele. A soursop alakváltozat az angol írásmódot tükrözi, a szourszop részben már a kiejtéshez igazodik, a szúrszop pedig egészen a kiejtést követi.
     	Egyéb elnevezései: nyugati an-nónafa, savanyúalma, savanyú an-nóna, savanyú sobbe, tüskés annóna.
	Elsevier’s D. B. 5093, Mansfeld 205, Tropical. 40, Ulrich: Wb. 17, Webster’sIntDict. 2178 .	
	szuwarowdió l. szuaridió

T

	tahitialma 1976: tahitialma (Urania. II. 57); 1986: tahitialma (Priszter: Növ. 119). J: 1976: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Melanéziától Polinéziáig őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) család-jába tartozó növény | a növény fürtökben érő, narancsszínű termése’.
	Tükörszó; a ném. Tahiti-Apfel ’ua.’ szó szerinti fordítása. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. Otaheite-apple ’otahaitialma’.
	Egyéb elnevezései: l. balzsamszilva.
	Elsevier’s D.B. 178, Mansfeld 800, Marzell IV. 456,  Webster’sIntDict. 1599. — L. otahaitialma, tahitiszilva.
	tahitiszilva 1989: tahitiszilva  (Kultúrnövények 3. 18). J: 1989: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Me-lanéziától Polinéziáig őshonos, a szö-mörcefélék (Anacardiaceae) csa-ládjába tartozó növény | a növény fürtökben érő, narancsszínű termése’.
     	Feltehetőleg a gyümölcs, illetve növény egyéb elnevezéseiből (vö. ném. Tahiti-Apfel ’tahitialma’, Süie Balsampflaume ’édes balzsamszilva’, Goldpflaume ’aranyszilva’ keletkezett név.
	Egyéb elnevezései: l. balzsamszilva.
	Mansfeld 800, Webster’sIntDict. 1599.
	taknyoskordé 1845: Taknyos Cordé (Kováts 420). J: 1845: ’Cordia  myxa, C. Sebestena. Ausztráliában, Ázsia trópusain honos, az érdes-levelűek (Boraginaceae) családjába tartozó fa | a fa narancsszínű, apró gyümölcse’.
	A név Kováts Mihály alkotása, a névnek nincs folytatása a magyar nyelvben.  A taknyoskordé utótagja (kordé) a lat. szaknyelvi Cordia ’ua.’ átvétele, a taknyos jelzőt Kováts Mihály a következőképpen indokolja:  ”Mert a’ gyümÁcsében takony tulaj-donságú nedv van” (Kováts 420).
	Egyéb elnevezései: l. mellbogyó.
	Kováts 420. — L. Sebestyén, Sebestyén-kordé.
	tamarilló 1991: tamarilló (Főzés. 93). J: 1991: ’Cyphomandra betacea. Peruban őshonos, a burgonyafélék (Solanaceae) családjába tartozó kis fa | a fa vöröses  színű termése’.
	Angolból került a magyarba, az ang. tamarillo ’ua.’ átvétele. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ol. tamarillo ’ua.’.
	Egyéb elnevezései: l. paradicsomfa. 
	Mansfeld 1209.
	tamarindusz 1577 k.: Tamarin-dufth gr. (OrvK. 11/39); 1783: Ta-marind (Benkő 324); 1787: Tama-rindusról gr. (Mátyus I.: Ó és Új Diaet. 419); 1793: Tamarind (Földi 39); 1790–95: tamarind (MTA K 669. Csokonai-kézirat); 1806: Tamarinda (Bertuch II. 42);  1845: Tamarind (Kováts 420); 1894: tamarindus (Pal-lasLex. VI. 17). 1975: tamarindusz (Termtud. 309); 1983: Tamarind (Velich–V. Nagy 256). J:  1577 k.: ’Tamarindus indica. Afrikában ős-honos, a lepényfafélék (Caesalpi-niaceae) családjába tartozó fa | a fa  barnás hüvelytermése’. — indiai ~ 1806: Indiai Tamarinda (Bertuch II. 42);  1897: indiai Tamarindust gr. (PallasLex. XV. 907). J:  1806: ’a fa | a termés’. — Ö: ~fa 1872: tamarind-fa (Hevesi: Jelky. 249); 1909: Tama-rindafa (Graumann 164); 1966: tamarindusz-fa (Csapody–Priszter: MNövSz. 185). J:  1872: ’a fa’. —indiai ~fa 1986: indiai tamarindus(fa) (Priszter: Növ. 160). J: 1986: ’a fa’. 
	Nemzetközi szó; vö.: ang. tamarind, ném. Tamarinde, fr. tamarinier, or. тамаринд ’ua.’. A legkorábbi alakváltozat a lat. szaknyelvi Tamarindus ’ua.’ átvétele, a tamarind kialakulhatott német hatásra, esetleg a lat. szaknyelvi Tamarindus ‑us végződésének elhagyásával. A tamarinda talán német (vö. ném. Tamarinde ’ua.’) eredetre mutat. A tamarinduszfa összetétel létrejöhetett idegen nyelvi hatásra (vö. ném. Tamarindenbaum ’ua.’), de kialakulhatott a magyar nyelvben is, a -fa értelmesítő, magyarázó utótag hozzáillesztésével. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. tamarind-tree, holl. tama-rindeboom ’ua.’. Az indiai tama-rindusz(fa) kialakulhatott a ném. indischer Tamarindenbaum ’ua.’, esetleg a latin Tamarindus indica ’indiai tamarindusz’ mintájára is. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. tamarin  des  Indes, tamarinier des Indes, or. тамаринд индийский  ’indiai ta-marindusz’. A tamarindusz végső forrása az arab tamr hindi ’indiai datolya’, a tamr ’szárított datolya’ + hindi ’indiai’ (< Hind ’India’), amelynek folytatása a spanyol és portugál tamarindo. 	
     	Egyéb elnevezései:  indiai pálmagyümölcs, indiai pálmaszőlőfa, savanyúpálma. 
	Elsevier’s D.B. 5433, 5434, Mansfeld 451–2, Marzell IV. 571, Tropical. 9, 231, Ulrich: Wb. 231, Webster’sIntDict. 2335. 
    	tamarinduszfa l. tamarindusz	
	tara kivi 1989: tara   kivi   (Kultúrnövények   3. 10). J: 1989: ’Actinidia kolomikta. Japánban, Kore-ában, Kínában és a Szovjetúnió bi-zonyos területein honos, az akti-nídiafélék (Actinidiaceae)  családjába tartozó lombhullató  kúszónövény | a növény barna  termése’. 
	A tara kivi jelzője kialakulhatott a növény egyéb idegen nyelvi elneve-zései alapján (vö. ang. tara vine ’taraszőlő’), a növény származási helyére utal, utótagja (kivi) az Actinidia nemzetség nevének átvétele.
	Egyéb elnevezései: l. mandzsu kivi.
	Elsevier’s D.B. 748, Mansfeld 245. — L. kivi, mandzsu kivi.
     	tengeriszőlő  1974:  tengeriszőlő  (Urania.  I.  255); 1986: tengeriszőlő (Priszter: Növ. 162);  1989: tenge-riszőlő (Kultúrnövények  3.  18). J: 1974: ’Coccoloba  uvifera. Mexikótól Dél-Amerika északi részéig, Nyugat-Indiában, Floridában, a homokos tengerpartokon honos, a keserűfűfélék (Polygonaceae) családjába tartozó örökzöld fa | a fa fürtökben álló, pirosas termése’.
	Tükörszó; a ném. Seetraube, Meertraube ’ua.’ szó szerinti fordításával került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. sea grape, seaside grape ’ua.’. A névadás alapját a trópusi tengerpartokon mindenütt meghonosodott, szőlőre emlékeztető, savanykás termés képezte.
    	Egyéb elnevezései: l. szőlősóska.
	Elsevier’s D.B. 4788, Kultúr-növények 3. 18, Mansfeld 122, Marzell I. 1066, Ulrich: Wb. 58. 
	termesztett ananász l. ananász
	termesztett banán l. banán
	testszín golgota 1807: testszín Golgota (Magy. Fűvészk. 214); 1843: testszin Golgota (Bugát: Szóhalm. 158). 1852: Testszin Golgota (Gönczi 228).  J:  1807: ’Passiflora incarnata. Florida déli részén, Texasban, Amerikában honos, a golgotavirágfélék (Passifloraceae) családjába tartozó kúszónövény | a  növény ehető termése’.
	A testszín golgota lat. szaknyelvi Passiflora incarnata ’hússzínű passióvirág’ tükörfordítása; a golgota a lat. Passiflora értelem szerinti megfelelője.
	Genaust 204, Mansfeld 904. — L. ehető golgotavirág, golgota, kék golgotavirág, kékvirágú golgota, óriási golgotavirág.
	tojásfa 1987: tojásfa (Velich 51). J: 1987: ’Pouteria campechiana, Lu-cuma nervosa, L. salicifolia. Me-xikótól Braziliáig honos, a szapo-dillafélék (Sapotaceae) családjába tartozó örökzöld fa narancssárga vagy citromsárga színű terméssel’.
 	Valószínűleg az ang.  eggfruit ’tojásgyümölcs’ mintájára alkotott összetétel. A -gyümölcs utótagot -fa utótaggal helyettesíttték. A  termések  héja   viaszosan   fénylik,   citromsár-ga   vagy narancssárga színű. A gyü-mölcs húsa a tojássárgájához hasonló lágy állományú, a főtt tojásra emlékeztet. Innét  származik  a  tojásfa elnevezés. 
   	Egyéb elnevezései: kanisztel, sárgazapota.
    	Mansfeld 1044–5, Velich. 51–2,  Webster’sIntDict. 327 .
	törökszilva   1793: Török-fzilva (Grossinger: HistPhys. 339); 1843: Törökszilva (Bugát: Szóhalm. 441); 1847: törökszilva (Nogel 91); 1877: törökszilva (TermtudKözl. 116). J: 1793: ’Phoenix dactylifera. A Perzsa- öböl vidékén, Indiában és Arábiában őshonos, a pálmafélék (Arecaceae)  családjába tartozó fa  | a fa hosszúkás termése’.
	Valószínűleg a magyar nyelvben keletkezett név, amely a gyümölcs származási helyére utal, valamint a szilvához való hasonlóságára (vö. “Palmæ upecies Phoenix arbor in Syria,  Africa uberrime fructificat. Quia vero  Turcæ dactylos (æpe in Hungariam adferebant, vulgus a uimilitudine quadam cum Prunis, fructus hos Turcia pruna appellabat...” (Grossinger: HistPhys. 339)).
	Egyéb elnevezései: l. datolya. 
	Ulrich: Wb. 76. 
	töviskörte 1987: töviskörte (Velich 81); 1993: töviskörte (Élet és Tudomány 3: 77). J: 1987: ’Opuntia dillenii. Nyugat-Indiában, Dél-Ame-rika északi részén honos, a kak-tuszfélék (Cactaceae) családjába tar-tozó növény | a kaktusz sötétpiros termése’.
	Tükörszó; az ang. prickly pear ’ua.’ szó szerinti fordítása.
   	Tropical. 56.
	trópusi kenyérfa l. kenyérfa1
	tüskés annóna 1989: tüskés annóna (Kultúrnövények 3. 8). J: 1989: ’Annona muricata. Valószínűleg az Antillákon őshonos, az anno-nafélék (Annonaceae)   családjába tar-tozó örökzöld  fa | a fa sötétzöld, rücskös termése’. 
	A tüskés annóna a ném. Stachel-Anone, Stachelan(n)one ’ua.’ részfordításával (az előtag lefordításával és az utótag átvételével) került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. fr. anone hérissée, or. анона колючая, анона игольчатая ’ua.’. Az utótag a lat. szaknyelvi Annona ’ua.’ átvétele. A névadás alapját a gyümölcshéj tüskeszerű,  rücskökkel  borított felszíne képezte. 
	Egyéb elnevezései: l. szúrszop.
	Elsevier’s D.B. 5093, Mansfeld 205, Marzell I. 312. — L. annóna. 

U, Ú

	uborkafa1  1940: uborkafa (Pávó 25); 1986: uborkafa (Priszter: Növ. 171). J: 1940: ’Az Averrhoa nemzetségbe tartozó fajok közül több, főleg Averrhoa carambola, A. bilimbi’. 
	Az uborkafa a ném. Gurkenbaum ’ua.’ tükörfordításaként került a magyarba. Idegen nyelvi megfelelőkre l. ang. cucumber tree ’Averrhoa bilimbi; uborkafa’.
	Egyéb elnevezései: blimbi, blimbi fa, csillaggyümölcs, karambola, ka-rambolafa.
	Elsevier’s D. B. 576, Mansfeld 700, Urania. (ném.) II. 14. — L. uborkafa2.
	uborkafa2 1911: Ugorkafának gr. (RévaiLex. I. 82); 1966: uborkafa (Csapody–Priszter: MNövSz. 124). J: 1911: ’Adansonia digitata. A sze-negáli szavannáktól Etiópiáig, Kenyá-ban és Angolában honos, a majom-kenyérfafélék (Bombacaceae) család-jába tartozó fa uborkaszerű ter-méssel’.
	Az uborkafa a ném. Gurkenbaum ’ua.’ tükörfordításaként került a magyarba. A névadás alapját a fa uborkaszerű termése képezte. 
	Egyéb elnevezései: l. baobab. 
	Elsevier’s D. B. 445, Mansfeld 868–9. — L. uborkafa1.
	ujjas levelű Adanson fája l. Adanson fája

V

	valódi kenyérfa l. kenyérfa1
	valódi lótuszszilva l. lótuszszilva
	valódi pisztácia l. pisztácia
	varancsoscitrom 1805: varantsogos tzitrom  (Bertuch I. 47). J: 1805: ’Citrus medica. Valószínűleg Indiában őshonos, a rutafélék (Ru-taceae) családjába tartozó fa | a fa narancssárga termése’. 
	A varantsogos tzitrom Márton József alkotása, a jelzővel a gyümölcs durva felületű héjára utal. A névnek nincs folytatása a magyar nyelvben.
	Egyéb elnevezései: l. citronád. 
	Bertuch I. 47. — L. citrom.
	vesedió 1890 k.: Vesedió (L. Sz. 4869. 622); 1893: vesedió (PallasLex. I. 242); 1911: vesedió (RévaiLex. I. 572). J: 1890 k.: ’Valószínűleg Brazí-liában honos, a szömörcefélék (Ana-cardiaceae) családjába tartozó örök-zöld fa (Anacardium occidentale) vese alakú termése’.
	Az összetétel előtagja a ném. Nierenbaum ’vesefa’ előtagjának for-dítása, az utótag (dió) kiegészítő, értelmesítő, magyarázó elem, amely a gyümölcs egyéb magyar elnevezéseinek hatására is létrejöhetett (vö. akazsudió, indusdió, kesudió, nyugat-indiai-elefántdió). A névadás alapját a termések veséhez  alakja képezte.
	Egyéb elnevezései: l. kesu.
	Marzell. I. 251, Ulrich: Wb. 14. — L. vesefa.
	vesefa 1890 k.: Vesefa (L. Sz. 4869. 622); 1893: vesefa (PallasLex. I. 242); 1911: vesefa (RévaiLex. I. 572). J: 1890 k.: ’Anacardium occidentale. Valószínűleg Brazíliában honos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) csa-ládjába tartozó örökzöld fa vese alakú terméssel’.
	A ném. Nierenbaum ’ua.’ tükörfordítása. A névadás alapját a termések veséhez  hasonló alakja képezte. Idegen nyelvi megfelelőkre l. holl. West Indische Nierenboom ’nyugat-indiai-vesefa’.
	Egyéb elnevezései: l. kesu.
	Mansfeld 796, Marzell. I. 251, Ulrich: Wb. 14. — L. vesedió.
	virdzsiniai kakiszilva l. virginiaiszilva
	virdzsiniaiszilva l. virginiaiszilva
     	virginiai kakiszilva 1986: virginiai kakiszilva  (Priszter: Növ. 90). J:  1986:  ’Diospyros  virginia.  Amerikában őshonos, az ébenfafélék (Ebenaceae) családjába tartozó fa | a fa gömb  alakú,  fényes narancssárga termése’. 
	A jelző a lat. szaknyelvi név (Diospyros  virginia ’ua.’) utótagjának átvétele, esetleg a növény egyéb idegen nyelvi elnevezései (vö. ném. virginische Dattelpflaume ’virginiai datolyaszilva’ is hatással lehettek kialakulására. A kakiszilva utótag a Diopyros nemzetség általános elnevezése, a ném. Kakipflaume ’ua.’ szó szerinti fordítása.
	Egyéb elnevezései: l. amerikai datolyaszilva.
	Elsevier’s D.B. 1494. — L. amerikai kakiszilva, égi kakiszilva, kakifa, kakigyümölcs, kakiszilva, virginiaiszilva.
  	virginiaiszilva 1987: virdzsiniai szilva (Velich  8). J:  1987:  ’Dios-pyros  virginia.  Amerikában őshonos, az ébenfafélék (Ebenaceae) családjába tartozó fa | a fa gömb  alakú,  fényes narancssárga termése’. 
	A jelző a lat. szaknyelvi név (Diospyros  virginia ’ua.’) utótagjának átvétele, esetleg a növény egyéb idegen nyelvi elnevezései (vö. ang. Virginian date plum, ném. virginische Dattelpflaume ’virginiai datolyaszil-va’ is hatással lehettek kialakulására, a szilva utótag létrejöhetett a datolyaszilva vagy a kakiszilva előtagjának elvonásával. Idegen nyelvi megfelelőkre l. plaqueminier de Virginie ’virginiaiszilva’.
	Egyéb elnevezései: l. amerikai datolyaszilva.
   	Elsevier’s D.B. 1494, Ulrich: Wb. 77. — L. virginiai kaiszilva.
	vörös jujuba(fa) l. jujuba
	vörös mombin 1983: Vörös mombin (Velich–V. Nagy 246); 1985: vörös mombin (Surányi 148). J: 1983: ’Spondia purpurea. A trópusi Ame-rikában őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) családjába tartozó fa | a fa ovális, sötétvörös termése’. —~szilva 1976: vörös mombinszilva (Urania. II. 57);  1986: vörös mom-binszilva (Priszter: Növ. 119). J: 1976: ’a fa | a gyümölcs’. 
	A vörös mombin az ang. red mombin ’ua.’ részfordításaként került nyelvünkbe. A korábbi vörös mom-binszilvát (1976) hasonló módon németből (vö. ném.   Rote Mombin-pflaume ’ua.’) vettük át.
	Egyéb elnevezése: otahaitialma. 
	Mansfeld 801. — L. arany mombinszilva, édes mombinszilva, gumós mombinszilva, mombin, sárga mombin, vörös mombin. 

Z

	zapota1  1991: zapota (Főzés. 81); 1994: zapotát gr. (Kertbarát. 3: 46).  J: 1991: ’Manilkara zapota, Achras sapota, Manilkara zapotilla. Közép-Amerika északi részén honos, a szapodillafélék (Sapotaceae) csa-ládjába tartozó fa | a fa rozsdavörös termése’. — Ö: ~fa 1894: Szapotafa (Candolle 296); 1976: zapotafa (Urania. II. 184); 1986: zapotafa (Priszter: Növ. 138); 1989: zapotafa (Kultúrnövények 3. 4). J: 1894: ’a fa’. 
	 A zapota nemzetközi szó; vö.: ang. sapota, sapote, zapote, fr. sapotier, ném. Sapote ’ua.’. A zapota feltehetőleg angolból került a magyarba. A szapotafa, zapotafa összetételek előtagja lehet a lat. szaknyelvi alakok Manilkara zapota, Achras sapota ’ua.’ utótagjának átvétele, amelyet magyarázó ‑fa utótaggal egészítettek ki, de kialakulhatott a ném.  Sapotillbaum ’ua.’ mintájára is. Idegen nyelvi megfelelőkre l. or. дерево сапотовое ’zapotafa’. A szó végső forrása a nahua tzapotl ’a fa’, amelyből a  spanyolban létrejött a  sapote, zapote alakváltozat, ezek folytatása az újlatin sapota.
	Egyéb elnevezései: csecses akrász, rágógumifa, szapodilla, szapodillafa, szapodillaszilva.   
	Elsevier’s D.B. 4700, Klein: EtDictEngl. 1383, König 185–6 , Lokotsch: AmWb. 57–8 , Mansfeld 1042, Tropical. 65, Urania. (ném.) II. 188, Webster’sIntDict. 2013 . — L. fehérzapota, sárgazapota, szapodilla, zapota2,  zöldzapota.
	zapota2    1983: Zapota (Velich–V. Nagy 247); 1985: zapota (Surányi 148). J: 1983: ’Pouteria sapota, Calocarpum mammosum, C. sapota, Lucuma mammosa. Közép-Ameriká-ban és Nyugat-Indiában őshonos, a szapodillafélék (Sapotaceae) család-jába tartozó fa | a fa  lédús,  tojásdad termése’. — nagy~ 1989: nagy zapota (Kultúrnövények 3.  4).  J:  1989: ’a fa | a gyümölcs’. 
	A zapota valószínűleg angolból (vö. ang. sapota, sapote, zapote ’ua.’) került a magyarba, de a lat. szaknyelvi Pouteria sapota ’ua.’ is hatással lehetett kialakulására. A nagy zapota név a ném. große Sapote ’ua.’ részfordítása, a német név előtagjának fordítása, utótagjának átvétele. A zapota végső forrása a nahua tzapotl ’a fa’, amelyből a  spanyolban létrejött a  sapote, zapote alakváltozat, ennek folytatása az újlatin sapota. 
	Egyéb elnevezése:  lukumafa.
	Klein: EtDictEngl. 1383, König 185–6 , Lokotsch: AmWb. 57–8 , Mansfeld 1044, Tropical. 65, Urania. (ném.) II. 188, Webster’sIntDict. 2013 . — L. fehérzapota, sárgazapota, szapodilla, zapota1, zöld zapota.
	zapotafa l. zapota1
	zöldzapota 1983: Zöld zapota (Velich–V. Nagy 247). J: 1983: ’Pouteria viridis, Calocarpum viride. Közép-Amerikában honos, a sza-podillafélék (Sapotaceae) családjába tartozó fa | a fa barnászöld vagy halvány sárgászöld színű termése’. 
	Angolból került a magyarba; az ang. green sapote ’ua.’ részfordításaként, az angol név jelzőjének fordításával, utótagjának átvételével. 
	Mansfeld 1046. — L. fehérzapota, sárgazapota, szapodilla, zapota1,2.

Zs

	zsidószilva 1989: zsidószilva  (Kultúrnövények 3. 18). J: 1989: ’Spondias cytherea, S. dulcis. Melanéziától Polinéziáig őshonos, a szömörcefélék (Anacardiaceae) család-jába tartozó növény | a növény fürtökben érő, narancsszínű termése’.
	Valószínűleg angolból került a magyarba; az ang. jew plum ’ua.’ tükörfordításaként.
   	Egyéb elnevezései: l. balzsamszilva.
	Webster’sIntDict. 1599.
	zsidótövis 1966: zsidótövis (Csapody–Priszter: MNövSz. 209). J: 
’Ziziphus lotus. A Földközi-tenger vi-dékén honos, a bengefélék  (Rhamna-ceae) családjába tartozó fa | a fa csont-

héjas,  hosszúkás termése’. — európai ~ 1993: az európai zsidótövis (Élet és Tudomány 17: 527). J: 1966: ’a fa’. — Ö: ~bogyó 1982: zsidótövisbogyó (Országh: AngMSz. I.1021). J: 1982: ’a gyümölcs’. |
	A zsidótövis az ang. jew thorn ’ua.’, esetleg a ném. Judendorn ’ua.’ tükörfordításaként került a magyarba. Az európai zsidótövis jelzője (euró-pai) a magyar nyelvben keletkezett, megkülönböztető szerepe van.
	Egyéb elnevezései: l. afrikai jujuba. 
	Elsevier’s D.B. 3115, Halász: MNémSz. I. 996, Mansfeld 834.
	zsidótövisbogyó l. zsidótövis

FÜGGELÉK
LATIN NÉV SZERINTI MUTATÓ

A félkövér betűs latin szaknyelvi nevek mellett a növény minden feldolgozott elnevezése megtalálható. A félkövér dőlt betűs szó (a szótárban címszó) azt a szócikket jelzi, amely a növényfaj (nemzetség) összes elnevezését tartalmazza. Az egy-egy szócikken belül tárgyalt jelzős szerkezeteket és összetételeket zárójelben tüntettem fel a szótárban címszóul írt név után.

Acca sellowiana, Feijoa sellowiana
feijoa (ananászfeijoa), mirtuszgyü-mölcs
Achras sapota l. Manilkara zapota
Actinidia
aktinídia
Actinidia arguta
aktinídia, amuregres, japán akti-nídia, japánegres
Actinidia chinensis
aktinídia, kínaiegres, kivi (kínai ki-vi), kínai aktinídia, kínaiköszméte
Actinidia kolomikta
aktinídia, amuri aktinídia, man-dzsu aktinídia, mandzsu kivi, tara kivi
Adansonia digitata
Adanson fája (ujjas levelű Adanson fája), baobab (baobabfa, Adanson baobabja), kenyérfa2 (majomke-nyérfa), óriásfa, uborkafa2 
Aglaia domestica, Lansium domesti-
cum
langszat 
Anacardium occidentale
	akazsu (akazsudió, akazsufa), ana-cardia, elefánttetû (elefánttetûfa, nyugat-indiai-elefánttetû), indus-dió, kesu (kesudió, kesudiófa, ke-sufa), nyugat-indiai-elefántdió, szívded, szívgyümölcsû, vesedió, vesefa 
Ananas comosus, A. sativus
almakirály, ananász (ananászfa, kedves ananász, termesztett ana-nász), gyümölcskirály, gyümölcsök királynéja, királyalma
Ananas sativus l. A. comosus
Annona
annóna
Annona cherimola 
annóna, csirimojó (csirimojófa), fahéjalma, kirimojaannóna, krém-alma
Annona diversifolia 
annóna, ilama (ilamafa) 
Annona muricata
annóna, nyugati annónafa, sava-nyúalma, savanyú annóna, sava-nyú sobbe, szúrszop, tüskés annóna
Annona reticulata 
annóna, ökörszív (ökörszívalma, ökörszívannóna) 
Annona squamosa 
annóna, cimetalma, cukoralma, édes annóna, gyömbéralma
Arachis hypogaea 
amerikaidió2, amerikaimogyoró, földibab, földidió, földimakk, földi-mandula, földimogyoró (külföldi földimogyoró), kamerundió, man-dubi (mandubibab) 
Arbutus unedo 
szamócabokor, szamócafa (nyugati szamócafa)
Areca catechu 
areka (arekadió, arekapálma), bé-tel (bételdió, bételpálma), kateku (kateku-káposztapálma, katekupál-ma), pinangdió
Artocarpus
kenyérfa1
Artocarpus altilis l. A. communis
Artocarpus communis, A. altilis, A.
incisa 
brodfruchtfa, kenyérfa1 (kenyér-fagyümölcs, közönséges kenyérfa, trópusi kenyérfa, valódi kenyérfa), kenyérgyümölcs
Artocarpus heterophyllus, A. integ-
rifolia 
	dzsekfrút, jákafa, kelet-indiai ke-nyérfa, kenyérfa1, nagytermésû ke-nyérfa
Artocarpus incisa l. A. communis
Artocarpus integrifolia l. A. hete-rophyllus
Averrhoa bilimbi
bilimbi (bilimbifa), uborkafa1
Averrhoa carambola
csillaggyümölcs, karambola (ka-rambolafa), uborkafa1
Bertholletia excelsa
amazonimandula, amerikaidió1, brazildió, brazíliaigesztenye, juvia-dió, Para-dió
Blighia sapida
aki (akiszilva) 
Brosimum alicastrum 
kenyérdiófa
Cactus decumanus l. Opuntia maxima 
Cactus hexagonus l. Cereus hexagonus
Cactus opuntia l. Opuntia ficus-in-dica
Calocarpum mammosum l. Pouteria sapota
Calocarpum sapota l. Pouteria sa-pota
Calocarpum viride l. Pouteria viri-dis
Carica papaya 
dinnyefa, papaja (káriai papaja), pawpaw
Carica pentagona
babakó 
Cactus peireskia l. Peireskia aculea-ta
Carissa grandiflora l. C. macrocar-pa
Carissa macrocarpa, C. grandiflora karissza 
Carya illinoinensis, Hicoria pecan,
H. oliva
hikori (hikoridió, hikoridiófa, hi-korifa), pekándió (pekándiófa), pe-kánnut
Caryocar nuciferum 
szuaridió
Casimiroa edulis
fehérzapota 
Ceratonia siliqua
szentjánosfa (igazi szentjánosfa), szentjánoskenyérfa (igazi szentjá-noskenyérfa), jánoskenyér (jános-kenyérfa)
Cereus 
	fáklyakaktusz, oszlopkaktusz
Cereus hexagonus, Cactus 
 hexagonus
fáklyakaktusz, oszlopkaktusz, osz-lopos csudatövis, oszloptüskörc, pitaja
Cereus peruvianus l. C. uruguaya-nus
Cereus uruguayanus, C. peruvianus fáklyakaktusz, oszlopkaktusz, perui oszlopkaktusz
Chrysobalanus icaco
aranymakk, ikakó (ikakó-arany-makk, ikakócserje, ikakófa, ikakó-guajero, ikakószilva), kókuszszilva 
Chrysophyllum cainito
csillagalma (csillagalmafa), kaini-tófa 
Citrus aurantiifolia
lime, savanyú citrom
Citrus aurantium, C. vulgaris
keserű narancs, narancscitrom
Citrus bergamia
bergamia, bergamottcitrom, bergamottnarancs, (bergamottnarancs-fa)
Citrus decumanus l. C. maxima
Citrus grandis l. C. maxima
Citrus limetta 
édes citrom (édes citromfa)
Citrus limon
citrom (citromalma, citromfa, kö-zönséges citrom) limónia (limóni-aalma, limóniafa)
Citrus maxima, C. grandis, C. decu-
manus
Ádám-alma, óriás narancs, para-dicsomalma, pomeló, pompelmu-safa, shaddock
Citrus medica 
	Ádám-alma, cédrátcitrom, citrom (citromalma, citromfa, közönséges citrom), citronád, orvosi citrom, paradicsomalma, varancsos citrom
Citrus nobilis
királynarancs
Citrus paradisi 
citrancs, grépfrút
Citrus reticulata, C. nobilis 
mandarin (mandarinfa, mandarin-narancs) 
Citrus sinensis
narancs (narancsalma, narancsfa, édes narancs, édes narancsfa)
Citrus vulgaris l. C. aurantium Coccoloba uvifera
karajosszőlő, sóskaszőlő, szőlősós-ka, tengeriszőlő 
Cocos nucifera
kókusz (kókuszdió, kókuszdiófa, kókuszfa, kókuszpálma, igazi kó-kuszpálma), macskamajom, pálma-dió1
Cordia myxa, C. sebestena
damaszkuszimogyoró (damaszku-szimogyorófa), feketejujuba, mell-bogyó (fekete mellbogyó), paradi-csomfa2, Sebestyén (Sebestyén-fa, Sebestyén-kordé, Sebestyén-szilva), taknyoskordé
Cordia sebestena l. C. myxa
Cyphomandra betacea
paradicsomfa1, tamarilló
Dimocarpus longan, Euphoria lon-
gana, Nephelium longana
	longan (longanfa)
Diospyros kaki
datolyaszilva (ázsiai datolyaszi-va), hurma, kakifa, kakigyümölcs, kakiszilva (ázsiai kakiszilva), kí-naibirs, paradicsomfa3
Diospyros lotus
égiszilva, égi kakiszilva, lótuszbo-gyó, lótuszfa2, lótuszszilva (valódi lótuszszilva), olasz datolyaszilva
Diospyros virginiana 
amerikai datolyaszilva, amerikai kakiszilva, perszimón, virginiai kakiszilva, virginiaiszilva
Durio zibethinus
cibetfa, durián
Eriobotrya japonica, Mespilus japo-nicus
japánnaspolya, loquat
Eugenia dombeyi
grumihama
Eugenia jambos l. Syzygium jambos
Eugenia malaccensis l. Syzygium malaccense
Eugenia uniflora 
pitanga
Euphoria longana l. Dimocarpus longan
Feijoa sellowiana l. Acca sellowiana Feronia limonia, F. elephantum
elefántalmafa 
Feronia elephantum l. F. limonia
Ficus carica
füge (édes füge, édes fügefa, fü- gefa, káriai füge, káriai fügefa, közönséges füge, közönséges füge-fa)
Flacourtia indica, F. ramontchi batokószilva, kormányzószilva, madagaszkáriszilva, maronszilva, ramoncsi
Flacourtia ramontchi l. F. indica
Fortunella japonica
kumquat 
Garcinia mangostana
mangosztán (mangosztánfa)
Genipa americana
genipa, lekvárosdoboz
Grias cauliflora
Anchovy körtéje
Hicoria oliva l. Carya illinoinensis
Hicoria pecan l. Carya illinoinensis
Jambosa malaccensis l. Syzygium malaccense
Jambosa vulgaris l. Syzygium jambos
Lansium domesticum l. Aglaia domestica
Lecythis zabucayo
fazékfa, majomfazék, paradicsom-dió
Litchi chinensis, Nephelium litchi kínai ikerszilva, licsi (licsifa, licsi-szilva)
Lucuma caimito l. Pouteria caimito
Lucuma mammosa l. Pouteria sa-pota
Lucuma nervosa l. Pouteria campechiana
Lucuma obovata l. Pouteria lucuma
Lucuma salicifolia l. Pouteria campechiana
Macadamia ternifolia
makadámdió, Queensland-dió
Malpighia glabra, M. punicifolia acerola, barbadosicseresznye 
Malpighia punicifolia l. M. glabra
Mammea americana
dél-amerikai-kajszin, mamej (ma-mejalma, mamejfa), szentdomin-gói-barackfa, szentdomingói-kaj-szin
Mangifera indica
mangó (mangófa, indiai mangó, indiai mangófa)
Manilkara zapota, M. zapotilla,
Achras sapota
csecses akrász, rágógumifa, szapo-dilla (szapodillafa, szapodillaszil-va), zapota1 (zapotafa)
Manilkara zapotilla l. M. zapota
Melicoccus bijugatus, Melicocca
bijuga
mézbogyó, mézmag 
Melicocca bijuga l. M. bijugatus
Mespilus japonicus l. Eriobotrya japonica
Monstera deliciosa, “Philodendron
pertusum”
filodendron, levélfa, monsztera
Musa x paradisiaca
banán (banánfa, termesztett ba-nán), paradicsomalma1, paradi-csomfüge, pizáng (pizángbanán, pizángfa, pizángpálma, édeni pi-záng, közönséges pizáng)
Nephelium lappaceum
hamislicsi, rambután (rambután- fa)
Nephelium litchi l. Litchi chinensis
Nephelium longana l. Euphoria longana
Opuntia ficus-barbarica l. O. ficus-indica
Opuntia dillenii
töviskörte
Opuntia ficus-indica, O. ficus-
barbarica, Cactus opuntia
földifüge, fügecs (közönséges fü-gecs), fügekaktusz (indián füge-kaktusz, kis fügekaktusz, nagy fü-gekaktusz, közönséges fügekak-tusz), fügetüskörc, indiaifüge (ki-sebb indiaifüge, nagyobb indiai-füge), indiánfüge
Opuntia lindheimeri
Lindheimer-fügekaktusz 
Opuntia maxima, Cactus 
decumanus
óriás fügekaktusz 
Passiflora
golgota (golgotavirág), granadil-la, gránátalmaded, Krisztus kín-szenvedése, passióvirág, szenve-désvirág
Passiflora caerulea
golgota (golgotavirág), kék gol-gotavirág, kékvirágú golgota, Krisztus koronája, Krisztusvirág
Passiflora edulis
ehető golgotavirág, golgota (gol-gotavirág), granadilla, lila grana-dilla, marakuja (marakuja-szenve-désvirág), passiógyümölcs
Passiflora incarnata
testszín golgota
Passiflora quadrangularis
óriás golgotavirág 
Peireskia aculeata, Cactus peireskia 
barbadosiegres, fatüskörc, peires-ki szurdáncsa
Persea americana, P. gratissima
aligátorkörte, avokádó (avokádófa, avokádókörte)
Persea gratissima l. P. americana
Phoenix dactylifera
datolya (datolyafa, datolyapálma, igazi datolyafa, igazi datolyapál-ma, közönséges datolyapálma), egyiptomiszilva (egyiptomi szilva-pálma), pálma (pálmafa), pálma-dió2, pálmaszilva (pálmaszilvafa), szilvapálmafa, törökszilva
Philodendron pertusum l. Monstera deliciosa
Physalis edulis l. Ph. peruviana
Physalis peruviana, Ph. edulis
ananászcseresznye, ehető zsidó-cseresznye, földicseresznye, sza-mócacseresznye
Pinus
fenyődió, mandulafenyő
Pinus cembra var. sibirica l. P. cembroides
Pinus cembroides, P. cembra var. sibirica
diófenyő (mexikói diófenyő) 
Pinus pinea
fenyőmandula, mandulafenyő (mandulafenyőfa), olaszfenyő, pi-neoli, pinia (piniadió, piniafenyő), szelídfenyő
Pistacia vera
aleppóidió, pimpermogyoró, pisz-tácia (pisztáciadió, pisztáciafa, pisztáciamag, pisztáciamandula, pisztáciamogyoró, igazi pisztácia, nemes pisztácia, valódi pisztácia), szíriaimogyoró
Pouteria caimito, Lucuma caimito
abiu, kaimitófa
Pouteria campechiana, Lucuma
nervosa, L. salicifolia
kanisztel, sárgazapota, tojásfa
Pouteria lucuma, Lucuma obovata lukmó 
Pouteria sapota, Calocarpum mam-
mosum, C. sapota, Lucuma mam-
mosa
lukumafa, zapota2 (nagyzapota)
Pouteria viridis, Calocarpum viride zöldzapota
Psidium cattleianum l. P. littorale
Psidium guajava
guava (guavafa, körtetermő guavafa)
Psidium guineense
brazil guava 
Psidium littorale, P. cattleianum szamócaguava 
Punica granatum
gránátalma (gránátalmafa), grá-nátfa (közönséges gránátfa), po-magránát (pomagránátalma, po-magránátfa)
Salacca edulis, Zalacca glabrescens szalakka (szalakkapálma) 
Solanum muricatum
pepinó
Spondias cytherea, S. dulcis ambarella, aranyalma, arany mombinszilva, aranyszilva, bal-zsamszilva (édes balzsamszilva), citera-almafa, édes mombinszilva, eviszilva, tahitialma, tahitiszilva, zsidószilva
Spondias dulcis l. S. cytherea
Spondias lutea l. S. mombin
Spondias mombin, S. lutea
mombin (mombinszilva), sárga mombin (sárga mombinszilva), disznószilva
Spondias pinnata
mangószilva, mangóbalzsamszilva
Spondias purpurea
mombin (mombinszilva), otahaiti-alma, vörös mombin (vörös mom-binszilva)
Spondias tuberosa
gumós mombinszilva, imbu
Syzygium jambos, Eugenia jambos,
Jambosa vulgaris
jambóza (közönséges jambóza), jambul, rózsaalma
Syzygium malaccense, Eugenia ma-
laccensis, Jambosa malaccensis
malájalma, malakkai jambóza 
Tamarindus indica
tamarindusz (tamarinduszfa, indi-ai tamarindusz, indiai tamarin-duszfa), indiai pálmagyümölcs, in-diai pálmaszőlőfa, savanyúpálma
Yucca baccata 
bogyós jukka 
Zalacca glabrescens l. Salacca edulis
Ziziphus jujuba, Z. sativa, Z. vulgaris
jujuba (jujubadatolya, jujubafa, indiai jujuba, közönséges jujuba-
 
fa, vörös jujuba, vörös jujubafa), kínaidatolya
Ziziphus sativa l. Z. jujuba
Ziziphus vulgaris l. Z. jujuba
Ziziphus lotus
afrikai jujuba, lótuszfa1, zsidótövis (európai zsidótövis, zsidótövisbogyó)

IRODALOM 
Adámi: Wb. = Adámi, Michaël: Ausf×hrliche und neuerlauterte ungarische Sprachkunst. Wien, 1763. – [A mű végén magyar–német szótár:] Wxrterbuch der Stammwxrter der ungarischen Sprach (1–93).
AkH. = A magyar helyesírás szabályai. XI. kiadás. Tizenegyedik (példaanyagában átdolgozott) lenyomat. Bp., 1994. 
Áltgazdföld. = Dr. Gertig Béla, Általános gazdasági földrajz. Budapest,1979. 
Álttermföld. = Dr. Futó József, Általános természeti földrajz. Budapest, 1978. 
Am.Wb. = G. Friederici, Amerikanistisches Wörterbuch. Hamburg, 1960.
Apáczai = Apátzai Tsere János, Magyar encyclopaedia... Ultrajecti 1653–1655, Waesberg. (Hasonmás kiad. A kísérő tanulmányt írta Arató Ferenc. Bp., 1975.)
Asbóth = Asbóth János, A Zaharától az Arabáhig. Utazás Egyiptomban és Palestinában. Bp., 1883.
Aulis J. Joki, Der Wandernde Apfel. Studia Orientalia. Edidit Societas Orientalis Fennica. XXVIII. Helsinki, 1963. 
Bailey = L. H. Bailey, Manual of Cultivated Plants. Most commonly grown in the continental United States and Canada. New York, 1949. 
Baker = Herbert G. Baker, Plants and Civilization. California, 1970.
Bakos = Bakos Ferenc, A magyar szókészlet román elemeinek története. Bp., 1982, 1994.
Bakos: IdSz. = Idegen szavak szótára. (Szerk. Bakos Ferenc.) Budapest, 1957.
Balassa = Balassa József, A magyar nyelv szótára. I–II. Budapest, 1940.
Ballagi = Ballagi Mór, A magyar nyelv teljes szótára. I–II. Pest, [1868–73]. – Ugyanez I–II. Pozsony, [1884]. 
Bárczi: Szók.2 = Bárczi Géza, A magyar szókincs eredete. Bp., 1958.
BarnhardtDict. = The Barnhardt Dictionary of Etymology. Robert K. Barnhardt, Editor. The H.W. Wilson Company. 1988.
Baróti = Baróti Szabó Dávid, Kisded Szó-tár. Kassa,1784.
Barra = Barra István, Növenytan, melly a’ magyarországi és erdélyi növény rendeknek... leírását, elterjedését... hasznának előterjesztését... foglalja magában. Pest, 1841. 
Bartal = Bartal Antal, Glossarium mediae et infimae latinitatis Regni Hungariae. Lipsiae, 1901.
Baumgarten = Baumgarten Johannes Christianus Gottlob, Enumeratio stirpium magno Transsilvaniae principatui [Erdély] praeprimis indigenarum in usum nostratum botanophilorum conscripta inque ordinem sexuali-naturalem concinnata. Vindobonae, 1816.
BécsiK. = Bécsi Kódex. 1416 u./1450 k. Kiadva: Új Nyelvemléktár I. Közzéteszi: Mészöly Gedeon. Budapest, 1916. [Kiadva még: Nytár. I.]
Bejthe = Beythe István, Füves könyv. Németújvár, 1595.
Benedikty = Benedikty József, Nílusi emlékek. Pest, 1871. 
Benkő = Benkő Jóuef, Nomenclatura Botanica: Molnár János, Magyar könyv-ház. Posonyban, 1783.
Benkő F.: Időtöltés. = Benkő Ferentz, Parnassusi idötöltés. I–VI. Kolozsvárott, 1793–6.
Benyovszky = Benyovszky Móricz, Életrajza, saját emlékiratai és utleirásai. I–IV. Ford. Jókai Mór.
Bertsch = Bertsch, K. und F., Geschichte unserer Kulturpflanzen. Stuttgart: Wiss. Verl. Ges., 1947. 
Bertuch = Természethistóriai Képeskönyv az ifjúság hasznára és gyönyörködtetésére... Kéuzítette... Bertuch F. J. Új kiadás, deák és magyar leírással megbÁvítve... I–XII. Ford. Márton József. Bétsben, 1805–13.
BesztSzj. = Besztercei Szójegyzék. 1395 körül. Kiadva: Finály Henrik, A beszterczei szószedet. Bp., 1892.
Biblia = Biblia. Ószövetségi és Újszövetségi Szentírás. Bp., 1982.
Bíró = Bíró Lajos, Ujguineai utazásom emlékei. Sajtó alá rendezte Szabó-Patay József. Bp., 1932.
Bíró: Hét év. = Bíró Lajos, Hét év Uj-Guineában. Levelek két világrészből. Bp., [1924].
Borsa Gedeon, Egy 1500 körüli latin–magyar szójegyzék: MNy. 50: 201–2.
Bot.Közl. = Botanikai Közlemények. A Kir. Magyar Természettudományi Társulat Növénytani Szakosztályának Folyóirata. Bp. 1909–. 
Brickell = Christopher Brickell, Dísznövény enciklopédia. Az Angol Királyi Kertészeti Társaság Kézikönyve. Pannon Könyvkiadó. Bp., 1993.
Brücher = Heinz Brücher, Tropische Nutzpflanzen. Ursprung, Evolution und Domestikation. Berlin–Heidelberg–New York, 1977.
Bugát–Schedel: OrvSz. = Magyar–deák és deák–magyar orvosi szókönyv az Orvosi Tár’ első két évéhez. Kiadák Bugát Pál és Schedel Ferenc. Bp., 1833.
Bugát: Szóhalm. = Bugát Pál, Természettudományi szóhalmaz. Budán, 1843. 
Cal. = Ambrosii Calepini Dictionarivm decem lingvarvm. Lvgdvni, 1585. Kiadva: Calepinus latin–magyar szótára 1585-ből. Sajtó alá rendezte Melich János. Budapest, 1912.
Candolle = Alphonse De Candolle, Termesztett növényeink eredete. Fordította Pavlicsek Sándor. Az eredetivel összehasonlította Mágócsy-Dietz Sándor. Bp., 1894. 
CasGl. = Casanate Glosszák. a) kéz: 1470 k., b) kéz: 1500 k., c) kéz: 16. sz. Kiadva: Schönherr Gyula: A római Casanate-könyvtár Korvin-kódexe (MKsz. 1904. 435–69).
Checklist = A Checklist of Names for 3000 Vascular Plants of Economic Importance by Edward E. Terrell, Steven R. Hill, John H. Wiersema, and William E. Rice. United States Department of Agriculture. Agriculture Handbook Number 505.
Checklist of Florida = Derek Burch, Daniel B. Ward, David W. Hall, Checklist of the Woody Cultivated Plants of Florida. University of Florida, Institute of Food and Agricultural Sciences. 1988.
Clusius–Beythe = Clusius, C. et Beythe, S., Stirpium Nomenclator Pannonicus. Nemetvyvari, 1583.
CRC Handbook = Franklin W. Martin, CRC Handbook of Tropical Food Plants. Florida, 1984.
CzF. = Czuczor Gergely–Fogarasi János, A magyar nyelv szótára. I–VI. Pest, [később] Budapest, 1862–1874.
Czifray = Czifray István, Legujabbb magyar Szakácskönyv. Pest, 1816.
Czifray: MagySzak. = Czifray István, Magyar nemzeti szakács könyv a magyar gazda asszonyok számára. 3. kiad. Pest, 1829.
Czifray–Vasváry: Szak. = Czifray István’... Magyar nemzeti szakácskönyve, magyar gazda aszszonyok szükségeihez alkalmaztatva. Újra kiadta Vasváry Gyula... Hetedik megbővített kiadás. Pest, 1845.
Csáky = Csáky Sándor, A XX. század szakácsművészete. Kassa, 1929.
Csapó: FüvKert. = Csapo Jósef, Új füves és virágos magyar kert... Posonban, 1775. – 17922.
Csapody–Priszter: MNövSz. = Csapody Vera–Priszter Szaniszló, Magyar növénynevek szótára. Bp., 1966. 
Cserey: Növényhatározó. = Cserey Adolf, Növényhatározó, vagyis vezér a virágzó növények neveinek könnyü és biztos kikereséséhez. Kezdők számára. Selmeczbánya, 1887. – 18942. – 19003. – 19064.
Cserey: Növényszótár. = Cserey Adolf, Növényszótár, vagyis a gyakrabban előforduló népies és tudományos növénynevek betűrendű jegyzéke. Bp., 1911. – 19202. – 19293.
Csokonai-szókincstár = Jakab László–Bölcskei András: Csokonai-szókincstár I. Csokonai színművei szókincsének szövegszótára és adattára. Debrecen 1993.
D. Bartha: Szóképz. = D. Bartha Katalin, Magyar történeti szóalaktan. II. A magyar szóképzés története. Bp., 1958. 
DeutschTürkWb. = Karl Steuerwald, Deutsch – türkisches Wörterbuch. Wiesbaden 1974. 
DictFolk. = Dictionary of Folklore, Mythology and Legend. New York, 1949. 
DictHort. = The National Gardening Association Dictionary of Horticulture. Printed in the United States of America. 1994.
DictMyth. = Gertrude Jobes, Dictionary of Mythology, Folklore and Symbols. New York, 1961. 
DudenEtym. = Duden Etymologie. Herkunftswörterbuch der deutschen Sprache. Bearbeitet von der Dudenredaktion unter Leitung von Paul Grebe. In Fortführung der ”Etymologie der neuhochdeutschen Sprache” von Konrad Duden. Mannheim, (1963).
DudenFremdwb. = Duden Fremdwörterbuch. Bearbeitet von der Duden-redaktion unter Leitung von Paul Grebe. Mannheim, (1960).
Édességek. = Édességek. Gyümölcsös sütemények, gyümölcstorták, tepsis sütemények, formában sült tészták, ünnepi torták és kedvelt aprósütemények. Bp., 1992.
ÉKsz. = Magyar értelmező kéziszótár. Budapest, 1975.
Élet és Tudomány = Élet és Tudomány. A Tudományos Ismeretterjesztő Társulat hetilapja. Bp., (1946)–.
Elsevier’s D.B. = Elsevier’s Dictionary of Botany. I.–II. ... in English, French, German, Latin and Russian compiled by P. Macura. Amsterdam–Oxford–New York, 1979. (Főleg az I. kötetet használtam, ezért a rövidítés mellett csak a második (II.) kötetet jelzem. A rövidítés mellett található szám nem a lapszám, hanem a növény száma.)
EncBrit. = Encyclopaedia Britannica. A new survey of universal knowledge. I–XXIV. Chicago–London–Toronto, 1960. 
EncSup. = Encyclopaedia of supertitions, folklore occult Sciences of the World.I–III. Detroit, 1971.
ÉrtSz. = A magyar nyelv értelmező szótára. I–VII. Budapest, 1959–1962.
Esdorn = Esdorn, I., Pirson, H., Die Nutzpflanzen der Tropen und Subtropen in der Weltwirtschaft. Stuttgart, 1973. 
EtSz. = Gombocz Zoltán–Melich János, Magyar etymologiai szótár. I–II. Bp., 1914–1944.
EWUng. = Etymologisches Wörterbuch des Ungarischen. Erarbeitet im Institut für Sprachwissenschaft der Ungarischen Akademie der Wissenschaften. Herausgeber Lorand Benkő. Bp., 1993.
Fábián: TermHist. = Fábián Jo’sef, Természetihistoria a’ gyermekeknek. Weszprémben, 1799.
Farbatlas = Andreas Bärtels, Farbatlas Tropenpflanzen: Zier- und Nutzpflanzen. Stuttgart: Ulmer 1990.
Farkas: Görög = Farkas Vilmos, Görög eredetű latin elemek a magyar szókincsben. Bp., 1982.
Farkas Vilmos, Amerikai (indián) eredetű nemzetközi szavainkról: MNy. 89: 432–40.
Fin. = Finály Henrik, A latin nyelv szótára. Bp., 1884. 
Finály–Régeny = Latin magyar iskolai szótár. Dolgozta nehány kolozsvári tanár, szerkesztették Finály Henrik és Régeny István. Kolozsvárott, 1858. 
Fludorovits: LatJsz. = Fludorovits Jolán, A magyar nyelv latin jövevényszavai. Budapest, 1937.
Food = The World Atlas of Food. A Gourmet’s Guide to Regional Dishes of the World. London, 1988. 
Földi = FÁldi János, Rövid krítika és rajzolat A’ magyar fÃvésztudományról. Bétsben, 1793.
Főzés. = A főzés alapanyagai. Társszerkesztő: Adrian Bailey. Bp., 1991. 
Franke = Franke, G., Nutzpflanzen der Tropen und Subtropen. Leipzig: Hirzel, 1967.
Funk [and] Wagnalls = Funk [and] Wagnalls, Standard Dictionary of folklore, mythology and legend. I.–II. New York, 1949.
Gáldi: Szótir. = Gáldi László: A magyar szótárirodalom a felvilágosodás korában és a reformkorban. Budapest, 1957.
Gáti = Gáti István, Természeti históriája, mellyet a gyenge elmék kedvekért készített. Máramarossziget, 1792.
Genaust = Helmut Genaust, Etymologisches Wörterbuch der botanischen Pflanzennamen. Basel, Stuttgart: Birkhäuser, 1976. 
Gombocz I. = Gombocz Endre, A magyar növénytani irodalom bibliográfiája (1578–1900). Bp., 1939.
Gombocz II. = Gombocz Endre, A magyar növénytani irodalom bibliográfiája (1901–1925). Bp., 1939.
Gombocz E.: BotTört. = Gombocz Endre, A magyar botanika története. Bp., 1936. 
Gönczi = Gönczi Pál, Vezérkönyv a növénytan tanítása és tanulására. Pest, 1852. – 18592.
Graumann = Graumann Sándor, Magyar növénynevek Szótára különös figyelemmel a népies kifejezésekre; a német és botanikus elnevezések hozzácsatolásával. Erfurt, 1909.
Grossinger: HistPhys. = Grossinger, J. B., Universa Historia physica regni Hungariae secundum tria regna naturae. Auctore Joanne Bapt. Grossinger. Posonii et Comaromii, 1793.
Guide to Tropical Plants = Wilhelm Lötschert, Gerhard Beese, Collins Guide to Tropical Plants. Collins, 1983. 
Gunda Béla, A vad és termesztett növényeink elnevezésének néhány problémája: MNy. 86: 172–18O.
Gundel : Magy.szakácsir. = Gundel Károly, A konyha fejlődése és a magyar szakácsirodalom a XVIII. század végéig. Bp., 1943. 
Gundel: Vendéglát.műv. = Gundel Károly, A vendéglátás művészete. Bp., 1934.
Gundel: Vendéglátóip.tört. = A magyar vendéglátóipar története. 1. A honfoglalás századától az 1848/49. szabadságharcig. Szerk. Ballai Károly. Írták Bevilaqua Borsody Béla, Gundel Károly. Bp., 1943. 
Gyarmathi: Voc. = Gyarmathi Sámuel, Vocabularium in quo plurima Hungaricis vocibus consona variarum lingvarum vocabula collegit... Gyarmathi Sámuel. Bétsben, 1816.
Gyümölcskertész. = Folyóirat. Pest, 1817–1842, Bp., 1891–1912.
Halász: MNémSz. = Halász Előd, Magyar–német szótár. I.–II. Bp., 1992. 
Halász: NémMSz. = Halász Előd, Német–magyar szótár. I.–II. Bp., 1992. 
Haraszthy = Haraszthy (Mokcsai Ágoston), Utazás Észak-Amerikában. Pesten, 1844.
Háztartási = Háztartási és Szakácskönyv. Bp., 1905. 
Hazslinszky = Hazslinszky Frigyes, Éjszaki Magyarhon viránya. Füvészeti kézikönyv. Kassa, 1864.
Hazslinszky: Fűvkönyv. = Hazslinszky Frigyes, Magyarhon edényes növényeinek füvészeti kézikönyve. Pest, 1872.
Helt: Bibl. = A Biblianac elsx resze, az az, Mosesnec ott kxnyue: Mely Magyar Nyelwre fordittatot, à Régi es Igaz S0ent Kxnyuekbxl. [Kolofon:] Colosvarba nyomtatot, Helthai Gaupar, es Gyxrgy Hoffgreff altal. 1551.
HétSzak. = [Ignotus] Emma asszony: A Hét szakácskönyve. Bp., 1908.
Hevesy: Jelky. = Hevesi Lajos, Jelky András bajai... Pest, 1872. 
Horváth =Horváth Mária, Német elemek a 17. század magyar nyelvében. Bp., 1978.
Index Kewensis = Index Kewensis. An Enumeration of the Genera and Species of Flowering Plants. From the time of Linnaeus to the year 1885 inclusive together with their authors’ names, the works in which they were first published, their native countries and their synonyms compiled at the expense of the late Charles Robert Darwin under the direction of Joseph D. Hooker by B. Daydon Jackson. Oxford, MDCCCXCV. (Megjelenik 5 évenként.)
IntCode. I. = International Code of Botanical Nomenclature. Adopted by the Fourteenth International Botanical Congress, Berlin, July–August 1987. Germany, 1988. 
IntCode. II. = International Code of Nomenclature for Cultivated Plants. Formulated and adopted by the International Commission for the Nomenclature of Cultivated Plants of the I. U. B. S. Edited by C. D. Brickell chairman, E. G. Voss, A. F. Kelly, F. Schneider, members, R. H. Richens, secretary of the Editorial Committee. Utrecht, 1980.
Jambressich = Jambressich András, Lexikon Latinum. Zagrabiae, 1742.
Jávorka –Soó = A magyar növényvilág kézikönyve. Magyarország vadontermő és termesztett növényeinek meghatározója, ökológiai és gazdasági útmutatója Jávorka Sándor flóraművei alapján írta a magyar botanikusok munkaközösségével Soó Rezső. I–II. Bp., 1951.
Kárpáti–Terpó = Dr. Kárpáti Zoltán–Dr. Terpó András, Alkalmazott növényföldrajz. Bp., 1971.
Kárpáti–Terpó: Kert. = Kárpáti Zoltán–Terpó András, Kertészeti növénytan. I–II. Bp., 1968.
Kassai = Kassai Jósef, Magyar-diák Szó-könyv. I–V. Pest, 1833–36.
Kassai, Bef. = Kassai József Magyar–diák szó-könyvének ... befejező része a Toldalékokkal. Kiadja Gáldi László. Budapest, 1962.
Keresztény műv. = A keresztény művészet lexikona. Szerkesztette Jutta Seibert. Corvina, 1986. 
Kert. = A kert. Folyóirat. Bp., 1895–1919.
Kertbarát. = Kertbarát Magazin. Folyóirat. A Kertészet és Szőlészet alkalmi kiadványa. Bp., 1977 – .
KertLex. = Kertészeti lexikon. Szerk. Muraközy Tamás. Bp., 1963. 
Ketter = Dr. Ketter László, Gasztronómiánk krónikája. Bp., 1985.
Kínai. = Korpádi Péter, Kínai és távol-keleti konyhák. Nova szakácskönyvek. 1994.
Kiss: Egz. = Kiss Jenő, A pingvintől a kolibriig. Egzotikus madarak magyar nevei. NytudÉrt. 120. sz.
Kiss: Madárnevek. = Kiss Jenő, Magyar madárnevek (Az európai madarak elnevezései). Bp., 1984.
Klein: EtDictEngl. = Klein, Ernest, A Comprehensive Etymological Dictionary of the English Language. I–II. Amsterdam–London–New York, 1966. 
Kluge: EtWb. = Friedrich Kluge, Etymologisches Wörterbuch der deutschen Sprache. 17. Auflage unter Mithilfe von Alfred Schirmer bearbeitet von Walther Mitzka. Berlin, 1957. 
Kniezsa, SzlJsz. = Kniezsa István, A magyar nyelv szláv jövevényszavai. I/1–2. Bp., 1955.
KolozsváriSzak. = Kolozsvári szakácskönyv. Hasznos utmutató a középosztály számára a háztartás minden ágában. Irta és férjhezmenő hugának ajánlja egy székely asszony. Kolozsvár, 1906.
Kovács: LatEl. = Kovács Gyula, Latin elemek a magyar nyelvben. Bp., 1892. 
Kovács: Szakácsmest. = Kovács Sándor Iván, A szakács mesterségek könyvecskéje. Bp., 1981.
Kováts = Kováts Mihály, Háromnyelvű fejtő természethon titoktan orvostudomány műszótára, az az onomatologia physiographica chemica jatrica triglotta philologica. II. rész: Növénybölcsesség a’vagy, háromnyelvű fejtő növénynév műszótár. Budán, 1845. 
Kováts: Magy. = Kováts Mihály, Magyar patika azaz Magyar- és Erdély-Országban termő patikai állatok, növények és ásványok, orvosi hasznaikkal egyetemben. Pesten, 1835. 
König = Karl König, Überseeische Wörter im Französischen (16–18. Jahrhundert). Halle, 1939. 
Kranz = Brigitte Kranz, Exotische Früchte und Gemüse. kennen - zubereiten - genießen. Südwest Verlag München,1969.
Kugler = Kugler Géza, Nagy házi cukrászat. Bp., 1905.
Kultúrnövények 1. = Dr. Pócs Tamás – Bíró Krisztina, Kultúrnövények 1. (A trópusok termesztett növényei). Bp., 1976. 
Kultúrnövények 3. = Járainé Dr. Komlódi Magda–Bíró Krisztina, Kultúrnövények 3. (Idegen tájak termesztett növényei). Bp., 1989. 
Larousse = Magyar Larousse. Enciklopédikus szótár. I–II.–III. Bp., I.1991, II. 1992, III. 1994.
Lencsés = Lencsés J. Antal, A természet’ és mívészet remekei. Pesten, 1832. 
Lippay: Posoni kert = Lippay János, Posoni kert... I–III. Nagyszombat, [később] Bécs, 1664–1667. Fakszimile kiadás: Bp., [1966]. 
Lokotsch = Lokotsch, Karl, Etymologisches Wörterbuch der europäischen (germanischen, romanischen und slavischen) Wörter orientalischen Ursprungs. Heidelberg, 1927.
Lokotsch: AmerW. = Lokotsch, Karl, Etymologisches Wörterbuch der amerikanischen (indianischen) Wörter im Deutschen. Heidelberg, 1926. 
Lovas = Lovas Katalin, Botanikai barangolás Malaysiában. Trópusi, szubtrópusi és mediterrán gyümölcstermő és dísznövények magjegyzéke nevelési útmutatóval. Bp., 1993.
L.Sz. 4869 = Növénytani írók és növénynevek. (Borbás Vince, A Pallas-lexikon címszójegyzék-tervezete). A Magyar Természettudományi Múzeum könyvtára L.Sz. 4869. Bp., 1890 k. 
MA. = Szenczi Molnár Albert, Dictionarivm Latinovngaricvm. Dictionarivm Vngarico-Latinvm. Nürnberg, 1604., Hanau, 1611., Heidelberg, 1621.
Magyar Flóra. = Dr. Jávorka Sándor, Magyar Flóra (Flora Hungarica). Bp., 1925.
Magyar L.: Délafr. utazásai. = Magyar László, Délafrikai levelei és naplókivonatai. Kiad. Hunfalvy János. Pest, 1857. 
MagyarGazd. = Magyar Gazdasszony, A’ valódi szakáccság. Pest, 1854.
Magy. Fűvészk. = Magyar fűvész könyv. Melly a’ két magyar hazábann találtatható növevényeknek megesmerésére vezet, a’ Linné alkotmánya szerént. Debreczenbenn, 1807.
Magy. Fűvészk. 2. = Orvosi fűvész könyv mint a’ magyar fűvész könyv’ praktika része. Debreczenbenn, 1813. 
Malovetzky = Malovetzky János, Német–magyar és magyar–német szókönyv. I–II. Pest, 1827.
Mándy = Dr. Mándy György, Hogyan jöttek létre kultúrnövényeink? Bp., 1971.
Mándy: Növtan. = Mándy György, Az alkalmazott növénytan alapjai. I–II. Bp., 1947.
Mansfeld = Rudolf Mansfelds Verzeichnis landwirtschaftlicher und gärtnerischer Kulturpflanzen (ohne Zierpflanzen). Zweite, neubearbeitete und wesentlich erweiterte Auflage herausgegeben von Jürgen Schultze-Motel. I–IV. Berlin, 1986.
Márton = Márton József szótárai. Az évszám jelzi, melyik munkáról van szó.
	1. Új német–magyar és magyar–német lexicon, vagyis szókönyv. I. Német–magyar. Bécs, 1799. II. Magyar–német. Pozsony, 1800.
	2. Német–magyar–deák lexicon. Deutsch–ungarisch–lateinisches Lexicon. 2 köt. Bécs, 1823. Új kiadás: Pest, é. n.
Mártonffy: NémJsz. = Mártonffy Mária, Német jövevényszavak a magyar konyhaművészetben. Bp., 1944. 
Marzell = Heinrich Marzell, Wörterbuch der Deutschen Pflanzennamen. Mit Unterstützung der Preussischen Akademie der Wissenschaften Bearbeitet von Heinrich Marzell unter Mitwirkung von Wilhelm Wissmann. I.–V. (Fünfter band. Register: Alphabetisches Verzeichnis.) Leipzig, 1943–1958.
Mátyus I.: Ó és Új Diaet. = Mátyus István, Ó és új diaetetica. ... I–VI. Posonyban, 1787–1793. (Csak a II. kötetre hivatkozom.)
Mel.: Herb. = Melius Juhász Péter, Herbárium Az fáknak, füveknek nevekről, természetekről és hasznairól. Bev., magyarázó jegyz. és sajtó alá rend. Szabó Attila. Bukarest, 1979. 
Melich: SzlJSz. = Melich János, Szláv jövevényszavaink. I/1–2. Bp., 1903–5.
Melich: Szótárirod. = Melich János, A magyar szótárirodalom. A legrégibb szójegyzékektől P. Páriz szótáráig. NyF. 46. Budapest, 1907. 
MezLex. = Mezőgazdasági Lexikon. Szerk. Bezerédj Adorján és Szilassy Zoltán. I–II. Budapest, 1906.
Mizáldi = Kerti dolgoknak leírása. Deákul Mizáld Antal... által, magyarra ... fordíttattak... Nadányi János által. Kolozsvár, 1669. 
MNy. = Magyar Nyelv. Folyóirat. Bp., 1905–.
MNyj. = Magyar Nyelvjárások. (A Debreceni Kossuth Lajos Tudományegyetem Magyar Nyelvtudományi Intézetének évkönyve.) Debrecen, 1951–. 
MNyTK. = A Magyar Nyelvtudományi Társaság Kiadványai. Sorozat. Bp., 1905–.
MNytört. = Bárczi Géza–Benkő Loránd–Berrár Jolán, A magyar nyelv története. Bp., 1989. 
Mollay = Mollay Károly, Német–magyar nyelvi érintkezések a XVI. század végéig. Bp., 1982.
Mollay Erzsébet, Növénynevek Melius Herbáriumában: Magyar Névtani Dolgozatok 44. sz. 1983. 
Molnár G. = Molnár Gábor, Ahol az ösvény véget ér. Észak-Brazilia őserdőiben. Bp., 1964.
Molnár G.: Kalandok. = Molnár Gábor, Kalandok braziliai őserdőkben. Bp. [1940].
Molnár N.: Növ. = Molnár Nándor, A magyar gazdasági növénynevek történetéből. Gödöllő–Budapest, 1960. 
MTA K 669. Csokonai-kézirat = Csokonai-kéziratok a MTA könyvtárából.
Muraközy: MezLex. = Mezőgazdasági Lexikon. (Szerk. Muraközy Tamás). I–II. Bp., 1958.
Murm. = Lexicon Joannis Murmellii... Krakkó, 1533. Kiadva: A Murmelius-féle latin–magyar szójegyzék 1533-ból. Közzétette, bevezetéssel és magyarázatokkal ellátta Szamota István. Bp., 1896. (A számok a kiadásbeli sorszámot jelölik.)
Nagylaki = Nagylaki Károly, Növénytani szótár. Bp., 1942.
NagyszC. = Nagyszombati Kódex. 1512–1513. Kiadva: Nytár. III. 
Natter–Nád: Virág. = Natter–Nád Miksa, Virágos könyv. Kerti és szobai növényeink származása, története és ápolása. Bp., 1939. 
Natter–Nád: Új virág. = Natter–Nád Miksa, Uj virágos könyv. Bp., 1942.
Natter–Nád: Újabb virág. = Natter–Nád Miksa, Ujabb virágoskönyv. Bp., 1964. 
Nedeliczi = Nedeliczi Váli Mihály, Házi orvos szótárotska. Győrött, 1792. 
Nogel = Nogel István, Utazása Keleten. Pest, 1847. 
Növényföldrajz = Növényföldrajz, társulástan és ökológia. Szerkesztették Hortobágyi Tibor és Simon Tibor. Bp., 1991. 
Növényhat. = Növényhatározó. (Szerk.: Hortobágyi Tibor.) Budapest, 1952.
Növényi csodák = Járainé Komlódi Magda, Növényi csodák. Bp., 1990. 
Növénytan 2. = Dr. Hortobágyi Tibor–Dr. Kiss István–Dr. Pál Miklós–Dr. Pócs Tamás–Dr. Simon Tibor, Növénytan 2. Növényrendszertan és növényföldrajz. Bp., 1970.
Nsz. = Az MTA Nyelvtudományi Intézetében készülő akadémiai nagyszótár kéziratos anyagából.
Nutzpflanzenkunde = Wolfgang Franke, Nutzpflanzenkunde. Nutzbare Gewächse der gemäßigten Breiten, Subtropen und Tropen. Stuttgart, 1976.
NyKk. = Nyelvművelő kézikönyv. Főszerkesztő Grétsy László és Kovalovszky Miklós. I–II. Bp., I. 1983, II. 1985.
NyK. = Nyelvtudományi Közlemények. Folyóirat. Pest, 1872–.
Nyr. = Magyar Nyelvőr. Folyóirat. Pest, 1872–.
NySz. = Szarvas Gábor – Simonyi Zsigmond, Magyar nyelvtörténeti szótár a legrégibb nyelvemlékektől a nyelvújításig. I–III. Bp., 1890–1893.
NytudÉrt. = Nyelvtudományi Értekezések. Sorozat. Bp., 1953–.
NyÚSz. = Szily Kálmán, A magyar nyelvújítás szótára a kedveltebb képzők és képzésmódok jegyzékével. [I.] Bp., 1902. – II. Bp., 1908. 
OklSz. = Szamota István–Zolnai Gyula, Magyar oklevél-szótár. Pótlék a Magyar Nyelvtörténeti Szótárhoz. Bp., 1902–1906. 
O. Nagy: Magyar szólások = O. Nagy Gábor, Magyar szólások és közmondások. Bp., 1994.
Onions: OxfDictEnglEt. = The Oxford Dictionary of English Etymology. Edited by C. T. Onions. Oxford, 1966.
Országh: AngMSz. = Országh László, Angol–magyar szótár. I.–II. Bp., 1982.
Országh: MAngSz. = Országh László, Magyar–angol szótár. I.–II. Bp., 1985.
OrvK. = Varjas Béla, XVI. századi magyar orvosi könyv. Bevezetéssel ellátva közzéteszi Varjas Béla. Kolozsvár, 1943.
OrvKM. = Jakab László–Bölcskei András A XVI. századi orvosi könyv szóalak-mutatója. Számítógépes nyelvtörténeti adattár 4. Debrecen, 1988.
OxfEnglDict. = The Oxford English Dictionary. I–XII., Supplement and bibliography. (Oxford, 1961.) [Az 1933-i kiadás lenyomata.] – A pótkötetre Suppl. jelzéssel utalok.
PallasLex. = A Pallas nagy lexikona. Az összes ismeretek enciklopédiája. I–XVI., XVII–XVIII (I–II. pótkötet). Budapesten, 1893–1900. 
Palmer = Philip Motley Palmer, Der Einfluß der Neuen Welt auf den deutschen Wortschatz. 1492–1800. Heidelberg, 1933. 
Palmer: Neuweltwörter. = Philip Motley Palmer, Neuweltwörter im Deutschen. Heidelberg, 1939. 
Partridge: Or. = Partridge, Eric, Origins. A short etymological dictionary of modern English. London, 1958. 
Paxton’s BotDict. = Samuel Hereman, Paxton’s Botanical Dictionary comprising the names, history, and culture of all plants known in Britain, With a full Explanation of Technical Terms. London, 1868.
Pávó = Pávó Elemér, Magyar kertészeti szótár. Gazdasági és kereskedelmi növényeink latin–magyar és magyar–latin szótára. Bp., 1940.
Peregriny I. = Természettörténet mütudományi jegyzékekkel, a tanuló ifjuság használatára... Buda, 1842.
Peregriny II. = Peregriny Elek, Természettörténet. Az ifjuság tanitására és házi használatára. Pest, 1847.
PestiSzak. = Legujabb, legbővebb és leghasznosabb pesti szakácskönyv. Pest, 1834. 
Pethe = Pethe Ferentz, Pallérozott mezei gazdaság. I. Sopron, 1805. 
Pfeifer: EtWb. = Wolfgang Pfeifer, Etymologisches Wörterbuch des Deutschen. Berlin, 1989.
PflanzenWb. = Johann Kachler, Encyclopädisches Pflanzen–Wörterbuch. Wien, 1829.
Plants of the Bible = Michael Zohary, Plants of the Bible. Cambridge, 1982. 
Podruzsik = Podruzsik Béla, Legújabb szakácskönyv. A polgári konyha, házi cukrászat és a diétás főzés ismereteivel. Bp., 1938. 
PP. = Pápai Páriz Ferenc, Dictionarium manuale Latino–Ungaricum et Ungarico–Latinum. [I. rész.] Dictionarium Latino–Hungaricum. [II. rész.] Dictionarium Hungarico–Latinum. Lőcse, 1708. – Tyrnaviae, 1762. 
PPB. = Dictionarium Latino–Hungaricum... collectum, et in hoc corpus coactum à Francisco Páriz Pápai... Nunc vero... locupletatum intentione ac labore Petri Bod. [I.] Dictiones et locutiones Latinae cum Ungarica earum interpretatione. [II.] Dictionarium Hungarico–Latinum... Novae huic Editioni nunc Primùm uolertiâ Typographi addita eut Lingva Germanica. Cibinii,1767.
PP.–Márton = Német–magyar és magyar–német szókönyv, a’ többek között Holtzmann, Scheller, Páriz-Pápai és Márton után dolgozva, mind a’ két nemzet’ hasznára kiadattatott. Pesten, 1827. 
Priszter: Növ. = Priszter Szaniszló, Növényneveink. Magyar–latin szógyűjtemény. Bp., 1986.
Priszter Szaniszló, A tudatos magyar növénynévadás kezdete és kifejlődése: Nyr. 117: 560–3.
Priszter Szaniszló, Magyar növénynevek Szádler József “Magyarázat...”-aiban (1823–1827): MNy. 79: 116–121.
Radv: Csal. = Radvánszky Béla báró, Magyar családélet és háztartás a XVI. és XVII. században. Bp., I. 1896. II–III. (Adatgyűjtemény I–II.) 1879. 
Radv: Szak. = Radvánszky Béla, Régi magyar szakácskönyvek. I. Bp.,1893.
Raija Lehtinen, Uusia hedelmien nimiä. Kielikello 1983. 2: 33–41.
Rapaics: MagyGyüm. = Rapaics Raymund, A magyar gyümölcs. Bp., 1940. 
Rapaics: MagyVir. = Rapaics Raymund, A magyarság virágai. A virágkultusz története. Bp., 1932.
Rátz = Rácz [Rátcz] Sámuel, Orvosi oktatás, mellyben a’ leg gyakrabb és leg közönségesebb nyavalyáknak jelei és orvosságai röviden le-iratnak. Buda, 1776. 
RévaiLex. = Révai nagy lexikona. Az ismeretek enciklopédiája. I–XXI. Budapest, 1911–1935.
RMGl. = Berrár Jolán–Károly Sándor, Régi magyar glosszárium. Bp., 1984. 
Rosti = Rosti Pál, Uti emlékezetek Amerikából. Pest, 1861. 
Sági = Sági István, A magyar szótárak és nyelvtanok könyvészete. Budapest, 1922. 
Sándor I.: Sokféle = Sándor István, Sokféle. I–XII. Győrött, [később] Bétsben, 1791–1808.
SchlSzj. = Schlägli Szójegyzék. 1405 körül. Kiadva Szamota István, A schlägli magyar szójegyzék. A XV. század első negyedéből. Bp., 1894. (A számok a kiadásbeli sorszámot jelölik.)
Schuster = Schuster, János Konstantin, Terminologia botanica. Buda, 1808.
Simai Kr.: Vszót. = Simai Kristóf, Vég tagokra szedetett Szó-Tár, melly a’ magyar nyelvben elÁ-fordúló szavakat deákúl ki-fejezve, az A. B. C.-nek szokott rendi szerént elÁ-adja. ElsÁ Rész. Budán, 1809.
SimBal. = Simonyi Zsigmond – Balassa József, Német és magyar szótár. I. Német –magyar rész. II. Magyar–német rész. Bp., 1899–1902.
Simon = Simon Tibor, A magyarországi edényes flóra határozója. Bp., 1992.
Simonkai = Simonkai Lajos, Növényhatározó a Magyarországon honos virágos növények osztályainak, ... meghatározására. Bp., 1882.
Simonyi = Simonyi Zsigmond, Középiskolai műszótár. Bp., 1906. 
Surányi = Dr. Surányi Dezső, Kerti növények regénye. Bp., 1985.
Szabó József: Csalhatatlan kert = Az önn’ maga tapasztalásából tanító okos, gondos és értelmes kertész. A vagy eggy csalhatatlan kertész-könyv... A’ legjelesebb kertész-könyvek’ használása után kiadta. I. B. M. Magyarra fordította Sz[abó] J[ózsef]. Kassán, 1824.
Szak. = Szakács mesterségnek könyvecskéje. A csáktornyai Zrinyi-udvar XVII. századi kéziratos szakácskönyve és a Tóthfalusi Kis Miklós, által kiadott kolozsvári szakácskönyv (1695). Bp., 1982.
Szakácskönyv = Uri és közönséges konyhákon meg-fordult szakáts-könyv... Szakácskönyv... Pozsony, 1801.
SzegediSzak. = Rézi néni, Szegedi Szakácskönyv. Szeged, 1876.
SzikszF. = Szikszai Fabricius Balázs, Nomenclatvra Dictionarium Latino–vngaricum. Debrecen, 1590. Kiadva: Melich: SzikszF. [Az eredeti lapszámával.]
SzófSz. = Bárczi Géza, Magyar szófejtő szótár. Bp., 1941.
Szutórisz = Szutórisz Frigyes, A növényvilág és az ember. Bp., 1905.
Taxa = Taxa Pharmaceutica Posoniensis. Posonii, 1745.
Teleki = Hőhnel Lajos, A Rudolf és Stefánia tavakhoz. Teleki Sámuel gróf felfedező utja Kelet-Afrika egyenlítői vidékein 1887–1888-ban. I.–II. Bp., 1892.
Termtud. = Természettudományi kisenciklopédia. Bp., 1975. 
TermtudKözl. = Természettudományi Közlöny. Folyóirat. Pest, 1869–.
TermtudKözl. Pótf. = Természettudományi Közlöny, Pótfüzetek.
TESz. = A magyar nyelv történeti-etimológiai szótára. Főszerkesztő: Benkő Loránd. Szerkesztők: Kiss Lajos, Papp László és Kubínyi László (III.). I–III. Bp., 1967–1976.
ThurzóLev. = Bethlenfalvi gróf Thurzó György levelei nejéhez czobor-szent-mihályi Czobor Erzsébethez. I. 1590–1600. II. 1601–1616. Budapest, 1876.
Torday = Torday Emil, Bolyongások Afrikában. Három utazás az Egyenlítő vidékén. Bp., 1923. 
Tóthfalusi = Tóthfalusi Miklós, A magyar gazda mint kertész. [1.] Gyümölcsbarát. [2.] Konyhakertész. [3.] Virágkedvelő. Pest, 1847.
Tropical Rain Forest = P. W. Richards, The Tropical Rain Forest. An ecological study. Cambridge, 1957. 
Tropical. = Dahlgren, Tropical and Subtropical Fruits. Chicago Natural History Museum. Popular Series. Botany, Number 26. 1947. 
ÚjMagyLex. = Új magyar lexikon. I–VII. Bp., (1959–1962).
ÚjSzak. = Uj Szakáts-könyv, mellyben külömb-külömbféle válogatott... étkeknek meg-készitése... a’ gazdaszszonyoknak nagy hasznára leábrázoltatik. Pest, 1795. 
Ulrich: Wb. = Dr. Wilhelm Ulrich, Internationales Wörterbuch der Pflanzennamen in Lateinischer, Deutscher, Englischer und Französischer Sprache. Leipzig, 1872. 
ÚMTsz. = Új Magyar Tájszótár. Bp., I. 1979, II. 1988, III. 1992.
Urania. = Urania. Növényvilág. Magasabbrendű növények. I–II. Bp., I. 1974, II. 1976.
Urania. (ném.) = Urania Pflanzenreich. Höhere Pflanzen. I–II. Leipzig–Jena– Berlin, I. 1971, II. 1973.
Vajda = Vajda Péter, Növénytudomány. Magyar–latin füvésznyelv és rendszerisme. Pest, 1836. 
ValódiSzak. = A valódi szakácsság, vagy Legujabb alapos és teljes pesti szakácskönyv. Irta és kiad. egy... Magyar Gazdaasszony. 2. bőv., jav. kiad. Pesten, 1843. 
Vámbéry = Vámbéry Ármin, Közép-ázsiai utazás, melyet... 1863-ban Teheránból a Turkman sivatagon át a Kaspi tenger keleti partján Khivába, Bokharába és Szamarkandba tett. Pest, 1865.
Velich = Velich István, A déligyümölcsökről. Bp., 1987.
Velich–V. Nagy = Velich István–V. Nagy Enikő, Nálunk is megterem. Históriák és tanácsok egzotikus gyümölcs- és fűszernövények neveléséhez. Bp., 1974. – 19832. 
Veres = A jó gazda-asszony... Ford. Veres Mihály. Pest, 1796.
Veszelszki = Veszelszki Antal, A’ növevény plánták’ országából való erdei, és mezei gyÃjtemény, vagy-is fa- és fÃszeres könyv. Pesthen, 1798.
Veszelszky: Házi orv. = Veszelszky Antal, Házi orvosságok, mellyek az emberi testnek külömb-külömbféle nyavalyáinak meg-orvoslására... egybe szerkesztve találtatnak. Vátz, 1795. 
Világ nyelvei. = Antal László–Csongor Barnabás–Fodor István, A világ nyelvei. Bp., 1970.
Wahrig = Wahrig, Gerhard, Deutsches Wörterbuch. Gütersloh, 1978.
Walde–Hofman: LatEtWb. = Walde, A.–Hofmann, J.B, Lateinisches Etymologisches Wörterbuch 3., neubearb. Aufl. I–II. Band. Registerband. Heidelberg, 1938–1956.
Webster’sDictAm. = Webster’s New World Dictionary of the American Language. Second Concise Edition. David B. Guralnik, general editor. Collins. Printed in the United States of America. 1975. 
Webster’sIntDict. = Webster’s Third New International Dictionary of the English Language. Unabridged. I–II–III. Made in United States of America, 1986. 
Weltwirtschaftspflanzen = Dr. Andreas Sprecher von Bernegg, Tropische und subtropische Weltwirtschaftspflanzen, ihre Geschichte, Kultur und volkswirtschaftliche Bedeutung. I–II. Stuttgart, 1929.
Wilsie: A termesztett növ. = Carroll P. Wilsie, A termesztett növények alkalmazkodása és elterjedése a Földön. Budapest, 1969. 
Zander:Wb. =Zander, Robert, Handwörterbuch der Pflanzennamen / Zander. Dr. h. c. Fritz Encke–Dr. Günther Buchheim–Prof. Dr. Siegmund Seybold–15. Aufl., korr. Nachdr. der 14. Aufl.–Stuttgart: Ulmer, 1994.

A LEGGYAKRABBAN ELŐFORDULÓ KÖZSZÓI RÖVIDÍTÉSEK ÉS A HASZNÁLT JELEK

am. = amerikai
ang. = angol
ar. = arab
e. (évszám után) = előtt
fi. = finn
fr. = francia
gör. = görög
gr. (adat után) = toldalékolt, tehát raggal vagy jellel ellátott alak
holl. = holland
i. m. = idézett mű
ir. = irodalmi
k. (évszám után) = körül
l. = lásd!
lat. = latin
magy. = magyar
N. (adat előtt) = népnyelvi, nyelvjárási
ném. = német
ói. = óind
ol. = olasz 
or. = orosz

oszm. = oszmán–török
Ö = összetétel(ei)
port. = portugál
R. = régi 
sp. = spanyol
sv. = svéd
szb.–hv. = szerb–horvát
tör. = török
u. (évszám után) = után
’ua.’ = ugyanaz a jelentés, mint a közvetlenül megelőző
uo. = ugyanott (a közvetlenül előzőleg megadott lelőhelyen)
vel. = velencei
vö. = vesd össze!
 = fontosabb szakirodalom
x (lat. szaknyelvi növényneveknél) = hibrid (faj- vagy nemzetséghibrid) (botanikai jel)
~ = helyettesítőjel (mindig a vastagbetűs címszóra utal)

Summary
I.

In the last fifteen years several documents and articles have been published concerning exotic fruits previously unknown in Hungary. Not only scientific, but also popular magazines began to spread the names of exotic trees, tropical fruits, bushes etc. For example in 1993 in the magazine titled “Élet és Tudomány” a series of articles (Mi fán terem?) were published by Dezső Surányi in which he describes several tropical fruits.The same topic was discussed in 1994 by the Kertbarát Magazin. These articles covered some tropical fruits (Kertbarát Magazin. 3: 43-6) and incorporated some extra infomation on tropical vegetables (Kertbarát Magazin. 4: 43-6). 
Considering the amount of data accessible about this topic I have limited my thesis to the Hungarian names of fruits which are not native to Hungary. 
Two main objectives are discussed in my thesis. First of all, I carefully examined the process of borrowing words from one language by another. I also investigated some special questions, including how a foreign word could be naturalized by the Hungarian language or how word formation could take place throughout the centuries. In addition, I present a short summary of  the progress of Hungarian botanical nomenclature. On the other hand, by following the history of our exotic fruit names I would like to contribute to the complete description of these special words in our wordstock. My resources ranged from botanical, medical and gastronomical dictionaries to linguistic sources. Using all these backgrounds I was able to complete my thesis based on 112 tropical and subtropical fruits with 477 different names. This dictionary takes the form of a monograph on this wordstock.

II.

There is a wide variety of fruits in all imaginable colours and fascinating shapes which can be found in a warm, tropical climate. Most of these fruits are still unknown for Europeans. This thesis recognizes the need to expand our knowledge on this topic and to make these fruits known to a wider audience. Therefore, I describe selected fruits cultivated in tropical and subtropical climate zones. (These zones stretch roughly between the Tropic of Cancer and the Tropic of Capricorn.)
As was mentioned earlier, there is a large amount of data about these fruits, so a number of species were carefully selected to fulfill the requirements of the thesis.  Altogether 112 different fruits are described: these plants are well documented in German, English or French botanical reference books. They are also mentioned in Hungarian reference books. However, I would like to note that I had to go through several Hungarian botanical descriptions or books in order to collect the necessary botanical information because a summary of these exotic fruits did not exist in Hungarian. 
In the thesis I always mention the scientific name of each plant. The names are based on an established worldwide structure which are described in the International Code of Botanical Nomenclature (1987) and the International Code of Nomenclature for Cultivated Plants (1980). Based on the botanical nomenclature, I would like to comment on the fact that I only investigated the names of the species and genus.
Mostly I selected typical fruits from tropical and subtropical areas which have Hungarian names (see. “Az igazán értékes és nagymennyiségben termesztett déligyümölcsök száma 150 körüli lehet…”: Velich: Bevezetés). 
There are a lot of tropical fruits that are extremely valuable and also cultivated, but they do not have Hungarian names. In Hungarian texts they are always referred to by Latin names. For this reason, attention has not been paid to these names. Also we should realize that there are hundreds and hundreds of fruits native to the surrounding area of the Amazone and Orinoco which are only known to the indigenous population. Unfortunately, due to the enviromental damage caused by the exploitation of rain forests every year more and more plants are disappearing and becoming extinct. Thus, I have no chance to complete further studies about these, hardly known, plants. I can only hope that these plants will be found, catalogued and their value recognised before they disappear in the dustbin of the so-called hi-tech civilization.  
The phrase fruit can be used in different contexts. Its meaning - depending on the speaker - can be interpreted in several ways. However my interpretation is a bit more limited: I refer to the edible, succulent product of a plant, normally covering and including a seed. I would like to point out that this is not the botanical definition of the word. Given my interpretation, it should be fairly obvious that I did not include the plants which are mentioned as fruit vegetables ‘gyümölcszöldségek’ (Franklin W. Martin, CRC Handbook of Tropical Food Plants. Florida, 1984. 191). In German botanical texts the words Fruchtgemüse or Gemüsefrucht ‘gyümölcszöldségek’ (Franke, G., Nutzpflanzen der Tropen und Subtropen. Leipzig: Hirzel, 1967. 231) are used. The phrase egzotikus gyümölcs (exotic fruit) is a reasonably recent one in the  Hungarian language. It probably originated from the English exotic fruit,  French fruits exotiques or German exotische Früchte.
Interestingly, the common usage of the phrase egzotikus gyümölcs (exotic fruit) has been altered slightly. Nowadays, we tend to use it in a wider context referring to all fruits which come from distant countries, neglecting the climate of these countries. Originally, the phrase egzotikus gyümölcs (exotic fruit) only described fruits native to tropical or subtropical climate.

III.

1. The thesis can be separated into two main parts. After the introduction the definition of the phrase “exotic fruit” and terms of botanical taxonomy are given. Also the process of plant naming is described and its short history summarized. This summary covers the entire period that started before the invention of the press and continues till the present day (till the work of Szaniszló Priszter, Magyar-latin szógyűjtemény (1986)). In the chapters summarizing the results of the vocabulary and overview are given 447 names of 112 tropical and subtropical plants. These chapters are based on the different types of name formation. There is another summary presenting the history of the emergence of these words in the Hungarian language. The process of borrowing words has been treated in detail and with rather full documentation. Naturally, the phonetic structure of these words also needs attention and is also described in the thesis. Obviously, the question of correct spelling is also addressed. The second part of my thesis is the vocabulary of exotic fruits. The alphabetical index based on Latin names helps the user to find the requested information with ease. In this part of the thesis not only the Latin names but all the processed titles for each fruit are presented.
2. Plant names may occur in a wide variety of books and documents. Therefore, I had to limit my sources. The sources I examined are made up of five main categories. These are botanical, medical and gastronomical works; the other two types are travel journals and linguistic sources. The data was mostly taken from botanical texts. Altogether these categories enabled the examination of the exotic fruits on a very large scale ranging from a linguistic viewpoint to a historical basis. The purpose of these categories is to give an idea about the sources which at certain times contributed to the enrichment of the Hungarian vocabulary by inventing the necessary exotic fruit names.
Having seen the references to the names in different sources we may conclude that some names exist in different categories, while others are restricted to botanical sources. It is relatively easy to observe the linguistic evolution as the fruit name which previously has only been used in botanical texts moves to different categories and thus becomes part of the active and everyday used vocabulary. Of course, the relation between a language and a people is very intimate. When the popularity of a fruit increases and the fruit becomes well-known by more and more people, its name escapes the ivory tower and can be found in all the sources. Other not so popular fruit names remain scientific names mainly used in botanical texts. Of course, when we are talking about popularity of a fruit it is expected that the fruit is readily available, which is not always the case with exotic fruits. 
 I investigated the final sources of the exotic fruit names considering different naming types and etymological classes. Based on the formation of the exotic fruit names we can distinguish three main classes: 
1. Borrowing words from foreign languages eg. füge ‘fig’, narancs ‘orange’, dzsekfrút ‘Jackfruit’, kivi ‘kiwi’.
2. Calques eg. dinnyefa ‘papaya’, licsiszilva ‘litchi’, csillaggyümölcs  ‘carambola’.
3. Hungarian word formation eg. citrancs ‘grapefruit’, fügecs ‘indian fig’.
Studying the origin and the history of exotic fruit names, the lexical and structural analyses of these names also have a great influence on several different subjects, such as botanical history, cultural history or linguistic history. The facts collected provide us with interesting information about the emergence of the exotic fruit names on a time scale beginning with the 14th century. From the 16th century names occurred mainly in cookery and herbal books. In the 14th century there is only one new exotic fruit name, in the 15th century the number of new fruit names increases to three and in the 16th century that number becomes seven. In more detail: in the 14th century füge ‘fig’ (ca 1395: figefa (BesztSzj. 850); Ficus carica); in the 15th century narancs ‘orange’ (1481: naranch (OklSz.); Citrus sinensis), gránátalma ‘pomegranate’ (ca 1470: pomagranat (CasGl. 57); Punica granatum) and the pálma ‘palm’ (ca 1416/1450: palma (BécsiK. 204); in the16th century kesudió ‘cashew-nut’ (ca 1577: anacardia (OrvK. 612/2); Anacardium. Anacardium occidentale), a szentjánoskenyér ‘St.-John’s-bread’ (ca 1577: 0ent Ianos kenyereth gr. (OrvK. 163*/ 1); Ceratonia siliqua), citrom ‘lemon’ (ca 1550: citront gr. (TESz.);  Citrus limon, C. limonia and Citrus medica), mellbogyó (1578: Damascusi mogyoró (Mel.: Herb. 157); Cordia myxa), pisztácia ‘pistachio’ (ca 1577: pistaciumnak gr. (OrvK. 206/19);  Pistacia vera), tamarindusz ‘tamarind’ (ca 1577: TamarinduÐth (OrvK. 11/39); Tamarindus indica) and the  jujuba ‘jujuba’ (1578: Iuiuback (Mel.: Herb. 159); Zizyphus jujuba). 
Later centuries introduced an interesting feature: instead of preserving the very first name for a fruit almost each translation or document either altered that name or invented an entirely new one. That is how in some cases we ended up with 10 or more different names for one plant. It is a natural observation now that the process of  introducing a new fruit to the Hungarian language is a rather long one and several times the formation of the word keeps on changing for years.  Not surprisingly, most of the fruit names originate from the second half of the 19th century or the 20th century. Obviously, the fast growing rate of the economies combined with the ever-increasing curiosity of humankind provided the perfect background to taste and try new, previously never seen fruits which travelled from exotic lands. Translations, dictionaries and encyclopedias gave  several opportunities for the introduction of these unknown fruits. 
The adaptation and introduction of exotic fruit names can be observed with names which are just beginning to appear in the Hungarian language. The assimilation of a word can take a long time. By the end of this process the borrowed foreign name either changes entirely or adjusts to the Hungarian spelling rules. A typical example would be the kiwi. The original version of the word is written with a w (cf. English kiwi, French kiwi, German Kiwi) and the word appears in these forms in the Hungarian language: kiwi (1983), kiwi (1992). Slowly the word adapted to the language and spelling changed: kivi (1987), kivi (1989), kivi (1994). 
Another interesting example is the Averrhoa carambola. The old Hungarian name karambola seemed a proper name, but a more expressive word replaced it in 1991: csillaggyümölcs (starfruit). Still this is not a fixed rule and sometimes even a very expressive word (citrancs) cannot override a previously accepted name (grapefruit).
3. The second part of the thesis presents a vocabulary of exotic fruits: the words are arranged in alphabetical order and the information is grouped into entries. Technically, the examples set by TESz. and EWUng. are followed. The information for each entry is listed in the following order: the history of words, different formation of words, the language where the word was taken from, etymological notes, foreign synonyms and, if it could be identified, the language where the word originates from and a short bibliography.

IV. 

The aim of the thesis is to present a special part of the Hungarian vocabulary which previously had not been summarized. The importance of the thesis should be seen not only as a purely linguistic work, but also as interesting background information to the history of Hungarian culture. At the same time conclusions could be drawn about languages which acted as sources for the Hungarian wordstock.
In the 12000 entries of the TESz., the origin and history of 60000 words are described. The German EWUng. (Etymologisches Wörterbuch des Ungarischen. Erarbeitet im Institut für Sprachwissenschaft der Ungarischen Akademie der Wissenschaften. Herausgeber Lorand Benkő. Bp., 1993.) includes several more etymologies (cf. “das Etymologische Wörterbuch des Ungarischen ... keineswegs nur eine deutschsprachige Ausgabe des TESz ist, sondern im Grunde ein völlig selbständiges, neues Werk darstellt, das gegenüber dem TESz viele neue Angaben und Etymologien enthält, wobei es sich auf einen wesentlich geringeren Umfang als die rund 3500 Seiten des TESz beschränken muß” (EWUng. VIII.)), for example some new exotic fruit names: majomkenyérfa (EWUng. 925). Due to the continuous enrichment of the language it is always necessary to describe the latest changes which contribute to the complete study of the wordstock. That particular word group (exotic fruit names) which was examined for the thesis has hardly been studied. This group is growing and changing every day and with the appearance of new tropical fruits, new names will have to be added.
For anybody who is concerned with the process of language change through time it is immensely satisfying to see words from a strictly technical form become part of the everyday language - as is happening to the tropical and subtropical fruit names.