OFFICINA TEXTOLOGICA

1.

Petőfi S. János
Egy poliglott szövegtani-szövegnyelvészeti
 kutatóprogram

Sorozatszerkesztő: Petőfi S. János

Kossuth Egyetemi Kiadó
Debrecen, 1997
Officina Textologica

Főszerkesztő: 
Petőfi S. János

Szerkesztőbizottság: 
Hoffmann István
Kertész András
Kiss Sándor
Kocsány Piroska
Pelyvás Péter
Szikszainé Nagy Irma
Sztanó László

Technikai szerkesztő:
Dobi Edit

Borítóterv:
Varga József 

Ezt a kötetet lektorálta:
Klaudy Kinga
Tolcsvai Nagy Gábor

ISSN 1417–4057
ISBN 963 472 171 0 
Kossuth Egyetemi Kiadó
 Felelős kiadó: Cs. Nagy Ibolya

T A R T A L O M  

Bevezetés		 7

1. A szövegkutatás diszciplínakörnyezete. Szövegnyelvészet és szövegtan a szövegkutatásban 		9

2. A szövegnyelvészet és a szövegtan kapcsolata  szövegtani és szövegnyelvészeti  bevezetésekben, readerekben, kongresszusi aktákban, monográfiákban és szöveggrammatikákban 		16

3. A szövegalkotó tényezk szövegnyelvészeti/szövegtani elemzésének és leírásának aspektusai 		24
1. Koreferenciális elemek és koreferenciarelációk 		24
2. A szövegmondat-összetevők lineáris elrendezhetősége		38
3. A koreferencialitás és a szövegmondat-összetevők lineáris elrendezhetősége elemzésének analitikus és kreatív megközelítéséről 		51

4. A nyelvi rendszernek és a nyelvi rendszer elemei használatának nyelvészete szövegnyelvészeti/szövegtani perspektívából nézve		53
1. A nyelvi rendszer és használata elemzésének általános szövegnyelvészeti-szövegtani aspektusai 		53
2. Megjegyzések a bővítetlen egyszerű mondatok reprezentálásához 		55
3. Megjegyzések a bővített egyszerű mondatok reprezentálásához 		57
4. Megjegyzések az összetett mondatok reprezentálásához		58

5. A szemiotikai textológia mint szövegtani elméleti keret 		60
1. A szemiotikai textológiáról, az általam elméleti keretként használt szövegtani diszciplínáról 		60
2. A szöveg mint komlex jel szemiotikai textológiai fogalmáról 		62
3. A szemiotikai textológiai interpretációk típusairól és az ezek végrehajtására szolgáló bázisokról 		71

6. Az Officina Textologica sorozat tervezett felépítése 		74

Bibliográfiai tájékoztató 		76

Officina Textologica 1. A polyglot research program in textology/text linguistics 		83

Bevezetés

A nyelvészeti indíttatású szövegtani kutatás a hatvanas évek elejétl egyre intenzívebbé vált. A nyelvészeti indíttatásból következen egyesek szövegnyelvészetnek kezdték nevezni ezt a kutatási ágat, mások — a grammatika szakszó különböz területeken mind jobban elburjánzó használata következtében is — szöveggrammatikának, ismét mások, — elssorban azok, akik a kutatás teoretikus jellegét kívánták hangsúlyozni — szövegelméletnek. Ezeknek a szakkifejezéseknek megtalálhatók azután azon “ikerpárjai” is, amelyekben a szöveg összetevt a diskurzus összetev foglalja el. 
Amíg azonban az elmélet hangsúlyozása teljesíthetetlenül ambiciózusnak hat, a nyelvészet, illetleg grammatika szakszavak alkalmazása egy-egy elméleti keretre vonatkozóan vagy túlságosan tág értelm, vagy túlságosan leszkít. 

Abban a meggyzdésben, hogy a szövegek jelentésvizsgálatra is kiterjed elemzése szükségképpen megkívánja a szigorú értelemben vett nyelvi ismeretekkel operaló nyelvészeti eszköztár kiegészítését egy — a világra vonatkozó ismeretekkel is operálni tudó — szövegtani eszköztárral, én az utóbbira vonatkozóan a szövegtan (textológia), az elbbire vonatkozóan pedig — amely a szövegtan nyelvészeti összetevjének tekinthet — a szövegnyelvészet szakkifejezést használom. Ennek a terminológiának a használata jut kifejezésre mind e sorozat elnevezésében, mind e kötet címében is.  

Az Officina textologica sorozatnak elsdleges funkciója az, hogy sajátos eszmecserefórumot teremtsen a szövegkutatás szövegtani-szövegnyelvészeti kérdéseivel foglalkozó (vagy azok iránt érdekld) kutatók számára, legyen céljuk akár egy általános szövegtan vagy általános szövegnyelvészet létrehozása,  akár egy-egy  adott nyelv szövegeinek (vagy azok valamely aspektusának) szövegtani-szövegnyelvészeti vizsgálata, akár valamely alkalmazási terület számára egy megfelel szövegtani-szövegnyelvészeti eszköztár létrehozása.  
Ennek az eszmecserefórumnak szándékolt sajátossága ketts: 
•	egyrészt poliglott kíván lenni, már csak abból a meggyzdésbl kiindulva is, hogy egyetlen nyelv (szövegeinek a) szövegtani-szövegnyelvészeti tulajdonságai sem ismerhetk meg a kívánt mélységig, ha azt nem nézzük legalább egy másik nyelv szemüvegén keresztül is, hogy ne hivatkozzam a nemzetközi kommunikációban való részvétel által támasztott többnyelvség nyilvánvaló követelményére;
•	másrészt (természetesen a lehetségek határain belül) integratív kíván lenni, amennyiben szeretné elsegíteni, hogy a különböz érdekldés és nyelv kutatók a vizsgált szövegtani-szövegnyelvészeti jelenségeket közel azonos — vagy legalább explicit módon összemérhet — nézpontból (vagy abból is) vizsgálják.
Azt hiszem, nem kell külön hangsúlyoznom, hogy itt kutatókról a legáltalánosabb értelemben beszélek, a kutató szóval szakkutatókra, bármilyen szinten tanító tanárokra, valamint egyetemi és fiskolai hallgatókra egyaránt utalva.

 Ennek a — programadónak szánt — els kötetnek a felépítése a következ: 
•	az 1. fejezetben a szövegkutatás diszciplínakörnyezetének körvonalazására teszek kísérletet, középpontba állítva abban a szövegtan és a szövegnyelvészet viszonyát; 
•	a 2.-ban azt szemléltetem, hogy milyen típusú szövegtani-szövegnyelvészeti publikációk újraelemzését tartom szükségesnek a szövegtan-szövegnyelvészet tematika aspektusainak minél szélesebb kör számbavétele érdekében;
•	a 3.-ban a szövegösszefüggés két alapvet hordozója — a koreferencialitás és a téma-réma szerkezet — magyar nyelv szövegekben található lehetséges megjelenési formáival foglalkozom;
•	a 4.-ben azt vizsgálom, hogy a szövegek szövegtani-szövegnyelvészeti megközelítése mit vár el a rendszernyelvészettl;
•	az 5.-ben azt a szövegtani koncepciót vázolom f vonalaiban, amelynek perspektívájából én e kutatási program témáját szemlélem; végül 
•	a 6.-ban az Officina textologica sorozat felépítésére voantkozóan teszek néhány megjegyzést;
•	a kötetet (elssorban az ötödik fejezet tematikájának a kibvítésére szolgáló) bibliográfiai tájékoztató zárja.        

Az a tény, hogy e kötet majd angol nyelven is megjelenik — a sorozat céljával összhangban — a poliglott kutatás számára kíván valamennyi érdekld számára közös kiindulási alapot teremteni. 

1.
A szövegkutatás diszciplínakörnyezete
Szövegnyelvészet és szövegtan a szövegkutatásban

1. A szövegek nyelvészeti indíttatású kutatásával foglalkozó tudományágak megnevezésére a szakirodalom sokféle elnevezést használ — lásd például: szövegtan, szövegelmélet, szövegnyelvészet, szöveggrammatika stb. — nem egyszer azonos értelemben. Én a továbbiakban a szövegnyelvészet és a szövegtan szakkifejezéseket fogom alkalmazni éspedig egymástól különböz tudományágakat jelölve velük.

Ahhoz, hogy a szövegnyelvészet és szövegtan “tudományági helyét” meghatározhassuk, a maga egészében kell szemügyre vennünk azt a diszciplínakörnyezetet, amelyben a szövegekkel foglalkozó különféle tudományágak elhelyezhetk. Ezt a diszciplínakörnyezetet az 1. ábra szemlélteti. (Az itt közölt ábrának eddigi publikációimban különféle változatai találhatók; az egyes változatok a tudományági kapcsolatokban szerepl tudományágakat minden esetben a szóban forgó publikáció célkitzésével összhangban értelmezik szkebben vagy tágabban.)  
Az 1. ábrában felsorolt tudományágak és alkalmazási területek kapcsolatrendszerének mélyebb megvilágításához célszer ezt a (függleges és vízszintes szektorokra osztott) síkbeli ábrát két hengerpalástként elképzelni, melyek közül
•	az els (amelyet az ábra függleges tengelye körül hozhatunk létre) a szövegtan társtudományai, a szövegtan és a nyelvészet szektorának páronkénti kölcsönös érintkezését mutatja, 
•	a második (amelyet az ábra vízszintes tengelye körül hozhatunk létre) az alkalmazási területek, a szövegtan társtudományai, szövegtan, nyelvészet és az interdiszciplináris alapozás tudományágai szektorok páronkénti kölcsönös érintkezését.    
Ezekbl a hengerpalástokból azután a legkülönfélébb síkbeli ábrákat hozhatjuk létre ismét, változtatgatva a középs szektort és/vagy az 1. ábrában látható középs szektor középs oszlopát.
A diszciplínakörnyezet hengerpalástjai azt tükrözik explicit módon, hogy

A SZÖVEGTAN, 
A SZÖVEGTAN TÁRSTUDOMÁNYAI, VALAMINT A NYELVÉSZET KUTATÁSI EREDMÉNYEINEK ALKALMAZÁSI TERÜLETEI
a különféle típusú,
azaz köznapi, tudományos, jogi, vallási, ideológiai, irodalmi stb. funkciójú
szövegek tartományai 	
AZ L NYELVŰ
VERBÁLIS SZÖVEGEK
SZÖVEGTANÁNAK TÁRSTUDOMÁNYAI
POÉTIKA,
NARRATIVIKA, RETORIKA, STILISZTIKA

	AZ L NYELVŰ
VERBÁLIS SZÖVEGEK
SZÖVEGTANA

	AZ L VERBÁLIS NYELV
NYELVÉSZETE

Az L verbális nyelv (lexikai és prozódiai-ritmikai) rendszerének, valamint e rendszer(ek) elemei használatának nyelvészete:
a mondattömbök tana (?);
az összetett mondatok tana;
az egyszerű mondatok tana;
szintagmatan;
szótan/morfématan;
fonématan.

Az L verbális nyelv szövegnyelvészete:
az önálló jelentésű szavak és szintagmák;
a névelők;
a névmások;
a kötőszavak;
a toldalékok;
az igeidők és igemódok;
az egyeztetés;
a szórend;
a prozódia stb. szövegnyelvészete. 
	
ÁLTALÁNOS
POÉTIKA, NARRATIVIKA,
RETORIKA, STILISZTIKA	ÁLTALÁNOS
 SZÖVEGTAN	A VERBÁLIS NYELVEK
ÁLTALÁNOS RENDSZER- és
SZÖVEGNYELVÉSZETE	
AZ INTERDISZCIPLINÁRIS ALAPOZÁS TUDOMÁNYÁGAI
filozófia, pszichológia, szociológia/antropológia, szemiotika, kommunikációelmélet, a formális metodológiák diszciplínái, az empírikus metodológiák diszciplínái, 
X 	

1. ábra
•	egyfell egy szövegtan létrehozásához szükség van mind az interdiszciplináris alapozás, mind a szövegtani társtudományok, mind a nyelvészet szektora tudományágainak a figyelembe vételére, ugyanakkor az ezekhez a szektorokhoz tartozó tudományágak mindegyike szövegtani alkalmazási terület is, amennyiben szaktudományos szövegeik interpretálása feltételezi egy szövegtan felhasználását; 
•	másfelől az alkalmazási területeknek is szükségük van interdiszciplináris alapozásra.

Minthogy az L nyelv verbális szövegek szövegtanának mködéséhez szükség van az L verbális nyelv szövegnyelvészetére, amely a maga részérl az L verbális nyelv rendszerei és e rendszerek elemei használatának nyelvészetére épül, az L verbális nyelv szövegnyelvészete a nyelvészet nem szövegnyelvészeti szektora (végs soron a rendszermondatok grammatikájának a szektora) és a  szövegtan szektora között az összekötkapocs szerepét játsza.
A verbális szövegek és az L verbális nyelv szakkifejezéseket — melyek közül az utóbbi bármely természetes nyelvre utal — azért használom, mert hasonló tudományági környezetek létrehozhatók/létrehozandók multimediális szövegekre is, amelyekben a nyelvészet szektorának szükségképpen nem verbális nyelv(ek)et is tartalmaznia kell.
Annak következtében, hogy egy L nyelv szövegnyelvészete összekötkapocs e nyelv (lexikai és prozódiai-ritmikai) rendszerének, valamint e rendszer(ek) elemei használatának nyelvészete és e nyelv szövegtana között, ahhoz, hogy természetét megismerhessük, elemeznünk kell mind a szövegtanhoz, mind a nyelvészet nem szövegnyelvészeti ágaihoz való viszonyát.
 
2. Ami a szövegnyelvészet és a szövegtan kapcsolatát illeti, ahhoz a szövegtani és (szöveg)nyelvészeti szövegvizsgálat számára létrehozott elméleti kerete(ke)t kell közelebbrl szemügyre venni. Egy-egy ilyen elméleti keretre vonatkozóan a következ kérdések tekinthetk alapkérdéseknek:
•	milyen szövegdefiníció érvényes az adott elméleti kereten belül?, azaz: a) csak a többmondat-nagyságrend nyelvi tárgyak tekintendk szövegnek, vagy a szövegszerség nem függ a terjedelemtl?; b) csak a kizárólag verbális elemekbl építkez nyelvi tárgyak tekintendk szövegnek, vagy a verbális elemek mellett nem verbális (például képi) elemeket tartalmazók is?; c) a szövegszerség teljes egészében bels tulajdonságnak tekintend, vagy részben belsnek, részben külsnek?; d) mik ennek a bels, illetleg küls tulajdonságnak definitorikus alkotóelemei? stb.
•	mi a szövegvizsgálat eszköze az adott elméleti kereten belül?, egy valamilyen módon értelmezett szövegnyelvészet, vagy a szövegnyelvészet mellett egy nem csupán nyelvészeti eszközökkel és módszerekkel operáló szövegtan is?
•	ha a szövegvizsgálat eszköze csupán egy valamilyen módon értelmezett szövegnyelvészet, mi e szövegnyelvészet definíciója? 
•	ha az adott elméleti keretben szövegtan és szövegnyelvészet is alkalmazásra kerül, a) mi e szövegtan definíciója, b) mi a szövegnyelvészet definíciója ebben az esetben,  és c) milyen munkamegosztás áll fenn e szövegtan és a vele együtt operáló szövegnyelvészet között? 
 
Egy explicit elméleti keretben a szövegnyelvészet definíciójától (azon túl, hogy tudnunk kell, milyen szövegdefiníció képezi az alapját) — az 1. ábrát alapul véve — a következ kérdésekre várunk választ: 
•	tisztázott-e ennek a szövegnyelvészetnek a nyelvészet nem szövegnyelvészeti ágaihoz való viszonya? (lásd  az 1. ábra középs szektorának jobb oldali oszlopát); ami a szövegnyelvészet és a nyelvészet nem szövegnyelvészeti rendszer- és használatelméletét illeti, az alapkérdés az, hogy a kett között létezik-e olyan értelm összhang, hogy az elbbi az utóbbiban alkalmazott kategóriákra épülhet? 
•	mint egy adott nyelv szövegnyelvészete, alá van-e rendelve valamilyen általános szövegnyelvészet követelményeinek? 
•	tisztázottak-e ennek a szövegnyelvészetnek egy szövegtanhoz és/vagy azokhoz a tudományágakhoz fzd kapcsolatai, amelyeket az 1. ábra középs szektorának bal oldali oszlopa sorol fel?

Egy explicit elméleti keretben a szövegtan definíciójától (azon túl, hogy tudnunk kell, milyen szövegdefiníció képezi az alapját) — az 1. ábrát alapul véve — a következ kérdésekre várunk választ: 
•	a szóban forgó szövegtan egy adott nyelv alkalmazási terület    szövegtana-e, vagy az adott nyelv szövegeinek szövegtana általában?
•	mint egy adott nyelv alkalmazási terület, vagy egy adott nyelv szövegtana, alá van-e rendelve valamilyen általános szövegtan követelményeinek? 
•	tisztázottak-e ennek a szövegtannak a szövegnyelvészethez, valamint azokhoz a tudományágakhoz fzd kapcsolatai, amelyeket az 1. ábra középs szektorának bal oldali oszlopa sorol fel?
•	világos-e, hogy egy interdiszciplináris alapozási keret mely tudományágai és milyen módon vesznek részt a felépítésében?

Jóllehet a fentiekben a szövegnyelvészet és a szövegtan kapcsolatát érint kérdések közül csak a legalapvetbbeket soroltam fel, azt hiszem, ennek alapján is képet alkothatunk e kapcsolat komplexitásáról. Ahhoz azonban, hogy a szövegtani és (ezen belül a szövegnyelvészeti) kutatás számára explicit elméleti keretet hozhassunk létre, elkerülhetetlen e kérdések megválaszolása!

3. Ami magát a szövegalkotó tényezk vizsgálatát illeti, azzal kapcsolatos alapkérdéseknek a következ kérdéseket tekinthetjük:
•	az elemzés és leírás alapját a vizsgált szövegben ténylegesen adott (és adott módon elrendezett) nyelvi elemek képezik-e, vagy az adott szövegnek egy olyan kiegészített változata, amely azáltal jön létre, hogy az elemz a természetszerleg hiányos egyes szövegegységeket (szövegmondatokat) az elz (adott esetben a következ) szövegegységekbl (szövegmondatokból) nyerhet információk alapján kiegészíti?; ha ez utóbbi eset áll fenn, az adott elméleti keret nyújt-e szabályokat a kiegészítéshez, vagy az intuitív alapon megy végbe? 
•	az elemzés és leírás kiterjed-e valamennyi szófaj/mondatrész szövegösszefüggés-teremt funkciójának a vizsgálatára, vagy csak bizonyosokéra?; ha az utóbbi eset áll fenn, melyekére?; ezt az elemzést  vezérlik-e szabályok, s ha igen, milyenek?
•	az elemzés és leírás kiterjed-e az úgynevezett koreferenciális elemek vizsgálatára, és ha igen, hogyan?; ezt az elemzést vezérlik-e szabályok, s ha igen, milyenek?
•	az elemzés és leírás kiterjed-e a szövegalkotó elemek szövegmondathatáron belüli lineáris elrendezésére, és ha igen, milyen módon?; ezt az elemzést vezérlik-e szabályok, s ha igen, milyenek?
•	az elemzés és leírás kiterjed-e a szövegmondatok szövegen belüli lineáris elrendezésére, és ha igen, milyen módon?; ezt az elemzést vezérlik-e szabályok, s ha igen, milyenek?
A fentiekben felsorolt valamennyi kérdés alapvet fontosságú bármely nyelv szövegnyelvészetének explicit kidolgozása szempontjából. Ezen túl egyesek kulcsfontosságúak abban az esetben, ha a szövegnyelvészeti kutatást olyan poliglott nyelvészeti program alapján kívánjuk folytatni, amelynek célja különféle nyelvek szövegkonstitutív elemeinek az összehasonlítása, amihez nem nehéz meggyz érveket találni. 

4. Ami egy L nyelv szövegnyelvészetének e nyelv (lexikai és prozódiai-ritmikai) rendszere(i), valamint e rendszer(ek) elemei használatának nyelvészetéhez fzd kapcsolatát illeti, erre a kapcsolatra vonatkozóan a szövegvizsgálat egy-egy elméleti keretében a nyelvészet fent említett nem szövegnyelvészeti tudományágait illeten a következ kérdések tekintendk alapkérdéseknek (az alapkérdések megfogalmazásánál az egyszerség kedvéért itt csupán a lexikai aspektust veszem figyelembe, a prozódiai-ritmikait nem):
•	mi a nyelvi rendszer és a nyelvhasználat megkülönböztetésének az alapja az adott elméleti kereten belül?, azaz: (bizonyos egyszersítéssel szólva) a szóban forgó elméleti keret Saussure-i, vagy Chomsky-i alapokra épül-e?
•	a nyelvhasználat a ’nyelvi rendszer elemeinek használatá’-t jelenti-e, a használat szakszót szigorú értelemben véve, vagy az adott elméleti kereten belül a nyelvhasználat olyan tágan értelmezend, hogy kiterjed úgyszólván a szövegalkotás valamennyi aspektusára?
•	a nyelvi rendszer egységeinek az adott elméleti kereten belül megalkotott definíciója ezeket az egységeket ’a lineáris elrendezésük szempontjából indifferens (mélystruktúrának is nevezhet) relációk’-ként definiálja-e, vagy ’lineárisan elrendezett egységek’-ként, vagy mindkettként?
•	feltéve, hogy az adott elméleti kereten belül a mondat a nyelvi rendszer egysége, a nyelvi rendszer e keretben alkalmazott elmélete milyen stratégiát/formát definiál a bvítetlen egyszer mondatok, a bvített egyszer mondatok és az összetett mondatok elemzése és leírása számára?
•	feltéve, hogy az adott elméleti kereten belül a mondat a nyelvi rendszer egysége, az adott elméleti kereten belül történik-e kísérlet valamilyen több mondatból álló — de még rendszerszernek tartható — egység definiálására?
•	általában: az elemzés és leírás a nyelvi rendszer egységeinek csupán fonológiai, morfológiai és szintaktikai felépítésére terjed-e ki, vagy kiterjed a jelentéstanira (szemantikaira) is?; amennyiben az utóbbi eset áll fenn, a szemantikai aspektusok területe elhatárolódik-e a pragmatikai aspektusok területétl, s ha igen, mi módon?

5. Az elzekben azokat a legfontosabb alapkérdéseket vázoltam röviden, amelyek megválaszolását elengedhetetlenül szükségesnek tartom ahhoz, hogy a szövegnyelvészetnek és a szövegtannak egy-egy adott szövegvizsgálati elméleti keretben elfoglalt helyét és betöltött funkcióját világosan láthassuk. Véleményem szerint csupán ezeknek az alapkérdéseknek a tisztázása vezethet el egy explicit szövegtani és szövegnyelvészeti heurisztika kidolgozásához.
Természetesen e kérdések megfogalmazása mögött meghatározott szövegtani koncepció áll, annak az általam körvonalazott (és egyes részleteiben már kidolgozott) szövegtannak a koncepciója, amelyet én szemiotikai textológiának nevezek. Soha nem állítottam, és most sem állítom, hogy ez a koncepció az elképzelhet szövegtani koncepciók legjobbika! A helyzet azonban egyszeren az, hogy mindezidáig nem jött létre olyan konkurens koncepció, amely lehetvé tehette volna (lehetvé tehetné) egy gyümölcsöz metaszint szövegtani diszkusszió megkezdését. Ennek hiányában pedig jelenleg nem látok számomra más lehetséget, mint azt, hogy (szerénytelenség nélkül!) a saját koncepciómat tekintsem kiindulási alapnak.  
Minthogy egy szövegnyelvészeti elemzés nem képes a szöveg-összefüggséget biztosító valamennyi reláció feltárására, bármely (külön szövegnyelvészeti összetevvel operáló) szövegtannal kapcsolatban tisztázandó az a kérdés, hogy ez a szövegtan mi módon járul hozzá ezeknek a relációknak a vizsgálatához és leírásához.
  
6. A következ fejezetekben elssorban ennek az 1. fejezetnek a 2., 3., 4. és 5. pontjában foglaltakat kívánom részletesebben kifejteni és gyakorlati példákkal illusztrálni úgy, hogy ez az illusztrált kifejtés alapul szolgálhasson annak az úgy érdekld kollégákból, mint érdekld egyetemi és fiskolai hallgatókból (remélhetleg!) létrejöv eszmecserefórumnak a számára, amely elmozdíthatja egy összehangolt poliglott szövegtani-szövegnyelvészeti program kidolgozását és realizálását. (Ezen az eszmecserefórumon természetesen nem lesz tabu az itt alapul választott szövegtani koncepció aspektusainak a megvitatása sem!)
Eddigi fejtegetéseim során nem ejtettem szót sem a (multimediális és/vagy poliglott) általános szövegtan, sem a (poliglott) szövegnyelvészet fontosságáról. Tettem ezt egyrészt abban a meggyzdésben, hogy a kommunikációs kultúra fejldésének/változásának jelenlegi kontextusában erre nincs szükég, másrészt abban a reményben, hogy akit érdekel, publikációim között azokat az írásokat is megtalálja, amelyekben egy szövegtani megalapozású studium generale szükségessége mellett érvelek. 

2. 
A szövegnyelvészet és a szövegtan kapcsolata 
szövegtani és szövegnyelvészeti  bevezetésekben, readerekben, kongresszusi aktákban, monográfiákban és szöveggrammatikákban

1. Az 1. fejezetben a szövegkutatás diszciplínakörnyezetét vázoltam, globálisan utalva mindazokra a tudományágakra és alkalmazási területekre, amelyekkel a szövegkutatás közvetlen vagy közvetett módon kapcsolatban áll. Jóllehet a diszciplínakörnyezetet mutató ábrában a szövegtan foglalja el a központi helyet, az ábra könnyen átrendezhet lenne oly módon, hogy a középs szektor középs oszlopa a (szöveg)nyelvészet oszlopa legyen.  
Ez az ábra azonban semilyen információt nem szolgáltat sem a szövegtan és a szövegnyelvészet, sem a szövegtan/szövegnyelvészet és a diszciplínakörnyezet különféle tudományágai (alkalmazási területei) között fennálló (illetleg létrehozható/létrehozandó) kapcsolatok jellegérl. Ezeknek a kapcsolatoknak a feltárásához kiindulópontként azt kell (a jelenlegi tudásszintnek megfelelen újból!) célirányosan áttekinteni, hogy mit találhatunk rájuk vonatkozóan az eddigi magyar és idegen nyelv szakirodalomban. 
A szakirodalom áttekintéséhez természetesen mindenekeltt egy kellen informatív szisztematikus szövegtani bibliográfiára van szükség. Bár nem explicit diszciplínakörnyezetre vonatkoztatva, de ilyen tájékoztató bibliográfia összeállítására tettem kísérletet Petőfi 1986-ban. A “kellen informativitás” természetesen megkívánja, hogy ahhoz hozzávegyünk valamennyi létez szövegtani szakbibliográfiát, illetleg, hogy egy a kiindulás céljára összeállított alapbibliográfiát folyamatosan kiegészítsünk. (E kiegészítéshez nagy segítséget nyújtanak a szövegkutatással foglalkozó különféle nyelveken megjelen szakfolyóiratok és sorozatok, így a Szemiotikai szövegtan kötetei is.)
Az alábbiakban néhány (zömmel a Petőfi 1986-ból idézett) idegen nyelv monografikus m említése révén azt szeretném érzékeltetni, hogy milyen típusú publikációk felvételét tartom szükségesnek abba a bizonyos szisztematikus szövegtani bibliográfiába, valamint néhány szempontra utalva azt, hogy milyennek a szakirodalom célirányos feldolgozását. (A magyar nyelv szakirodalomhoz lásd a Szemiotikai szövegtan eddigi köteteit, s különösen a 2. és 3. kötetet, amelyek a magyar szövegkutatás addigi irodalmát terjedelmes — két részbl álló — írásban tekintik át.) 

2. A szisztematikus szövegtani bibliográfia összeállításához a diszciplínakörnyezetet tartom megfelel tematikus tájékozódási keretnek. Ezt a keretet alapul véve a következ típusú mvek felvételére (majd feldolgozására) gondolhatunk:

a)	A szövegtan  szövegnyelvészet  szöveggrammatika, illetleg a konnexitás  kohézió  koherencia (koreferencialitás) témakörbe tartozó mvek:

Szövegtan:
Bezmenova, N. A. (ed.), 1978,
Problemy teorii teksta (Moskva).
Biasci, C.—J. Fritsche (eds.), 1978,
Texttheorie und Textrepräsentation. Theoretische Grundlagen der kanonischen sinn-semantischen Repräsentation von Texten (Hamburg, Buske).
Breuer, D., 1974,
Einführung in die pragmatische Texttheorie (München, Fink).
Brown, G.—G. Yule, 1983,
Discourse Analysis (Cambridge, CUP).
Coulthard, M., 1977,
An Introduction to Discourse Analysis (London, Longman).
van Dijk, T. A. (ed.), 1985,
Handbook of Discourse Analysis, Vol. 1-4 (London, Academic Press).
Klein, W. (ed.), 1977,
Methoden der Textanalyse (Heidelberg, Quelle & Meyer).
Lafont, R.—Fr. Gardes-Madray, 1976,
Introduction $ l’analyse textuelle (Paris, Larousse). 
Lundquist, L., 1983,
L’analyse textuelle, Méthode, exercices (Paris, CEDIC).
Petőfi, S. J. (ed.), 1986,
Text and Discourse Constitution. Empirical Aspects, Theotretical Approaches (Berlin—New York, W. de Gruyter).
Van de Velde, R., 1984,
Prolegomena to Inferential Discourse Processing (Amsterdam, Benjamins).
Violi, P.—G. Manetti, 1979,
L’Analisi del Discorso (Farigliano, L’Espresso).
Wawrzyniak, Z., 1980,
Einführung in die Textwissenschaft. Probleme der Textbildung im Deutschen (Warszawa, PWN).

Szövegnyelvészet:
de Beaugrande, R.-A.—W. U. Dressler, 1981,
Introduction to Text Linguistics (London, Longman).
Combettes, B., 1975,
Pour une linguistique textuelle (Nancy, Académie de Nancy-Metz).
Coseriu, E., 1980,
Textlinguistik. Eine Einführung (Tübingen, Narr).
Dressler, W. (ed.), 1978,
Current Trends in Textlinguistics (Berlin—New York, W. de Gruyter)
Gülich, E.—W. Raible, 1977,
Linguistische Textmodelle. Grundlagen und Möglichkeiten (München, Fink).
Gülich, E.—W. Heger—W. Raible, 1974,
Linguistische Textanalyse. Überlegungen zur Gliederung von Texten (Hamburg, Buske).
Jelitte, H. (ed.), 1976,
Sowjetrussische Textlinguistik I: Themen und Methoden, II: Übersetzte Originalbeiträge (Frankfurt—Bern, Lang). 
Kalverkämper, H., 1981,
Orientierung zur Textlinguistik (Tübingen, Niemeyer).  
Moser, H. et alii (eds.), 1975,
Linguistische Probleme der Textanalyse (Düsseldorf, Schwann).
Nikolaeva, T. M. (ed.), 1978,
Lingvistika teksta (Moskva, Progress).
Petőfi, S. J. (ed.), 1979,
Text vs Sentence. Basic Questions of Text Linguistics, 2 vols. (Hamburg, Buske).
Petőfi, S. J. (ed.), 1981,
Text vs Sentence, Continued (Hamburg, Buske).
Sowinski, B., 1983,
Textlinguistik. Eine Einführung (Stuttgart, Kohlhammer).

Szöveggrammatika: 
Danes, F.—D. Viehweger (eds.), 1976,
Probleme der Textgrammatik (Berlin, Akademie Verlag).
Danes, F.—D. Viehweger (eds.), 1977,
Probleme der Textgrammatik II (Berlin, Akademie Verlag).
van Dijk, T. A.—J. S. Petőfi (eds.), 1977,
Grammars and Descriptions (Studies in Text Theory and Text Analysis) (Berlin—New York, W. de Gruyter).
Ferrara, A., 1976,
Grammatica del testo: Semantica e pragmatica (Palermo, STASS).
Gibbon, D.—H. Richter (eds.), 1984,
Intonation, Accent und Rhythm. Studies in Discourse Phonology (Berlin—New York, W. de Gruyter).
Hoey, M., 1983,
On the Surface of Discourse (London, George Allen & Unwin).
Koch, W., 1971,
Textologie des Englischen. Versuch einer einheitlichen Beschreibung der englischen Grammatik und englischer Texte (München, Fink).
Mel’cuk, I. A., 1974,
Opyt teorii lingvisticeskix modelej “smysl  tekst”. Semantika, sintaksis (Moskva, Nauka).
Metzeltin, M.—H. Jaksche, 1983,
Textsemantik. Ein Modell zur Analyse von Texten. (Tübingen, Narr).
Moskal’skaja, O. I., 1981,
Grammatika teksta (Moskva, Vyssaja skola).
Petőfi, J. S.—H. Rieser (eds.), 1973,
Studies in Text Grammar (Dordrecht, Reidel).
Rigau i Oliver, G., 1981,
Gram$tica del discurs (Bellaterra, Universitat Autňnoma Barcelona).
Ronat, M. (ed.), 1979,
Grammaire de phrase et grammaire de discours [=Langue Francaise, 44].
Schecker, M.—P. Wunderli (eds.), 1975,
Textgrammatik: Beiträge zum Problem der Textualität (Tübingen, Niemeyer).
Weinrich, H., 1976,
Textgrammatik der französischen Sprache (Stuttgart, Klett).
Werlich, E., 1976,
A Text Grammar of English (Heidelberg, Quelle & Meyer).

Konnexitás  kohézió  koherencia (koreferencialitás):
(Ennek a tematikának igen kiterjedt az irodalma, itt csupán néhány önálló monográfiát említek.)

van Dijk, T. A., 1979,
Macro-Structures (Hillsdale, N. J., Erlbaum). 
Fossestol, B., 1983,
Bindingsverket i tekster (Oslo, Universitetsfřrlaget).
Garavelli Mortara, B., 1979,
Il filo del discorso (Torino, G. Giappichelli).
Gülich, E.—K. Heger—W. Raible, 1974,
Linguistische Textanalyse. Überlegungen zur Glliederung von Texten (Hamburg, Buske).
Halliday, M. A. K.—R. Hasan, 1976, 
Cohesion in English (London, Longman).
Harweg, R., 1968,
Pronomina und Textkonstitution (München, Fink).
Jelitte, H., 1978,
Formen der Textkohärenz im Russischen (Grossen—Linden, Hoffmann).
Lundquist, L., 1980,
La cohérence textuelle: sytaxe, sémantique, pragmatique (Kobenhavn, Nyt Nordisk Forlag). 
Lutz, L., 1981,
Zum Thema “Thema”. Einführung in die Thema-RhemaTheorie (Hamburg, Hamburger Buchagentur).
Prieto, A., 1980,
Coherencia y relevancia textual (Madrid, Alhambra).
Werth, P., 1984,
Focus, Coherence and Emphasis (London, Croom Helm).

b)	A szövegtan interdiszciplináris megalapozása témakörbe tartozó mvek:

de Beaugrande, R.-A., 1980,
Text, Discourse, and Process. Toward a Multidisciplinary Science of Texts (Norwood, N. J., Ablex).
van Dijk, T. A., 1980,
Textwissenschaft. Eine interdisciplinäre Einführung (München, dtv).
Eco, U., 1976,
The Role of the Reader. Explorations in the Semiotics of Texts (Bloomington, Indiana, IUP).
Greimas, A. J., 1976,
Maupassant. La sémiotique du texte: exercices pratique (Paris, Seuil).
Grosse, E. U., 1976,
Text und Kommunikation. Eine linguistische Einführung in die Funktion der Texte (Stuttgart etc., Kohlhammer).
Groupe d’Entrevernes, 1979,
Analyse sémiotique des textes. Introduction, Théorie, Pratique (Lyon, Presses universitaires).
Johnson-Laird, P. N., 1983,
Mental Models. Towards a Cognitive Science of Language Inferences and Consciousness (Cambridge, CUP).
Kummer, W., 1975,
Grundlagen der Texttheorie. Zur handlungstheoretischen Begründung einer materialistischen Sprachwissenschaft (Reibek bei Hamburg, Rowohlt).
Lozano, J.—C. Peńa-Marín—G. Abril, 1982,
Análisis del discurso. Hacia una semiótica de la interacción textual (Madrid, Ediciones Cátedra).
Metzing, D. (ed.), 1981,
Frame Conceptions and Text Understanding (Berlin—New York, W. de Gruyter).
Petőfi, J. S.—H. Rieser, 1974,
Probleme der modelltheoretischen Interpretation von Texten (Hamburg, Buske).
Rickheit, G.—M. Bock (eds.), 1983,
Psycholinguistic Studies in Language Processing (Berlin—New York, W. de Gruyter).
Rollinger, C.-R. (ed.), 1984,
Probleme des (Text-)Verstehens. Ansätze der Künstlichen Intelligenz (Tübingen, Niemeyer).
Schmidt, S. J., 1976,
Texttheorie. Probleme einer Linguistik der sprachlichen Kommunikation (München, Fink).
Segre, C., 1979,
Semiotica filologica. Testo e modelli culturali (Torino, Einaudi).
Völzing, P.-L., 1979,
Text und Handlung. Zur handlungstheoretischen Basis einer Textwissenschaft (Frankfurt, Lang).

c)	A szövegtan társtudományai témakörbe tartozó mvek:

Barsch, A., 1981,
Die logische Struktur linguistischer Poetiken. Vergleichende Untersuchungen auf dem Grenzgebiet zwischen Linguistik und Literaturwissenschaft (Berlin, Einhorn).
van Dijk, T. A., 1972,
Some Aspects of Text Grammars. A Study in Theoretical Linguistics and Poetics (The Hague, Mouton).
van Gobyn, L., 1984,
Textsorten. Ein Methodenvergleich, illustriert an einem Märchen (Brüssel, AWLSK). 
Gülich, E.—W. Raible (eds.), 1972,
Textsorten. Differenzierungskriterien aus linguistischer Sicht (Frankfurt/M, Athenäum).
Haubrichs, W. (ed.), 1976,
Erzählforschung I.  Theorien, Modelle und Methoden der Narrativik. Mit einer Auswahlbibliographie zur Erzählforschung (Göttingen, Vandenhoeck & Ruprecht).
Mayenowa, M. R. (ed.), 1978,
Tekst. Jezyk.Poetyka (Wroclaw, Ossolineum).
Plett, H. F., 1975,
Textwissenschaft und Textanalyse. Semiotik, Linguistik, Rhetorik (Heidelberg, Quelle & Meyer).
Plett, H. F. (ed.), 1977,
Rhetorik. Kritische Positionen zum Stand der Forschung (München, Fink).
Spillner, B., 1974,
Linguistik und Literaturwissenschaft: Stilforschung, Rhetorik, Textlinguistik (Stuttgart, Kohlhammer).

d)	Az alkalmazási területek témakörbe tartozó mvek: 

Ezt a tematikus egységet itt csupán a címével kívánom jelezni. Mind a köznapi, mind az irodalmi, mind a szaknyelvi kommunikáció körében a szövegnyelvészet és a szövegtan alkalmazására számos lehetség kínálkozik; pontosabban talán úgy kellene mondanunk, hogy a humán kommunikáció elemzése és leírása szükségképpen feltételezi szövegnyelvészeti-szövegtani eszközök és módszerek felhasználását. 
Természetesen az ebbe a témakörbe tartozó mvek közül is vizsgálni kell az egyes alkalmazási területekre legjellemzbbeket.

3. Ami a szakirodalom célirányos feldolgozását illeti, ahhoz itt csak két megjegyzést kívánok fzni:
•	ha általános jelleggel vizsgáljuk a szövegtan és/vagy a szövegnyelvészet jellemznek tartott tulajdonságait, illetleg a kett kapcsolatát az elemzésre kiválasztott mvekben, szükségesnek tartom, hogy tekintettel legyünk a szövegkutatás vázolt diszciplináris környezetére, azaz arra, hogy ezek a mvek mondanak-e a tágabb értelemben vett diszciplináris környezetre vonatkozóan (is) valamit, s ha igen, mit;
•	ha egy-egy speciális kérdéssel foglalkozunk (pl. a koreferencialitással, vagy a téma-réma szerkezettel és tematikus progresszióval), szükségesnek tartom, hogy ezeknek a mveknek olyan “kérdéseket tegyünk fel”, s a vélt “válaszokat” olyan formában fogalmazzuk meg, állítsuk össze, hogy a különböz mvekre vonatkozó leírások — s általuk maguk a szóban forgó mvek — egymással összevethetk legyenek. 

Ezeknek a (minimális) feltételeknek a kielégítését elengedhetetlennek tartom ahhoz, hogy egymással eredményes (poliglott) eszmecserét folytathassunk. Természetesen egy akármilyen minimális jelleg közös alap megteremtése maga is eszmecserét kíván. Többek között ennek fórumául is kíván szolgálni ez a sorozat. 

3.
A szövegalkotó tényezk szövegnyelvészeti/szövegtani 
elemzésének és leírásának aspektusai

E fejezet címében a szövegnyelvészeti/szövegtani minsítés azt kívánja kifejezésre juttatni, hogy az alább bemutatott példákkal kapcsolatban további vizsgálat tárgyát kell képezze az a kérdés, hogy az ezekben a példákban szövegösszefüggés-hordozókként kezelt elemek és relációk melyike írható le szövegnyelvészeti eszközökkel, és melyiknek leírásához van szükség a szövegnyelvészeti eszközök hatókörét meghaladó szövegtani eszközökre is.   
A szöveg-összefüggség hordozói közül itt csak a két legfontosabbal foglalkozom: a koreferenciális elemekkel és a koreferenciarelációkkal, valamint a szövegalkotó elemek lineáris elrendezésével. (Példákként olyan szövegeket/szövegrészleteket idézek, amelyek részletesebb tárgyalása korábban megjelent tanulmányokban vagy könyvfejezetekben megtalálható. Az idézés során természetesen az eredeti szövegrészeket a jelen tanulmány kontextusához igazítom.) 

1.  Koreferenciális elemek és koreferenciarelációk

Vizsgáljuk elsként az úgynevezett koreferenciális elemek, illetve koreferenciarelációk szövegösszefüggés-teremt funkcióit. Mint ismeretes, koreferenciális elemeknek nevezzük azokat a nyelvi elemeket/kifejezéseket, amelyek verbális megjelenési formájukat tekintve különbözek, de az olvasó/interpretátor meggyzdése szerint a szövegvilág ugyanazon tárgyára/tényére utalnak. Ennek alapján — értelemszeren — koreferenciarelációknak nevezzük a koreferenciálisnak tartott elemek között fennálló relációkat. 
Az idézett példákkal elssorban azt kívánom bemutatni, hogy az egyes szövegeken belüli koreferenciarelációk milyen módokon szemléltethetk.

1.1. Els példaként lássuk Illyés Gyula “Ady örökségérl” cím írása alábbi részletének egyik koreferencialáncát (a teljes elemzéshez lásd Petőfi 1993-at a Bibliográfiai tájékoztató I/B szektorában).  

A címben található Ady névvel koreferálónak tekinthet elemek lánca az adott szövegben viszonylag egyszeren (csaknem kizárólag lexikai-szintaktikai megfelelések figyelembevételével) felfedhet. 
A “T1: Ady” jel reprezentációban a koreferáló elemek láncát úgy szemléltetem, hogy az eredeti szövegnek a szóban forgó koreferenciát hordozó szavait, illetleg e szavak megfelel szegmentumait, aláhúzással jelölöm, jelöletlen igei toldalékait pedig a “[-]” szimbólummal. (Az itt közölt szövegben — a tárgyalt koreferáló kifejezések könny visszakereshetsége érdekében — az egyes szövegmondatokat sorszámjelz szimbólumokkal is elláttam.)

T1: Ady
[00] Ady örökségérl (Részlet)

[01]Volt hatása. [02]Mondatfzését, képalkotását, egyéni fordulatait, szóval mindazt, ami költészetében sajátos és eredeti, csak a nyegleség utánozta, de arra, amit  is az eldöktl vett[-] át: költi bátorságra, az újítás és a kiállás merészségére, erre valóban  tanította az utána következ nemzedéket.
[03]Ez a hatás fölmérhetetlen és fölbecsülhetetlen. [04]Javarészt ennek köszönhet, hogy a háború utáni magyar költészet a legmagasabb célok felé indult (olyanok felé is, amelyekre ereje sem futotta), s másfél évtized nyomott levegje ellenére, a legmostohább szellemi és üzleti cenzúra ellenére is állja az idt, s olyan színvonalon tartja magát, amely európai szemmel nézve sem becsülhet le. [05]Az  érdeme ez a hatás? [06]Bizonyos, neki is voltak példaképei, de vannak korok, amidn egy örökség továbbadása is hst kíván. [07]Ez a szellemi örökség a hagyományok üres formáival való szembeszállást éppúgy magában foglalta, mint az elnyomottak mellett való hitvallást, amely már Petfinek is legszentebb hitvallása volt.  
[08]Ezt az örökséget, amely a magyar költészet legjobbjainak öröksége, amely Petfi után már-már feledésbe ment, Ady ásta ki, tette ismét elevenné és csillogóvá. [09]Ezt hagyta, a maga zsenialitásának aranypróbájával megersítve és hitelesítve reánk. [10]Ez az  iskolája. [11]Nem azok tartoznak bele, akik ma is adys /adys?/ verseket írnak, hanem azok akik az  bátorságát vállalják s a maguk nyelvén azokra a kérdésekre akarnak választ adni, amelyekre Ady a maga mélyzöngés, hajszolt, megcsukló, de mindig megrázóan mély és egyéni hangján válaszolt[-]. 
[12]Jöhetnek költészetére revíziók... [13]Fanatikus rajongóinak száma tán megcsappant, de igazi becsülinek csapata növekedik majd. [14]Egy Eszmét hozott[-] , az élet minden területén egyformán újítani kívánó Eszmét, amely akkoriban lobbant legmagasabbra, amikor hordozója a földre bukott[-].

1.2. A tágabb értelemben vett koreferenciarelációk szemléltetéséhez rövid prózaszövegként Áprily Lajos “Madarak a tenger felett” cím mvét választottam. (Az itt közölt szövegben — a tárgyalt kifejezések könny visszakereshetsége érdekében — az egyes szövegmondatokat sorszámjelz szimbólumokkal láttam el. E szöveg részletes elemzéséhez lásd Petőfi 1994a-t a Bibliográfiai tájékoztató I/B szektorában).  

 [K00] Madarak a tenger felett

[K01]A Duna hídján, a korlátnál emberek állnak, felnttek és gyerekek vegyesen. [K02]Nézik a folyó felett hintázó s a vízre le-leszálló sirályokat. [K03]A mi Duna-szakaszunkon is gyakran látom ezeket a víz felett lebeg korállpiros csr madarakat. [K04]Néha magasra felcsapnak, s a szemem elveszti ket a kékségben vagy a ködben.
[K05]De tenger felett is láttam sirályokat. [K06]Akkor már téliesre fordult az id, sárgán világítottak a szigetek nyírfái s az Északi-tenger haragosan csapkodta gránit-partjait. [K07]Hajóm finn kikötbl indult el s a svéd archipelaguson haladt Stockholm irányában. [K08]Amerre haladtunk, gyakran felbukkant egy-egy sötét gránitsziget, rajta feny és nyír, feny és nyír. [K09]Magányos világítótorony emelkedett némelyiken, s el kellett hinnem, hogy ott ember él. [K10]Ember, aki talán lélekben is magányos, mert azzá nevelte az Északi-tenger nagy mélabúja.
[K11]Süvöltött a fedélzeten a szél, s a hullámok fenyegeten csapkodták a hajó oldalát. [K12]Már télikabát volt rajtam, s egy ideig künn maradtam a fedélzeten. [K13]“My native land — good night” — küldtem Byron szavaival a búcsúszót az eltűnt finn partok felé, pedig nem is szülföldemtl búcsúztam. [K14]De olyan otthonos érzésem volt ott, hogy azt éreztem: ha nem otthon, itt tudnék élni, s talán boldogan. [K15]Sohasem láttam Itáliát, mindig északra húzott a vágyam...
[K16]Sirályok szegdtek a hajó nyomába, s én azokat néztem. [K17]Nagyobbak, mint a dunaiak: tengeri sirályok. [K18]Olykor egészen a fedélzetig s a kéményig emelkedtek, majd leszálltak a hullámok fölé, s a felcsapó hideg hab meg-megfürdette ket. [K19]Mintha uszálya lettek volna a hajónak, úgy kísérték. [K20]Ritmus volt a lengésükben és a lebegésükben. [K21]Néha felcsaptak a fejem fölé, bizonyosan azt várták, hogy megetessem ket. [K22]Különös kép lehettem: egyetlen fekete utas a fedélzeten, s körülöttem a vijjogó, rikácsoló, követeldz tajtékfehér sirályok. [K23]Ha nem kísértek volna, kibírhatatlanul nyomasztó lett volna az a zord és viharos tengeri komorság. [K24]Milyen jó, hogy kísérnek, milyen jó, hogy ezt rikácsolják: “A mi országunk a tenger. Sirályország...”
[K25]Csak az övék? [K26]Egyszerre panaszos, magas madárhang ütötte meg a fülemet. [K27]Több is. [K28]Olyan hang volt, amilyent sszel hallok, mikor nyírfáimra száll egy fájdalmasan síró kismadár-csapat. [K29]Csupa i, csupa i, de olyan szomorú i, hogy az ember szíve megfájdul tle. [K30]A hajó felett szállt át a síró madárkák csapata. [K31]Álmélkodva néztem utánuk. [K32]Apró madarak a tenger felett északon? [K33]Költözmadarak volnának? [K34]Tudom, a fecske is, a sárgarigó is, a gyurgyalag is, a fülemüle is vállalja a nagy utat, ha ösztöne megszólal. [K35]De ezek talán csak vonuló madarak. [K36]S talán a svéd szigetvilág magyarázza meg nekem, hogy miért találkozom itt velük. [K37]Szigetrl szigetre vándorolnának? [K38]S azért merik vállalni az utat a haragosan hullámzó tenger felett, mert a szigetek nincsenek nagy távolságra egymástól? [K39]A sirályoknak ételmaradékot dobnak ki a tengerészek, s azok mohón, szinte verekedve falják. [K40]De ki eteti meg a tengernek ezeket az apró madarait?
[K41]Csodálatos ez a tengeri utat vállaló vakmerség. [K42]Biztató és felemel. [K43]Bátorító annak, akiben olyan szomorúság van, mint bennem. [K44]Mert egy drága halottat viszek magamban fel-felüvölt hullámok között az Északi-tengeren, s néha úgy sír bennem valami, mint azok az apró drága madarak sírtak a fejem felett...

A szöveg-összefüggséget biztosítani képes koreferáló elemek típusai közül itt csupán a következ négyet veszem figyelembe: 
0. kötszavak (hozzájuk véve az idhatározói kötelemeket is), 
1. az elbeszél “én”-re vonatkozó utalást tartalmazó elemek,
2. a madarakra vonatkozó utalást tartalmazó elemek,
3. a Dunára és a tengerre vonatkozó utalást tartalmazó elemek. 

Az adott szöveg egyes szövegmondatainak elemzésénél a fenti felsorolásban alkalmazott számokkal utalok az azokban elforduló elemtípusokra. (A bizonyos szövegmondatok/szövegmondattömbök alatt található szaggatott vonal bekezdéshatárt jelöl.)

K00:  2: madarak
3: a tenger
-----
K01:  3: *a Duna (hídján)

K02:  2: a…sirályok(at)
3: *folyó (felett), víz(re)

K03:  0: IS
1: (a) mi (Duna-szakasz)unk(on), (lát)om
2: ezek(et) a…csr() madarak(at)
3: *Duna-szakasz(unkon), víz (felett)

K04:  0: néha
1: (szem)em
2: (felcsap)nak[Subj: sirályok], k(et)[ sirályok]
-----
K05:  0: DE, IS
1: (lát)tam
2: sirályok(at)
3: tenger (felett)

K06:  0: akkor
3: a szigetek, az Északi-tenger, gránit-part(jait)

K07:  1: (hajó)m
3: hajó(m), finn kiköt(bl), a svéd archipelagus(on)

K08:  0: gyakran
1: (halad)tunk
3: egy-egy gránitsziget , rajta[ gránitszigeten]

K09:  1: (hin)nem
3: világítótorony, némelyik(en)[ gránitsziget], ott[ gránitsziget]

K10:  3: az Északi-tenger (mélabúja)
-----
K11:  3: a fedélzet(en), a hullámok, a hajó (oldalát)

K12:  0: már
1: (rajta)m, (marad)tam
3: a fedélzet(en)

K13:  1: “my(?)…”, (küld)tem, (szülföld)em(tl), (búcsúz)tam
3: a(z)…finn partok

K14:  0: DE
1: (érzés)em, (érez)tem (tud)nék
3: ott[ Finnország], itt[ Finnország]

K15:  0: sohasem
1: (lát)tam, (vágy)am
3: észak(ra)
-----
K16:  1: én, (néz)tem
2: sirályok, azok(at)[ sirályok]
3: a hajó (nyomába)

K17:  2: nagyobbak[Subj: sirályok], dunaiak[= dunai sirályok], (tengeri) sirályok
3: *duna(iak), tenger(i)

K18:  0: olykor…majd
2: emelkedtek[Subj: sirályok], leszálltak[Subj: sirályok], k(et)[ sirályok]
3: fedélzet(ig), kémény(ig), hullámok, hab

K19:  2: lettek volna[Subj: sirályok], kísérték[Subj: sirályok]
3: uszály(a) a hajó(nak), kísérték[Obj: hajót]

K20:  2: lengésük(ben)[ sirályoké], lebegésük(ben)[ sirályoké]

K21:  0: néha
1: (fej)em, (megetes)sem
2: felcsaptak[Subj: sirályok], várták[Subj: sirályok], k(et)[ sirályok]

K22:  1: (lehet)tem, utas[Subj: én], (körülött)em
2: sirályok
3: fedélzet(en)

K23:  1: kísértek volna[Obj: engem], nyomasztó lett volna[számomra]
2: kísértek volna[Subj: sirályok]
3: tenger(i komorság)

K24:  1: kísérnek[Obj: engem]
2: kísérnek[Subj: sirályok], rikácsolják[Subj: sirályok], a mi országunk[ sirályoké], sirály(ország)
3: a tenger, sirályország[Subj: tenger]
-----
K25:  2: övék[ sirályoké]
3: övék[Subj: tenger]

K26:  0: egyszerre
1: (fül)em(et)
2: madár(hang)

K27:  0: IS
2: több[ madárhang]

K28:  1: (hall)ok, (nyírfá)im(ra)
2: hang, egy…(síró) kismadárcsapat

K29:  1: az ember szíve[ az enyém is]
2: i[=hang], tle[ i hang]

K30:  2: a (síró) madárkák csapata
3: a hajó (felett)

K31:  1: (néz)tem
2: utánuk[ madárkák]

K32:  2: (apró) madarak
3: a tenger (felett), észak(on)

K33:  2: költözmadarak volnának[Subj: az apró madarak] 

K34:  0: IS…IS…IS…IS
1: (tud)om
2: a fecske, a sárgarigó, a gyurgyalag, a fülemüle, ösztöne[ a fecskéé, a sárgarigóé, a gyurgyalagé, a fülemüléé]

K35:  0: DE
2: ezek [ apró madarak], vonuló madarak[=Pred]

K36:  0: S
1: (nek)em, (találkoz)om
2: velük[ apró madarak]
3: a svéd szigetvilág, itt[ a tenger (adott helyén)]

K37:  2: vándorolnának[Subj: az apró madarak]
3: sziget(rl) sziget(re)

K38:  0: S
2: merik[Subj: az apró madarak]
3: a hullám(zó) tenger (felett), a szigetek, egymástól[ a szigetek]

K39:  2: a sirályok(nak), azok[ a sirályok]
3: tengerészek

K40:  0: DE
2: (a tengernek) ezek(et) az apró madarai(t)
3: a tenger(nek)
-----
K41:  2: vakmerség[ az apró madaraké]
3: a tenger(i utat)

K42:  2: biztató és felemel[Subj: vakmerség[ az apró madaraké]]

K43:  1: (ben)nem
2: bátorító[Subj: vakmerség[ az apró madaraké]]

K44:  0: MERT
1: (visz)ek, magam(ban), (ben)nem, (fej)em (felett)
2: azok az apró…madarak
3: hullámok (között), az Északi-tenger(en)

Ehhez az elemzéshez zárómegjegyzésként a következket kívánom hozzáfzni: 
A szövegnyelvészet/szövegtan egyik feladata az, hogy elemezze azokat a funkciókat, amiket a különféle szófaji kategóriákhoz tartozó elemek és a különféle szintaktikai struktúrák a szöveg-összefüggség koreferenciális jelzésében betölthetnek. Újra hangsúlyozni szeretném, hogy egy szöveg összefüggsége minden esetben több (nyelvi és nem nyelvi) tényez együtthatásának eredménye, annak létrehozásában, (lehetséges) jelzésében egy-egy tényez csupán részleges szerepet vállalhat.
Ennek értelmében az adott szöveggel kapcsolatban is vizsgálni kellene az egyes szófaji kategóriákhoz tartozó szövegelemeknek a szöveg-összefüggséget jelezni képes lehetséges funkcióit. E funkcióelemzés elvégzését itt mellzve, az egyes szófaji kategóriákhoz az adott szövegbl csupán néhány olyan szövegelemet rendelek, amelyek közvetlen vagy közvetett funkciót töltenek be a szövegmondat-határokon átnyúló koreferencialitás jelzésében. (A szófaji kategóriák listáját itt Rácz—Takács Kis magyar nyelvtanából idézem.)

I.   1. Az ige: áll, lát, él, marad, tud, halad, emelkedik, kísér stb.

II. A névszók: 
1. A fnév: Duna, ember, sirály, tenger, lebegés, komorság, vakmerség stb.
2. A melléknév: korállpiros, sötét, hideg, fekete, nagy stb.
3. A számnév: egy-egy.
4. A névmás: mi, k, egymás, ez, az, némelyik stb.

III. Egyéb önálló szófajok:
1. A határozószó: ott, künn, gyakran, akkor, mikor, úgy stb.
2. Az igenév: élni, hinni; hintázó, lebeg; elszánt; álmélkodva, verekedve stb.
3. Az indulatszó: (az adott szövegben nem fordul el).

IV. Nem önálló szófajok: (segédszók)
1. Az igeköt: el, le, fel, meg, át, ki, stb.
2. A névutó: felett, fölé, között stb.
3. A nével: a, az, egy.
4. A kötszó: s, is, de, mert, stb.
5. A módosítószók: nem, talán, stb.

1.3. A szövegek nagy többsége csupán annyi információt tartalmaz nyelvileg explicit formában kifejezésre juttatott módon, amennyi éppen elegend ahhoz, hogy az adott szöveget a nyelvre és a világra vonatkozó ismereteink alapján be tudjuk fogadni (hozzá jelentést tudjunk rendelni). Ha a szövegek minden egyes esetben minden — az adott nyelvre vagy az adott világdarabra vonatkozó — összefüggést lexikailag kifejezésre juttatnának, akkor “olvashatatlanokká” válnának. Erre azért nincs szükség, mert mi, olvasók a befogadáshoz szükséges összefüggéseket — legalábbis a bet szerinti értelmezés esetében — a szövegben jelen lév szintaktikai/szemantikai információk alapján szinte automatikusan hozzá tudjuk gondolni a befogadandó szöveghez. 
A koreferenciális elemek és relációk vizsgálatához és leírásához azonban célszer explicit módon reprezentálni az adott szövegbl nyelvi vagy más természet ismereteink alapján levezethet/kikövetkeztethet információkat is. Vizsgáljuk meg röviden ezeknek a levezethet/kikövetkeztethet információknak a természetét egy bibliai elbeszél szöveg (szövegrészlet) kapcsán. (Az itt idézett elemzéshez lásd Benkes—Petöfi 1996-ot.)

Mózes születése

1Egy Lévi törzsébl való férfi elment, és feleséget vett saját nemzetségébl. 2Ez fogant, és fiút szült. Látta, hogy milyen szép, ezért három hónapon át titkolta. 3Amikor már lehetetlen volt tovább rejtegetnie, papiruszkosarat készített neki, s bekente aszfalttal meg szurokkal. Beletette a kis gyermeket, és elhelyezte a nád közé, közel a folyó partjához. 4A gyermek nvére a közelben maradt, hogy lássa, mi történik vele.
5Akkor a fáraó leánya lejött fürdeni a folyóhoz, kíséri közben a parton sétáltak. Észrevette a kosarat a nád között, s odaküldte szolgálóját, hogy vegye ki. 6Mikor kibontotta, látta, hogy egy nyöszörg gyermek van benne. Részvét ébredt benne iránta és így szólt: — “Egy héber gyerek.” 7A gyermek nvére a fáraó lányához fordult: — “Akarod, hogy elmenjek, és a héber asszonyok között dajkát keressek, aki majd szoptatja a csecsemt?” — 8“Menj” — válaszolta a fáraó leánya. A leány elfutott, hogy megkeresse a kisfiú anyját. 9A fáraó leánya azt mondta neki: — “Vidd magaddal a kicsit, és neveld fel nekem, s megfizetek érte.” Az asszony elvitte a gyermeket és szoptatta. 10Amikor felserdült, visszaadta a fáraó leányának, aki úgy bánt vele, mint saját fiával, és a Mózes nevet adta neki, “mivel — úgymond — a vízbl húztam ki.”

Egészítsük ki most ezt a szöveget olyan módon, hogy egyrészt minden toldalékban, mutatószóban, illetleg névmásban kifejezésre jutó utalást önálló jelentés szavakkal lexikailag is kifejezésre juttatunk, azaz: amikor például azzal az igealakkal találkozunk, hogy bekente, ezt az igealakot kiegészítjük alanyát (’ki kente be’) és tárgyát (’mit kent be’) megnevez — elz szövegkörnyezetbl már ismert — szavakkal, valamint egyértelmen megnevezzük, hogy ki az a bizonyos ez, hogy kire utal a saját stb., másrészt a szöveg egyes referáló kifejezései után “kis nagybets” írásmódot alkalmazva jelöljük a szövegvilág “utalt” személyét, tárgyát, helyét, tényét. 
Ezeket a kiegészítéseket azért tudjuk végrehajtani, mert
•	amikor elkezdünk olvasni egy szöveget, elménkben (szakkifejezéssel élve: mentális modellünkben) “megelevenedik” az olvasott történet: megjelennek annak szerepli, megjelennek a tárgyak, amelyekrl abban szó van, a helyek, ahol a történet lejátszódik stb.; 
•	a “megjelenítést” els alkalommal általában önálló jelentés utaló szavak, kifejezések végzik el, késbb — az “újramegjelenítést” — esetleg már csak toldalékok, mutatószók, névmások, amelyeket viszont az önálló jelentés szavakkal kapcsolatba tudunk hozni, meghatározva így utaló funkciójukat.
Olvasás (vagy hallás) közben tehát állandóan két dimenzióban mozgunk: egyrészt a szöveg dimenziójában (keresve a nem önálló jelentés nyelvi elemek és az önálló jelentés szavak közötti összefüggéseket), másrészt a szöveg és a mentális modell kapcsolata dimenziójában (keresve az utaló elemek és a modellbeli személyek, tárgyak, helyek közötti összefüggéseket). 

A “Mózes születése” cím történet f személyei, tárgyai és helyei a következk (a “kis nagybets” írásmóddal írott szavak, kifejezések magukat a személyeket, tárgyakat és helyeket helyettesítik):
a Lévi törzséből való férfi,	
a feleség = a héber dajka = a fiú anyja,	
a fiú = a (kis) gyermek = a csecsemő = a kicsi = mózes,	
a fiú nővére = a gyermek nővére,	
a fáraó leánya,	
a fáraó leányának kísérői,	
a fáraó leányának szolgálója;	
a kosár;	
a nád közé,	
a folyó,	
a folyó  partja,	
a közelben.	

Amelyik sorban egyenlségjel áll, az azonosságot jelöl, például azt, hogy a feleség, a héber dajka és a fiú anyja ugyanaz a személy, amit  a narrátor és a fiú nvére tud, a fáraó leánya azonban nem.

Használjuk most ezeket a “kis nagybets” írásmóddal írott szavakat annak jelölésére, hogy az adott szövegben található önálló jelentés utaló szavak/kifejezések, illetleg  toldalékok, névmások stb. kire, mire utalnak a mentális modellünkben, és egészítsük ki velük adott szövegünket. (Az egyetlen kifejezést alkotó elemeket a konkatenáció jelével (“^”) kapcsolom egymáshoz.)

Mózes születése
(Az “utalt” elemekkel kiegészített szöveg)

1Egy^Lévi^törzsébl^való^férfi[a Lévi tőrzséből való férfi] elment, és ([a Lévi tőrzséből való férfi]) feleséget[a feleség] vett saját[az [a Lévi tőrzséből való férfi]] nemzetségébl. 2Ez[a feleség] fogant és ([a feleség]) fiút[a fiú] szült. Látta ([a feleség]), hogy milyen szép ([a fiú]), ezért ([a feleség]) három hónapon át titkolta (hogy ([a feleség]) fiút[a fiú] szült). 3Amikor (neki[a feleség]-nek) már lehetetlen volt tovább rejtegetnie ([a fiú]-t), ([a feleség]) papiruszkosarat[a kosár] készített neki[[a fiú]-nak], s ([a feleség]) bekente ([a kosár]-at) aszfalttal meg szurokkal. Beletette ([a feleség]) ([a kosár]-ba) a^kis^gyermeket[a kis gyermek] és ([a feleség]) elhelyezte ([a kosár]-at) a^nád^közé[a nád közé], közel a folyó[a folyó]^partjához[a folyó partja]. 4A^gyermek^nvére[a gyermek nővére] a^közelben[a közelben] maradt, hogy ([a gyermek nővére]) lássa, mi történik vele[[a gyermek]-kel/[a kosár]-ral].
5Akkor a^fáraó^leánya[a fáraó leánya] lejött fürdeni a^folyóhoz[a folyó], kíséri[a fáraó leányának kísérői] közben a^parton[a folyó partja] sétáltak. Észrevette ([a fáraó leánya]) a^kosarat[a kosár] a^nád^között[a nád között], s ([a fáraó leánya]) odaküldte ([a nád közé] [a kosár]-hoz]) szolgálóját[a fáraó leányának szolgálója], hogy ([a fáraó leányának szolgálója]) vegye ki ([a kosár]-at). 6Mikor ([a fáraó leánya]) kibontotta ([a kosár]-at), (  [a fáraó leánya]) látta, hogy egy^nyöszörg^gyermek[a gyermek] van benne[[a kosár]-ban]. Részvét ébredt benne[[a fáraó leánya]-ban] iránta[[a gyermek] iránt] és ([a fáraó leánya]) így szólt: — “Egy héber gyerek.” 7A^gyermek^nvére[a gyermek nővére] a^fáraó^lányához[a fáraó leánya] fordult: — “Akarod (te[a fáraó leánya]), hogy (én[a gyermek nővére]) elmenjek, és (én[a gyermek nővére]) a héber asszonyok között dajkát[a héber dajka] keressek, aki[a héber dajka] majd szoptatja a csecsemt[a csecsemő]?” —  8“Menj (te[a fiú nővére])” — válaszolta (neki[a fiú nővére]-nek) a^fáraó^leánya[a fáraó leánya]. A^leány[a fiú nővére] elfutott, hogy ([a fiú nővére]) megkeresse a^kisfiú^anyját[a fiú anyja]. 9A^fáraó^leánya[a fáraó leánya] azt mondta neki[[a héber dajka]-nak]: — “Vidd magaddal (te[a héber dajka]) a^kicsit[a kicsi] és neveld fel (te[a héber dajka]) nekem[[a fáraó leánya]-nak] ([a kicsi]-t), s megfizetek érte (azért, hogy  (te[a héber dajka]) a^kicsit[[a kicsi]-t]  felneveled nekem[[a fáraó leánya]-nak]).” Az^asszony[a héber dajka] elvitte a^gyermeket[a gyermek] és ([a héber dajka]) szoptatta ([a gyermek]-et). 10Amikor ([a gyermek]) felserdült, ([a héber dajka]) visszaadta ([a gyermek]-et) a^fáraó^leányának[a fáraó leánya], aki[a fáraó leánya] úgy bánt vele[[a gyermek]-kel], mint saját (az [a fáraó leánya]) fiával, és a Mózes nevet adta ([a fáraó leánya]) neki[[a gyermek]-nek], “mivel — úgymond — a vízbl húztam ki (t[a gyermek]-et).”

Ez a kiegészített szövegváltozat — amely mind a zárójeles részek elhagyásával, mind azok figyelembe vételével olvasható — egyrészt azt mutatja, hogy az eredeti szövegbl mennyi koreferenciát jelz információ hiányzik lexikális formában, másrészt azt, hogy ha a szöveg minden koreferenciát jelz információt lexikális formában tartalmazna — ami, ahogy azt ez a példa is igazolja, szükségtelen lenne —, mennyire nehézkessé válna.
A kiegészített szöveg egyértelmbbé (és egyszerűbbé is) válik, ha a szövegben említett személyeket, tárgyakat, helyeket stb. helyettesít “kis nagybetkkel” írott kifejezéseket úgynevezett (ko)referenciaindexekkel helyettesítjük. Ilyen helyettesítés céljára szolgálhatnak például az alábbi (az “i” betbl és egy számból létrehozott) indexek:
i01 = a Lévi törzséből való férfi,	
 i02 = a feleség = a héber dajka = a fiú anyja, 	
i03 = a fiú = a (kis) gyermek = a csecsmő = a kicsi = mózes,	
i04 = a fiú nővére = a gyermek nővére,	
i05 = a fáraó leánya,	
i06 = a fáraó leányának kísérői,	
i07 = a fáraó leányának szolgálója;	
i08 = a kosár;	
i09 = a nád közé,	
i10 = a folyó,	
i11 = a folyó partja,	
i12 = a közelben.	

Mózes születése
(/Ko/referenciaindexekkel kiegészített szöveg)

1Egy^Lévi^törzsébl^való´^férfi[i01] elment, és ([i01]) feleséget[i02] vett saját[az [i01] nemzetségébl. 2Ez[i02] fogant, és ([i02]) fiút[i03] szült. Látta ([i02]), hogy milyen szép ([i03]), ezért ([i02]) három hónapon át titkolta (hogy ( [i02]) fiút [i03] szült). 3Amikor (neki[i02]) már lehetetlen volt tovább rejtegetnie ([i03]-at), ([i02]) papiruszkosarat[i08] készített neki[i03], s ([i02]) bekente ([i08]-at) aszfalttal meg szurokkal. Beletette ([i02]) ([i08]-ba) a^kis^gyermeket[i03] és ([i02]) elhelyezte ([i08]-at) a^nád^közé[i09], közel a^folyó[i10]^partjához[i11]. 4A^gyermek^nvére[i04] a^közelben[i12] maradt, hogy  ([i04]) lássa mi történik vele[[i03]/[i08]].
5Akkor a^fáraó^leánya[i05] lejött fürdeni a^folyóhoz[i10], kíséri[i06] közben a^parton[i11] sétáltak. Észrevette ([i05]) a^kosarat[i08] a^nád^között[i09], s ([i05]) odaküldte ([i09] [i08]-hoz) szolgálóját[i07], hogy ([i07]) vegye ki ([i08]-at). 6Mikor ([i05]) kibontotta ([i08]-at), ([i05]) látta, hogy egy^nyöszörg^gyermek[i03] van benne[i08]. Részvét ébredt benne[i05] iránta[i03] és ([i05]) így szólt: — “Egy héber gyerek.” 7A^gyermek^nvére[i04] a^fáraó^lányához[i05] fordult: — “Akarod (te[i05]), hogy (én[i04]) elmenjek és (én[i04]) a héber asszonyok között dajkát[i02] keressek, aki[i02] majd szoptatja a^csecsemt[i03]?” —8“Menj (te[i04])” — válaszolta (neki[i04]) a^fáraó^leánya[i05]. A^leány[i04] elfutott, hogy ([i04] ) megkeresse a^kisfiú^anyját[i02]. 9A^fáraó^leánya[i05] azt mondta neki[i02]: — “Vidd magaddal (te[i02]) a^kicsit[i03],  és neveld fel (te[i02]) nekem[i05] ([i03]-at), s megfizetek érte (azért, hogy  (te[i02]) a^kicsit[i03] felneveled nekem[i05]).” Az^aszszony[i02] elvitte a^gyermeket[i03] és ([i02]) szoptatta ([i03]-at). 10Amikor ([i03]) felserdült ([i02]), visszaadta ([i03]-at) a^fáraó^leányának[i05], aki[i05] úgy bánt vele[i03], mint saját (az [i05]) fiával és a Mózes nevet adta ([i05]) neki[i03], “mivel — úgymond — a vízbl húztam ki (t[i03]).”

A “Mózes születése” című szöveg mindkét kiegészített változatában az adott szöveg ténylegesen jelen lévő lexikai anyagát csupán olyan információkkal egészítettem ki, amelyek hiánya a szövegből grammatikai ismeretek alapján kikövetkeztethető. Vannak a szövegben azonban olyan hiányok is, amelyek kikövetkeztetéséhez és kiegészítéséhez világra vonatkozó ismeretek szükségesek. Ilyen kiegészítendő hiányokat tartalmazó szöveghelyeknek tekinthetők például a következők: 
•	a 7. versben előforduló a fáraó leányához fordult kifejezés ’a fáraó leányához fordult, kérdezve őt’ értelemben veendő;
•	a 8. vers menj kifejezése ’menj, és keress dajkát a héber asszonyok között, aki majd szoptatja ezt a héber gyereket’ értelemben veendő;
•	az 5. és a 6. versek tényállásait azzal a tényállással kell kiegészíteni (öszszekötni), hogy ’a szolgáló kivette a kosarat, és odahozta a fáraó leányához’;
•	a 8. és 9. versek tényállásait azzal a tényállással kell kiegészíteni (öszszekötni), hogy ’a kisfiú anyja odajött a fáraó leányához’.
(Ennek a szövegnek a koreferenciális elemzéséhez lásd Petőfi “A humán kommunikáció szemiotikai elmélete felé 2” című kötet 3.1. alfejezetét is. Megjelenés alatt.)
  
1.4. A fentiekben a koreferencialitás elemz megközelítésének (a koreferencialáncok szemléltetésének) háromféle módjára idéztem példákat: az elsben egyetlen koreferencialáncot szemléltettem magában a szövegben, a másodikban négyet, a szövegtl különválasztva felsorolván a koreferenciálisnak tartható elemeket, a harmadikban egyrészt speciális nevekkel, másrészt indexekkel helyettesítve valamennyi referált személyt, tárgyat, eseményt. Ezeknek a példáknak egyike sem tekinthet természetesen tényleges szövegnyelvészeti/szövegtani elemzésnek, mert bellük a teljesség legfontosabb eleme hiányzik: annak vizsgálata, hogy a koreferencialitás felfedéséhez mikor elegendk kizárólag (szöveg)nyelvészeti módszerek és mikor kell más — azaz szövegtani! — módszereket is igénybe venni.
2.  A szövegmondat-összetevk lineáris elrendezhetsége
 
Vizsgáljuk másodikként a szövegmondat-összetevk lineáris elrendezettségének szövegösszefüggés-teremt funkcióit.

Petőfi 1985-ben (lásd a Bibliográfiai tájékoztató I/B szektorában) — amelybl az alábbi második példát vettem — a jelentés következ három típusa között teszek különbséget:
a)	Referenciális jelentés: azok a személyek, tárgyak, cselekmények, események, állapotok, amelyekrl az egyes megnyilatkozásokban (szövegmondatokban) feltételezetten szó van. 
b)	Értelmi jelentés: a megnyilatkozások (szövegmondatok) egyes lexikai elemeinek jelentésébl a megnyilatkozások (szövegmondatok) szintagmatikai szerkezete és prozódiája által létrejöv jelentés.
c)	Kommunikatív jelentés: a megnyilatkozásoknak (szövegmondatoknak), illetleg összeteviknek lineáris elrendezettsége által létrejöv jelentés.

A koreferencialitás kérdései a szövegvilág (illetleg annak mentális képe) vonatkozásában a referenciális jelentés körébe tartozó kérdések, magának a szövegnek (pontosabban a szöveg fizikai manifesztációjának) vonatkozásában pedig az értelmi jelentés körébe tartozók. 
Egy szöveg összefüggésének és jelentésének (alkotói vagy befogadói, de mindkét esetben interpretatív) létrehozásában azonban jelents szerepet játszik a kommunikatív jelentés is. Ennek egyik aspektusáról — a szövegmondat-összetevk lineáris elrendezettségérl — van szó az alábbi példákban. Ezzel az aspektussal kapcsolatban szokás az egyes szövegmondatokon belül téma-réma–, téma-propositum–, vagy topic-comment–relációkról, szövegmondatláncokban pedig tematikus progresszióról beszélni.

2.1. Az ebbe a témakörbe tartozó els példaként lássuk Örkény István “Halhatatlanság” cím egypercese szövegmondatai összetevinek lehetséges lineáris elrendezéseit. (Az elemzés részletes leírásához lásd Petőfi 1984-et a Bibliográfiai tájékoztató I/B szektorában).  
Halhatatlanság

[1.1.]Már nem volt fiatal, de még jól bírta magát; ismerték és félték a nádas lakói, de még azon is túl, közelben-távolban, minden négylábú lény: [1.2.]Látása nem romlott, s ha ezerméteres magasságból kiszemelte zsákmányát, úgy csapott le rá, mint egy kalapács, mely egyetlen ütéssel veri be a szöget.
[2.1.]És így, viruló korában, ereje teljében, két lassú szárnycsapás között egyszer csak megállt a szíve. [2.2.]De nem mertek elbújni sem a nyulak, sem az ürgék, sem a környez falvak baromfiai, mert  ott lebegett ezer méter magasban, kiterjesztett szárnyával, fenyeget mozdulatlanságban túlélve a halált még két vagy három percig, míg el nem állt a szél.

A szövegmondatok összetevinek lehetséges lineáris elrendezései például a következ összetevkre bontás alapján vizsgálhatók (az egyes blokkok els — kurzívval szedett — sorai az eredeti elrendezést mutatják):
 
1.1a
Már nem volt fiatal, 
Már fiatal nem volt, 
Fiatal már nem volt, 
Fiatal nem volt már, 
Nem volt fiatal már, 
Nem volt már fiatal, 

1.1b
de még jól bírta magát; 
de még magát jól bírta; 
de jól bírta még magát; 
de magát jól bírta még; 
de jól bírta magát még; 
de magát még jól bírta; 

1.1c
ismerték és félték a nádas lakói, 
ismerték a nádas lakói és félték, 
a nádas lakói ismerték és félték, 

1.1d
de még azon is túl, 
de azon túl is még,

1.1e
közelben távolban, minden négylábú lény: 
minden négylábú lény, közelben távolban: 

1.1.: 6 x 6 x 3 x 2 x 2 = 432

1.2a
Látása nem romlott, 
Nem romlott látása, 

1.2b
s ha ezerméteres magasságból kiszemelte zsákmányát, 
s ha ezerméteres magasságból zsákmányát kiszemelte, 
s ha zsákmányát ezerméteres magasságból kiszemelte, 
s ha zsákmányát kiszemelte ezerméteres magasságból, 
s ha kiszemelte ezerméteres magasságból zsákmányát, 
s ha kiszemelte zsákmányát ezerméteres magasságból, 
s ezerméteres magasságból ha kiszemelte zsákmányát, 
s ezerméteres magasságból ha zsákmányát kiszemelte, 
s zsákmányát ha ezerméteres magasságból kiszemelte, 
s zsákmányát ezerméteres magasságból ha kiszemelte, 

1.2c
úgy csapott le rá, mint egy kalapács, mely egyetlen ütéssel veri be a szöget.
úgy csapott rá le, mint egy kalapács, mely egyetlen ütéssel veri be a szöget.
úgy csapott le rá, mint egy kalapács, mely a szöget egyetlen ütéssel veri be.
úgy csapott rá le, mint egy kalapács, mely a szöget egyetlen ütéssel veri be.
rá úgy csapott le, mint egy kalapács, mely egyetlen ütéssel veri be a szöget.
rá úgy csapott le, mint egy kalapács, mely a szöget egyetlen ütéssel veri be.
mint egy kalapács, mely egyetlen ütéssel veri be a szöget, úgy csapott le rá.
mint egy kalapács, mely egyetlen ütéssel veri be a szöget, úgy csapott rá le.
mint egy kalapács, mely a szöget egyetlen ütéssel veri be, úgy csapott le rá.
mint egy kalapács, mely a szöget egyetlen ütéssel veri be, úgy csapott rá le.
mint egy kalapács, mely egyetlen ütéssel veri be a szöget, rá úgy csapott le.
mint egy kalapács, mely a szöget egyetlen ütéssel veri be, rá úgy csapott le.

1.2.: 2 x 10 x 12 = 240
2.1.
És így, viruló korában, ereje teljében, két lassú szárnycsapás között egyszer csak megállt a szíve. 
És így, viruló korában, ereje teljében, két lassú szárnycsapás között egyszer csak a szíve megállt. 
És így, viruló korában, ereje teljében, két lassú szárnycsapás között a szíve egyszer csak megállt. 
És így, viruló korában, ereje teljében, egyszer csak két lassú szárnycsapás között megállt a szíve. 
És így, viruló korában, ereje teljében, egyszer csak két lassú szárnycsapás között a szíve megállt. 
És így, viruló korában, ereje teljében, egyszer csak megállt két lassú szárnycsapás között a szíve. 
És így, viruló korában, ereje teljében, egyszer csak megállt a szíve két lassú szárnycsapás között. 
És így, viruló korában, ereje teljében, a szíve egyszer csak két lassú szárnycsapás között megállt. 
És így, viruló korában, ereje teljében, a szíve egyszer csak megállt két lassú szárnycsapás között. 
És két lassú szárnycsapás között így, viruló korában, ereje teljében, egyszer csak megállt a szíve. 
És két lassú szárnycsapás között így, viruló korában, ereje teljében, egyszer csak a szíve megállt. 
És két lassú szárnycsapás között így, viruló korában, ereje teljében, a szíve egyszer csak megállt. 
És egyszer csak így, viruló korában, ereje teljében, két lassú szárnycsapás között megállt a szíve. 
És egyszer csak így, viruló korában, ereje teljében, két lassú szárnycsapás között a szíve megállt. 
És egyszer csak így, viruló korában, ereje teljében, a szíve két lassú szárnycsapás között megállt. 
És egyszer csak így, viruló korában, ereje teljében, a szíve megállt két lassú szárnycsapás között. 
És egyszer csak így, viruló korában, ereje teljében, megállt két lassú szárnycsapás között a szíve. 
És egyszer csak így, viruló korában, ereje teljében, megállt a szíve két lassú szárnycsapás között. 
És egyszer csak két lassú szárnycsapás között így, viruló korában, ereje teljében, megállt a szíve. 
És egyszer csak így, viruló korában, ereje teljében, két lassú szárnycsapás között a szíve megállt. 
És két lassú szárnycsapás között egyszer csak így, viruló korában, ereje teljében, megállt a szíve. 
És két lassú szárnycsapás között így, viruló korában, ereje teljében, egyszer csak a szíve megállt. 

2.1.: 22

2.2a
De nem mertek elbújni sem a nyulak, sem az ürgék, sem a környez falvak baromfiai,
De nem mertek elbújni sem az ürgék, sem a nyulak, sem a környez falvak baromfiai, 
De nem mertek elbújni sem a környez falvak baromfiai, sem a nyulak, sem az ürgék,
De nem mertek elbújni sem a környez falvak baromfiai, sem az ürgék, sem a nyulak,
De nem mertek sem a nyulak elbújni, sem az ürgék, sem a környez falvak baromfiai, 
De nem mertek sem az ürgék elbújni, sem a nyulak, sem a környez falvak baromfiai,
De nem mertek sem a környez falvak baromfiai elbújni, sem a nyulak, sem az ürgék,
De nem mertek sem a környez falvak baromfiai elbújni, sem az ürgék, sem a nyulak,
De nem mertek sem a nyulak, sem az ürgék elbújni, sem a környez falvak baromfiai, 
De nem mertek sem az ürgék, sem a nyulak elbújni, sem a környez falvak baromfiai, 
De nem mertek sem a nyulak, sem az ürgék, sem a környez falvak baromfiai elbújni, 
De nem mertek sem az ürgék, sem a nyulak, sem a környez falvak baromfiai elbújni, 
De nem mertek sem a környez falvak baromfiai, sem a nyulak, sem az ürgék elbújni, 
De nem mertek sem a környez falvak baromfiai, sem az ürgék, sem a nyulak elbújni, 
De elbújni sem a nyulak, sem az ürgék, sem a környez falvak baromfiai nem mertek, 
De elbújni sem az ürgék, sem a nyulak, sem a környez falvak baromfiai nem mertek, 
De elbújni sem a környez falvak baromfiai, sem a nyulak, sem az ürgék nem mertek, 
De elbújni sem a környez falvak baromfiai, sem az ürgék, sem a nyulak nem mertek, 
De elbújni sem a nyulak, sem az ürgék nem mertek, sem a környez falvak baromfiai, 
De elbújni sem az ürgék, sem a nyulak nem mertek, sem a környez falvak baromfiai, 
De elbújni sem a nyulak nem mertek, sem az ürgék, sem a környez falvak baromfiai, 
De elbújni sem az ürgék nem mertek, sem a nyulak, sem a környez falvak baromfiai, 
De elbújni sem a környez falvak baromfiai nem mertek, sem a nyulak, sem az ürgék,
De elbújni sem a környez falvak baromfiai nem mertek, sem az ürgék, sem a nyulak,  
De elbújni nem mertek sem a nyulak, sem az ürgék, sem a környez falvak baromfiai, 
De elbújni nem mertek sem az ürgék, sem a nyulak, sem a környez falvak baromfiai, 
De elbújni nem mertek sem a környez falvak baromfiai, sem a nyulak, sem az ürgék,
De elbújni nem mertek sem a környez falvak baromfiai, sem az ürgék, sem a nyulak,
De sem a nyulak, sem az ürgék, sem a környez falvak baromfiai nem mertek elbújni, 
De sem az ürgék, sem a nyulak, sem a környez falvak baromfiai nem mertek elbújni, 
De sem a környez falvak baromfiai, sem a nyulak, sem az ürgék nem mertek elbújni, 
De sem a környez falvak baromfiai, sem az ürgék, sem a nyulak nem mertek elbújni, 

2.2b 
mert  ott lebegett ezer méter magasban, kiterjesztett szárnyával, 
mert  ott lebegett kiterjesztett szárnyával, ezer méter magasban, 
mert  ezer méter magasban ott lebegett, kiterjesztett szárnyával, 
mert  ezer méter magasban, kiterjesztett szárnyával ott lebegett,  
mert  kiterjesztett szárnyával ott lebegett, ezer méter magasban, 
mert  kiterjesztett szárnyával, ezer méter magasban ott lebegett, 
mert ott lebegett  ezer méter magasban, kiterjesztett szárnyával, 
mert ott lebegett  kiterjesztett szárnyával, ezer méter magasban,
mert ott lebegett ezer méter magasban , kiterjesztett szárnyával, 
mert ott lebegett ezer méter magasban, kiterjesztett szárnyával , 
mert ott lebegett kiterjesztett szárnyával , ezer méter magasban,  
mert ott lebegett kiterjesztett szárnyával, ezer méter magasban , 
mert ezer méter magasban  ott lebegett, kiterjesztett szárnyával, 
mert ezer méter magasban  kiterjesztett szárnyával ott lebegett, 
mert ezer méter magasban ott lebegett , kiterjesztett szárnyával, 
mert ezer méter magasban ott lebegett, kiterjesztett szárnyával , 
mert ezer méter magasban, kiterjesztett szárnyával  ott lebegett, 
mert ezer méter magasban, kiterjesztett szárnyával ott lebegett ,  
mert kiterjesztett szárnyával  ott lebegett, ezer méter magasban,
mert kiterjesztett szárnyával  ezer méter magasban ott lebegett,
mert kiterjesztett szárnyával ott lebegett , ezer méter magasban,
mert kiterjesztett szárnyával ott lebegett, ezer méter magasban ,
mert kiterjesztett szárnyával, ezer méter magasban  ott lebegett,
mert kiterjesztett szárnyával,  ott lebegett ezer méter magasban,

2.2c
fenyeget mozdulatlanságban túlélve a halált még két vagy három percig, 
fenyeget mozdulatlanságban túlélve még két vagy három percig a halált, 
fenyeget mozdulatlanságban a halált túlélve még két vagy három percig, 
fenyeget mozdulatlanságban a halált még két vagy három percig túlélve, 
fenyeget mozdulatlanságban még két vagy három percig túlélve a halált, 
fenyeget mozdulatlanságban még két vagy három percig a halált túlélve, 
túlélve fenyeget mozdulatlanságban a halált még két vagy három percig, 
túlélve fenyeget mozdulatlanságban még két vagy három percig a halált, 
túlélve a halált fenyeget mozdulatlanságban még két vagy három percig, 
túlélve a halált még két vagy három percig fenyeget mozdulatlanságban, 
túlélve még két vagy három percig fenyeget mozdulatlanságban a halált, 
túlélve még két vagy három percig a halált fenyeget mozdulatlanságban, 
a halált fenyeget mozdulatlanságban túlélve még két vagy három percig, 
a halált fenyeget mozdulatlanságban még két vagy három percig túlélve, 
a halált még két vagy három percig fenyeget mozdulatlanságban túlélve, 
a halált még két vagy három percig túlélve fenyeget mozdulatlanságban, 
a halált túlélve még két vagy három percig fenyeget mozdulatlanságban, 
a halált túlélve fenyeget mozdulatlanságban még két vagy három percig, 
még két vagy három percig fenyeget mozdulatlanságban túlélve a halált, 
még két vagy három percig fenyeget mozdulatlanságban a halált túlélve, 
még két vagy három percig túlélve fenyeget mozdulatlanságban a halált, 
még két vagy három percig túlélve a halált fenyeget mozdulatlanságban, 
még két vagy három percig a halált fenyeget mozdulatlanságban túlélve, 
még két vagy három percig a halált túlélve fenyeget mozdulatlanságban, 

2.2d
míg el nem állt a szél.
míg a szél el nem állt.
a szél míg el nem állt.

2.2.: 32 x 24 x 24 x 3 = 55 296

A “Halhatatlanság” szövegmondatainak és ezek elemi összetevinek lineáris átrendezésénél csak olyan variánsokat vettem figyelembe, amelyeket intuitíve, minden latolgatás nékül ténylegesen lehetséges variánsoknak tartok, s azt hiszem, azoknak tartaná bárki más is.
A variánsok száma így is hihetelenül nagy:
•	az első bekezdés		
•	első szövegmondata esetében:	432,	
•	második szövegmondata esetében:	240;	
•	a második bekezdés		
•	első szövegmondata esetében:	22,	
•	második szövegmondata esetében:	55 296.	

A variánsok száma az egyes bekezdésekre vonatkozóan ennek alapján a következ:
•	az első bekezdés variánsainak a száma:	432 × 240 = 103 680,	
•	a második bekezdés variánsainak a száma:	22 × 55 296 = 1 216 512.	

Minthogy a két bekezdés nem cserélhet fel egymással, a teljes szöveg variánsainak a száma — a fenti számadatokra támaszkodva — több mint 126 milliárd! Ezt a számot itt nem kívánom kommentálni. Hogy a különféle elrendezési lehetségeket hogy lehet (hogyan kell!) a szövegmondat-összetevk sorrendjének elemzése során figyelembe venni, további kutatás tárgyát kell képezze. 

2.2. A második példával — Kosztolányi “Akarsz-e játszani” cím verse parciális elemzésével — azt kívánom érzékeltetni, hogy egy költeményben hányféleképpen és hogyan rendezhetk át az egyes sorok elemei a rímszavak változatlanul hagyása mellett. Nem sorolok fel itt sem valamennyi kombinatorikusan (és a grammatikai jólformáltság szemponjából) lehetséges variánst, csupán azokat, amelyek intuitíve ritmikailag elfogadható sorként állhatnának a vers valamely kommunikatív változatában. Az elfogadhatósággal kapcsolatban csupán a következket kívánom megjegyezni: Versolvasói tapasztalatunk arra ösztönöz, hogy ha egy versben egy, a többitl valamilyen szempontból eltér sort találunk, megpróbáljunk annak — feltételezésünk szerint magától a költtl szándékolt — funkciót tulajdonítani. Ezt nem szabad szem ell tévesztenünk, ha megpróbálunk az alábbi lista alapján az adott vershez kommunikatív variánsokat létrehozni. (A részletes elemzéshez lásd Petőfi 1985-öt a Bibliográfiai tájékoztató I/B szektorában). 

Akarsz-e játszani?
(Az elemzett költemény kommunikatív — poetikai — sorvariánsainak listája)

1.	A játszótársam, mondd, akarsz-e lenni,	
	Mondd, a játszótársam, akarsz-e lenni,	
	Mondd, akarsz-e a játszótársam lenni,	
	Akarsz-e, mondd, a játszótársam lenni,	
		
2.	Akarsz-e mindig, mindig játszani,	
	Mindig, akarsz-e mindig játszani,	
	Mindig, mindig akarsz-e játszani,	
		
3.	Akarsz-e együtt a sötétbe menni,	
	Együtt akarsz-e a sötétbe menni,	
	Együtt a sötétbe akarsz-e menni,	
	A sötétbe együtt akarsz-e menni,	
		
4.	Gyerekszívvel fontosnak látszani,	
	Fontosnak gyerekszívvel látszani,	
		
5.	Nagykomolyan az asztalfre ülni,	
	Az asztalfre nagykomolyan ülni,	
		
6.	Borból, vízbl mértékkel tölteni,	
	Mértékkel borból, vízbl tölteni,	
	Vízbl, borból mértékkel tölteni,	
	Mértékkel vízbl, borból tölteni,	
		
7.	Gyöngyöt dobálni, semminek örülni,	
	Dobálni gyöngyöt, semminek örülni,	
		
8.	Sóhajtva rossz ruhákat ölteni?	
	Rossz ruhákat sóhajtva ölteni?	[3 072]	
9.	Akarsz-e játszani mindent, mi élet,	
	Akarsz-e mindent játszani, mi élet,	
	Játszani akarsz-e mindent, mi élet,	
	Játszani mindent akarsz-e, mi élet,	
	Mindent akarsz-e játszani, mi élet,	
	Mindent játszani akarsz-e, mi élet,	
		
10.	Havas telet és hosszú-hosszú szt,	
		
11.	Lehet-e némán téát inni véled,	
	Lehet-e téát némán inni véled,	
	Lehet-e inni téát némán véled,	
	Lehet-e inni némán téát véled,	
	Némán téát lehet-e inni véled,	
	Némán téát inni lehet-e véled,	
	Téát némán lehet-e inni véled,	
	Téát némán inni lehet-e véled,	
	Inni némán lehet-e téát véled,	
	Inni téát lehet-e némán véled,	
		
12.	Rubin-téát és sárga páragzt?	[60]	
		
13.	Akarsz-e teljes, tiszta szívvel élni,	
	Teljes, tiszta szívvel akarsz-e élni,	
		
14.	Hallgatni hosszan, néha-néha félni,	
	Hosszan hallgatni, néha-néha félni,	
		
15.	Hogy a körúton járkál a november,	
		
16.	Ez utcasepr, szegény, beteg ember,	
		
17.	Ki fütyürész az ablakunk alatt?	[4]	
		
18.	Akarsz játszani kígyót, madarat,	
	Játszani akarsz kígyót, madarat,	
		
19.	Hosszú utazást, vonatot, hajót,	
	Vonatot, hosszú utazást, hajót,	
		
20.	Karácsonyt, álmot, mindenféle jót?	
	Álmot, karácsonyt, mindenféle jót?	[8]	
		
21.	Akarsz játszani boldog szerett,	
	Játszani akarsz boldog szerett,	
		
22.	Színlelni sírást, cifra temett?	
	Sírást színlelni, cifra temett?	[4]	
		
23.	Akarsz-e élni, élni mindörökkön,	
	Élni, akarsz-e élni mindörökkön,	
	Élni, élni akarsz-e mindörökkön,	
		
24.	Játékban élni, amely valóra vált?	
	Élni játékban, amely valóra vált?	[6]	
		
25.	Virágok közt feküdni lenn a földön,	
	Feküdni virágok közt lenn a földön,	
		
26.	S akarsz, akarsz-e játszani halált?	[2]	

Ha az egyes tömbökhöz rendelt számokat (amelyek a szóban forgó tömbhöz tartozó variánsok számát jelölik) összeszorozzuk, azt kapjuk, hogy e lista alapján az elemzett vershez 3 072 x 60 x 4 x 8 x 4 x 6 x 2, azaz 283 115 520 kommunikatív variánst lehet alkotni. Ez a szám azonban a lehetséges kommunikatív variánsoknak még nem a végleges száma. Ennek megállapításához először vizsgálni kellene, hogy a fentiekben felsoroltakon kívül vannak-e más elfogadható sorvariánsok is, valamint valamennyi permutációs sorvariáns valamennyi (az adott kontextusban elfogadható) prozódiai variánsát is figyelembe kellene venni.
A kommunikatív variánsoknak az elemzése — ha ez az elemzés az egész szövegre kiterjeden egyáltalán értelmesen elvégezhet — nemcsak a kommunikatív jelentés, hanem a ritmikai szerkezet és a stílus elemzése szempontjából is releváns.

2.3. Idézni kívánok végül egy olyan elemzést, amelyben egy olasz versmondatnak, valamint e versmondat — összetevit tekintve — szintaktikailag-szemantikailag szövegh angol és magyar fordításának lehetséges kommunikatív sorvariánsait hasonlítottam össze. (Lásd Petőfi 1994b-t a Bibliográfiai tájékoztató I/B szektorában).  

A szóban forgó versmondat Giacomo Leopardi “L’Infinito” cím költeménye els szövegmondatának els önálló összetevje. Mind az olasz (“o”) szöveget, mind négy angol (“a”) fordítását, a “L’Infinito nel mondo 2” (Centro Nazionale di Studi Leopardiani in Recanati, Recanati, 1988) alapján idézem, kurziválva azokban a vizsgálandó versmondatot; a szóban forgó sor szövegh magyar (“m”) fordítása nem mfordításból származik.

o:	“Sempre caro mi fu quest’ermo colle,	
	E questa siepe, che da tante parte	
	De l’ultimo orizzonte il guardo esclude.”	
		
a/1:	“This lonely hill to me was ever dear,	
	This hedge, which shuts from view so large a part	
	Of the remote horizon. [As I sit.]”	
		
a/2:	“Always dear  to me was this lonely hill and this hedge that from	
	so great a space of the horizon shuts off my sight. [...]”	
		
a/3:	“Dear to me always was this lonely hill,	
	And this hedge that excludes so large a part	
	Of the ultimate horizon from my view.”	
		
a/4:	“This lonely hill was always dear to me,	
	And this hedgerow, that hides so large a part	
	Of the far sky-line from my view. [Sitting and gazing.]”	
		
m:	mindig kedves volt nekem e magányos domb	

Az említett kötetben összesen kilenc angol fordítás található. Azért választottam ezek közül a fenti négyet, mert azokban az elemzend versmondat lexikai anyaga megegyezik, s ezáltal jó alkalmat nyújtanak az összetevk sorrendjének  vizsgálatára. A többi öt angol fordításban a szóban forgó versmondat angol megfelelje a következ:
“Dear ever to may heart that lonely hill / Hath been”;
“This hidden knoll has been always dear to me”;
“This lonely hill has always been so dear / To me”; 
“They were always friends, this hill where no one comes”;
“I ALWAYS loved this solitary hill”.
A 2. táblázatban a szóban forgó versmondat összetevinek valamennyi matematikailag lehetséges permutációját felsorolom, megjelölve, hogy azok melyike tekinthet szisztemikusnak (az adott nyelv rendszerében megengedettnek) az olasz és a magyar nyelvben, valamint, hogy melyike fordul el a négy angol fordításban.

1   o m a	2   o m a	3   o m a   	4   o m a	5   o m a	
01 + + + mknve	01 + +    kmnve	01    +    nmkve	01          vmkne	01 + +    emknv	
02    +     mknev	02    +    kmnev	02    +    nmkev	02          vmken	02 + +    emkvn	
03    +     mkven	03          kmven	03          nmvek	03          vmnek	03 + +    emnvk	
04 + +    mkvne	04 +       kmvne	04          nmvke	04          vmnke	04          emnkv          	
05 + +    mkenv	05 + +    kmenv     	05          nmekv	05          nmekv	05          emvkn	
06    +    mkevn	06 + +    kmevn	06    +    nmevk	06          vmenk     	06 +       emvnk	
07          mnkve	07    +    knmve	07          knmve	07          vkmne	07 + +    ekmnv	
08    +    mnkev	08    +    knmev	08    +    nkmve	08          vkmen	08 +       ekmvn	
09 + +    mnvke	09 + +    knvme	09    +    nkvme	09          vknme	09          eknmv	
10 + +    mnvek	10 +       knvem	10    +    nkvem	10          vknem	10 + +    eknvm	
11          mnekv	11          knemv	11          nkemv	11          vkemn	11 +       ekvmn	
12    +    mnevk	12    +    knevm	12    +    nkevm	12          vkenm	12 +       ekvnm	
13          mvkne  	13    +    kvmne	13 + +    nvmke	13 +       vnmke	13 +       enmkv	
14          mvken	14    +    kvmen	14 + +    nvmek	14 +       vnmek	14          enmvk	
15 +       mvnke	15 + +    kvnme	15 + +    nvkme	15 +       vnkme	15          enkmv	
16 +       mvnek	16 + +    kvnem    	16 + +    nvkem	16 +       vnkem	16 +       enkvm	
17          mvekn	17    +    kvemn	17 + +    nvemk	17 +       vnemk	17 + + + envmk	
18          mvenk	18    +    kvenm	18 + +    nvekm	18 +       vnekm	18 + +    envkm	
19 + +    meknv	19 + +    kemnv	19    +    nemkv	19          vemkn	19    + + evmkn	
20 +       mekvn	20 +       kemvn	20          nemvk	20          vemnk	20    +    evmnk	
21          menkv	21          kenmv	21          nekmv	21          vekmn	21    +    evkmn	
22 + +    menvk	22 + +    kenvm	22    +    nekvm	22          veknm	22    +    evknm	
23    +    mevkn	23    +    kevmn	23    +    nevmk	23          venmk	23 + +    evnmk	
24 + +    mevnk	24 + +    kevnm	24    +    nevmk	24          venkm	24    +    evnkm	

2. táblázat

A permutációk megalkotásánál a magyar változat összetevinek els betűit használtam fel; ezek az összetevk a következ olasz, illetleg angol nyelv összetevknek felelnek meg:

m:	mindig	sempre	always/ever	
k:	kedves	caro	dear	
n:	nekem	mi	to me	
v:	volt	fu	was	
e:	e magányos domb	quest’ermo colle	this lonely hill	

Az informátorok véleménye szerint szisztemikusnak tekinthet magyar (“m”) és olasz (“o”) sorrendeket, illetleg a kontextuálisan adott angol (“a”) sorrendet a megfelel oszlopban a permutáció elé helyezett “+” szimbólum jelöli.

2.4. A fentiekben a szövegmondatok összetevi kombinatorikusan és ténylegesen lehetséges sorrendjeinek parciális elemz megközelítésére és szemléltetésére idéztem példákat. Ezekre a példákra vonatkozóan is áll, hogy egyikük sem tekinthet tényleges szövegnyelvészeti/szövegtani elemzésnek, mert bellük az elemzés legfontosabb eleme hiányzik: annak vizsgálata, hogy az adott sorrend ko-, illetleg kontextuális jellegének felfedéséhez mikor elegendk kizárólag (szöveg)nyelvészeti módszerek és mikor kell más — azaz szövegtani! — módszereket is igénybe venni.

3. A koreferencialitás és a szövegmondat-összetevk lineáris elrendezhetsége elemzésének analitikus és kreatív megközelítésérl

A szövegvizsgálat során az adott szöveg elemzésének analitikus és kreatív megközelítése között teszünk különbséget:
•	analitikus megközelítésrl akkor beszélünk, amikor az elemzend szövegre az elemzés során valamely elméleti keret (valamely elemzési módszer) kategóriarendszerét közvetlenül alkalmazzuk; 
•	kreatívról pedig akkor, ha az analitikus elemzés bevezetéseképpen elször vagy az elemzend szövegnek elzleg más által manipulált változatán, vagy az eredeti megformáltságában rendelkezésünkre álló elemzend szövegen magán végzünk el bizonyos átalakításokat annak felfedése érdekében, hogy abban mi változik, ha megformáltságát valamely szempontból megváltoztatjuk.  

3.1. 	A koreferencialitás analitikus megközelítésénél a vizsgálatnak a következ szempontokra kell kiterjednie:
•	a nyelvre és a világra (pontosabban az adott szövegben feltételezheten kifejezésre jutó világfragmentumra) vonatkozó milyen ismeretek milyen kombinációjára van szükség az egyes esetekben a koreferencialitás felfedésére?
•	egy-egy adott koreferencialánc szövegben adott elemeit fel lehetne-e egymással cserélni, s ha igen, melyeket és miért?
•	egy-egy adott koreferencialánc szövegben adott elemeit lehetne-e más (a szövegben nem adott) elemekkel helyettesíteni, s ha igen, melyeket milyenekkel és miért? 

Az összetevk szisztemikusan lehetséges (az adott nyelv rendszerében megengedett) sorrendjeinek és kontextuális (egy-egy adott szövegben ténylegesen adott) sorrendjének analitikus megközelítésénél a következket kell vizsgálnunk:
•	melyek a lehetséges szisztemikus elrendezések, és azokhoz milyen prozódia rendelhet?
•	a szisztemikus elrendezések halmazán belül definiálhatók-e ekvivalencia-osztályok, s ha igen, milyen alapon?
•	a ko- és/vagy kontextuális elrendezések halmazán belül definiálhatók-e ekvivalencia-osztályok, s ha igen, milyen alapon?
•	hogyan reprezentálható egy ko- és kontextuálisan adott elrendezés és öszszetevi lehetséges szisztemikus elrendezéseinek a kapcsolata?
•	milyen ko- és/vagy kontextusban melyik szisztemikus elrendezés fogadható el?
•	hogyan reprezentálható/reprezentálandó egy adott nyelv adott ko- és kontextuális elrendezés és különféle nyelv fordításainak a kapcsolata?

3.2. 	Ami a koreferencialitás és a szövegmondat-összetevk sorrendje elemzésének kreatív megközelítését illeti, arra vonatkozóan itt csupán a következ bibliográfiai tájékoztatással kívánok szolgálni: 
A koreferencialitás elemzésének kreatív megközelítésére itt figyelembe veend kreatív gyakorlatokat eddig még nem végeztünk.
A szövegmondat-összetevk sorrendje elemzésének 
•	manipulált szövegváltozatokból kiinduló kreatív megközelítésére gyakorlatleírások találhatók többek között Petőfi—Benkes 1992-ben, Petőfi—Bácsi—Benkes—Vass 1993-ban, valamint Petőfi—Bácsi—Békési—Benkes—Vass 1994-ben;
•	az eredeti szövegbl kiinduló kreatív megközelítésére gyakorlatleírások találhatók többek között Benkes—Petőfi 1996-ban.
4.
A nyelvi rendszernek és a nyelvi rendszer elemei használatának nyelvészete szövegnyelvészeti/szövegtani perspektívából nézve

1. A nyelvi rendszer és használata elemzésének általános szövegnyelvészeti-szövegtani aspektusai

Ahhoz, hogy a szövegnyelvészet/szövegtan és a rendszernyelvészet a szöveginterpretáció során egymással összehangolva tudjon “mködni”, a rendszernyelvészetnek ki kell tudni elégítenie a szövegnyelvészet/szövegtan által vele szemben támasztott követelményeket. Hivatkozva a 3. fejezetben röviden bemutatott példákra, én e követelmények közül a következket tartom alapveteknek: 
A mondatok rendszernyelvészete — a saját eszközeivel, vagy a szövegnyelvészet/szövegtan eszközeit is felhasználva — lehetvé kell tegye
a)	a hiányos szövegmondatok teljes szövegmondatokká való kiegészíthetségét és olyanokként való reprezentálhatóságát; ennek a követelménynek a teljesülése többek között elengedhetetlen a szövegmondatok között fennálló konnexitás, kohézió, koherencia, valamint a koreferenciarelációk explicit reprezentálhatósága számára;
b)	a ténylegesen adott (hiányos) szövegmondatok levezethetségét a szövegmondat-összetevk lineáris elrendezésével szemben indifferens (teljes) szövegmondat-reprezentációkból; ennek a követelménynek a teljesülése többek között elengedhetetlen a szövegmondat-összetevk lehetséges lineáris elrendezéseinek explicit figyelembe vétele számára.

Az “a)”-val jelzett követelmény szemléltetéséhez lássuk a 3. fejezet 1.3. szövegének els három szövegmondatát. (A magukban álló számkódokkal ellátott szövegmondatok az eredetiek — a hiányosak! —, a “&” jelet tartalmazó számkóddal ellátott szövegmondatok a — kurzív részekkel — kiegészítettek.)

[1.] Egy Lévi törzsébl való férfi elment, és feleséget vett saját nemzetségébl.
[1&] Egy Lévi törzsébl való férfi elment, és , a Lévi törzsébl való férfi feleséget vett saját (az , a Lévi törzsébl való férfi) nemzetségébl.

[2.1.] Ez fogant és fiút szült.
[2.1&] Ez a feleség fogant, és ez a feleség fiút szült.
 [2.2.] Látta, hogy milyen szép, ezért három hónapon át titkolta.
[2.2&] Ez a feleség látta, hogy milyen szép a fiú, akit szült, ezért ez a feleség három hónapon át titkolta, hogy , a feleség fiút szült.

Kommentár:
Az [1.] szövegmondat második tagmondatának kiegészítése szövegmondathatáron belüli szintaktikai megfontolások alapján hajtható végre.
Azt, hogy a [2.1.] szövegmondat Ez összetevje az [1.] szövegmondat feleség összetevjével koreferens (más kifejezéssel élve: hogy a [2.1.] szövegmondat Ez összetevjének az [1.] szövegmondat feleség összetevje az antecedense), nem utolsósorban azért tudhatjuk, mert az Ez összetev jelöltjére vonatkozó állítmányok a fogant és fiút szült. Nem lenne ugyanis nehéz olyan [2.1’], illetleg [2.1’’] szövegmondatokat alkotni, amelyekben az Ez összetev az [1.] szövegmondatnak az Egy Lévi törzsébl való férfi, illetleg a nemzetségébl összetevjével lenne koreferens; azaz a szövegmondathatáron átnyúló szintaktikai megfontolások önmagukban nem elégségesek.
Azt, hogy a [2.2.] szövegmondat látta és titkolta állítmányának implicit alanya a [2.1.] szövegmondat Ez, (illetleg ennek közvetítésével az [1.] szövegmondat feleséget) összetevjével koreferens, talán még kizárólag (szövegmondathatáron átnyúló) szintaktikai megfontolás alapján megállapíthatjuk. Annak megállapítása azonban, hogy a milyen szép állítmány implicit alanya a fiú (akit szült) már valamivel komplexebb, és még komplexebb a titkolta állítmány implicit tárgyának explicitté tétele, amelynek során azt is el kell döntenünk, hogy ez a tárgy a [2.1.] szövegmondatnak a fiút, vagy a fiút szült kifejezésével kell-e koreferens legyen.
A kiegészített szövegmondatok ezzel szemben mind a konnexitást és kohéziót, mind a koreferenciát világos(abb)an mutatják. A koreferencialitás reprezentációja természetesen csupán akkor válik egészen világossá (egyértelmvé), ha koreferenciaindexeket alkalmazunk! (Lásd a szóban forgó szöveg koreferenciaindexekkel kiegészített változatát a 3. fejezetben.)

Van azonban a kohéziónak (és a parciális koreferencialitásnak) egy dominánsan tezaurisztikus lexikai oldala is. Ezzel találkozunk például a 3. fejezet 1.2. szövegének “3”-mal jelzett koreferencialáncában. E lánc olyan elemeire gondolok itt, mint például: tenger, kiköt, világítótorony, hajó, fedélzet.
Ezeknek az elemeknek a “rokonságát” csak egy tezaurisztikus elrendezést is tartalmazó lexikon (egy sajátos struktúrával rendelkez szótár) segítségével tudjuk explicitté tenni, és csak az e lexikon által megengedett határig.

A “b)”-vel jelzett követelmény kielégítése szükségességének belátásához itt nem kívánok külön példákat hozni, ehhez elegend a 3. fejezet 2. alfejezetében tárgyalt bármely szövegre gondolnunk. 

A fentiekben az “a)”-val és a “b)”-vel jelzett két követelmény a szövegmondatok reprezentációjára vonatkozóan más megfogalmazásban többek között a következket jelenti:
Ezekben a reprezentációkban megkülönböztetendk
•	a (kiegészített) szövegmondatok összetevinek — az egyes esetekben ténylegesen adott szövegmondatösszetev-sorrendekre tekintettel nem lév — szövegmondathatárokon belüli grammatikai relációit jelz elemek; 
•	a szövegmondat-határokon belüli lexikai elemek, valamint a szövegmondathatárokon belüli és az azokon túlmutató koreferenciarelációkat egyaránt jelz elemek, végül  
•	az egyes esetekben ténylegesen adott grammatikai (morfológiai) formáknak és a szövegmondatösszetev-sorrendeknek a grammatikai relációkat mutató reprezentációkból való levezetéséhez szükséges információk. 
A következkben az ezeket a követelményeket kielégíteni szándékozó (a mély és a felszíni struktúrák megkülönböztetésére emlékeztet) reprezentációk  létrehozásának egyik lehetséges módjára vonatkozóan kívánok néhány megjegyzést tenni. 

2. Megjegyzések a bvítetlen egyszer mondatok reprezentálásához 
 
Vizsgáljuk itt bvítetlen egyszer mondatként a fenti példa “[2.1.]”-gyel jelzett szövegmondatának els tagmondatát:
•	kiegészítetlen változatban:	[2.1/1.]	Ez fogant.	
•	kiegészített változatban:	[2.1/1&]	Ez a feleség fogant.	

Ahogy fentebb már utaltam rá, a koreferenciarelációk egyértelm reprezentálásához célszer úgynevezett koreferenciaindexeket alkalmazni. Használjuk itt ugyanazokat az indexeket, amelyekkel a 3. fejezetben a szóban forgó szöveg tárgyalásakor már találkoztunk. Ezek közül az indexek közül a választott példa tárgyalásához a következ kettre van szükségünk: 
i01 = a Lévi törzséből való férfi,
i02 = a feleség,
(pontosabban: a Lévi törzséből való férfi felesége),
(a koreferenciarelációk szempontjából egész pontosan: i01 felesége).
A [2.1/1.]-nek lineáris sorrendet megtartó, koreferenciaindexet használó, de azt nem értelmez, valamint explicit módon a grammatikai relációkat sem mutató reprezentációja: 

i02 fogant.

A [2.1/1.]-nek a — szóban forgó szövegmondatban ténylegesen adott lineáris elrendezésére tekintettel nem lév — grammatikai relációkat mutató, valamint koreferenciaindex(ek)et használó és azokat értelmez (bár még nem teljes és még jól formáltnak sem tekinthet) reprezentációja ezzel szemben a következ lehet: 

[fogant]{r1: i02},
ahol	i02-re áll, hogy	[feleség(e)]{r2: i02, r3: i01},	
és az	i01-re áll, hogy	[*Lévi-törzsébl-való-férfi]{r4: i01}.	

Ezekben a reprezentációkban “[]” zárójelben a predikátumok találhatók, “{}” zárójelben pedig e predikátumok argumentumai. 
A fogant az adott esetben egyargumentumú predikátum (vki fogant), a nem jól formált *Lévi-törzsébl-való-férfi úgyszintén (vki Lévi-törzsébl-való-férfi), a feleség(e) ezekkel szemben kétargumentumú (vki felesége vkinek).
Valamennyi argumentum két összetevbl áll: a koreferenciaindexbl és egy “ri”-vel jelölt úgynevezett szerepindikátorból, amely a koreferenciaindexszel jelölt individuumnak (személynek, tárgynak, helynek, eseménynek) a szóban forgó predikátum+argumentum(ai) struktúrában betöltött szemantikai funkcióját mutatja.
Azért hangsúlyoztam, hogy ez a reprezentáció jelen formájában (még) se nem jól formált, se nem teljes, mert többek között
•	a benne található predikátum+argumentuma(i) struktúrákban nem minden predikátum jól formált, és a szerepindikátorok csupán rájuk utaló változókkal vannak jelezve, maguk a tényleges szerepindikátorok nincsenek megadva;
•	ezek a struktúrák csupán relációkat jelz úgynevezett propozíciómagok, ahhoz, hogy propozíciókká váljanak minimálisan az szükséges, hogy ket tényállás-reprezentációkká  kiegészít id- és hely-paraméterekkel lássuk el;
•	nem jut bennük kifejezésre, hogy — propozíciókká válva — a  tapasztalt, a feltételezett, a hitt stb. világ melyikének tényállás-reprezentációjává lesznek, és hogy kinek a világa ez a világ;  
•	nem jut bennük kifejezésre, hogy mint tényállás-reprezentációk a puszta kifejezésre juttatás, az állítás vagy a közlés modalitásával rendeltetnek-e a szóban forgó világhoz, s végül
•	nincsenek egy (alkotói és/vagy befogadói) kommunikációszituációba ágyazva.
A rendszernyelvészet olyan reprezentációk megalkotását kell lehetvé tegye, amelybe ezek az információk adott szövegek interpretálásakor beépíthetk.
Természetesen ezek az én szövegtani koncepciómban szükségesnek tartott reprezentáció-struktúrák, valamint jólformáltsági és teljességi kritériumok, amelyeket más rendszerben más struktúrák, más kritériumok válthatnak fel. A szövegnyelvészeti/szövegtani követelmények viszont igen nagy valószínséggel minden rendszerben ugyanazok maradnak.
(A reprezentáció e fejezetben tárgyalt aspektusaihoz részletesebben lásd a koncepciómat bemutató Petőfi 1996a 4. fejezetét, amelyben a reprezentációs nyelvek szövegtani kérdéseit részletesebben tárgyalom.) 

3. Megjegyzések a bvített egyszer mondatok reprezentálásához 

A bvített egyszer mondatok reprezentálása néhány kérdésének tárgyalásához lássuk a fenti szövegpélda “[1.]”-gyel jelzett szövegmondatának els tagmondatát. 

[1/1.] Egy Lévi törzsébl való férfi elment.

Ez a tagmondat a koreferenciaindex alkalmazásával (els megközelítésben) a következ módon reprezentálható:

[elment]{r1: i01},
ahol [i01]-re áll, hogy	[férfi]{r2: i01},	
	[való]{r3: i01, r4: *Lévi törzse}.	

A fentiekben felsorolt okok következtében természetesen ez a reprezentáció sem jól formált. Itt a Lévi törzse argumentum tekinthet egyfajta bvítésnek, amelyet egy jól formált reprezentációban úgyszintén koreferenciaindexszel kell helyettesíteni. 
Ami az elment predikátumot illeti, elképzelhet, hogy azt a szöveg elemzésének megkönnyítése érdekében — mint esetleg valamennyi több argumentummal is szerepelni képes predikátumot — az alkalmazott rendszernyelvészeti eszköztár szótárában definiált maximálisan lehetséges számú argumentummal kellene reprezentálni, akkor is, ha az adott szövegmondatban ténylegesen nem fordul el mindegyik. Ha itt csak a két (lehetséges) helyhatározói bvítményre utaló argumentumot vennénk figyelembe, a reprezentáció a következ lenne: 

[elment]{r1: i01, r5: x, r6: y},
ahol r5 a ’vhonnan’, r6 a ’vhová’ argumentumszerepet jelzi x és y pedig magukat a helyeket. Az x és y (amennyiben az adott szövegmondatban jelezve van) egy jól formált reprezentációban természetesen szintén koreferenciaindexszel reprezentálandók.

A rendszernyelvészeti eszköztár nyilván lehetvé kell tegye az [1/1.] tagmondatnak a predikátum+argumentuma(i) struktúrából való levezethetségét. (Az ilyen levezetésekhez szükséges információk, valamint más jelleg bvítmények reprezentációjának tárgyalásához lásd Petőfi 1996a 4. fejezetét.)

4. Megjegyzések az összetett mondatok reprezentálásához  

Az összetett mondatok reprezentálása megkívánja a kötszók (az úgynevezett konnektívok) predikátum+argumentuma(i)nak struktúraként való reprezentálását. 
A kötszók ilyen jelleg kezelésével — valamint a fentiekben már alkalmazott koreferenciaindexek és az “i03” [= (a) fiú] index alkalmazásával — a [2.1.] szövegmondat például a következ módon reprezentálható:

[és]{ra: P1, rb: P2},
ahol P1 azt a propozíciót jelzi, amelynek magja:
[fogant]{r1: i02},
ahol	i02-re áll, hogy	[feleség(e)]{r2: i02, r3: i01},	
és az	i01-re áll, hogy	[*Lévi-törzsébl-való-férfi]{r4: i01};	

P2  pedig azt a propozíciót jelzi, amelynek magja:
[szült]{r5: i02, r6: i03},
ahol	i02-re áll, hogy	[feleség(e)]{r2: i02, r3: i01}, 	
és az	i03-re áll, hogy	[fiú]{r5: i03}.	

* * *

A reprezentációkhoz fzött megjegyzések befejezéseként a következket szeretném hangsúlyozni:
Az itt — mint a lehetséges reprezentációrendszerek egyikeként — bemutatott reprezentációk alapstruktúrája minden esetben a predikátum+argumentuma(i) struktúra, s mint ilyen viszonylag könnyen kezelhet; az, hogy az ezekben alkalmazott predikátumok lexikai szempontból mi módon kezelendk, az argumentumszerep-indikátorok milyen rendszerével célszer dolgozni, valamint, hogy bellük az adott szövegben ténylegesen elforduló formák (ide értve a névelk adott használatát is) és lineáris elrendezés milyen (a reprezentációkhoz rendelt) információk alapján és mi módon vezethetk le a legcélszerbben, az adott elméleti keretben pontosan meghatározandó.
Akár az itt bemutatott, akár más reprezentáció-rendszernek a f funkciója valószínleg a szövegek szövegnyelvészeti/szövegtani szemléletének kialakítása, és e szemléletnek — nem pedig magának a rendszernek — egy-egy teljes szövegre való alkalmazása; az utóbbi célszersége ugyanis már közepes terjedelm szöveg esetében is megkérdjelezhet. (A szemlélet kialakítása azonban véleményem szerint megkívánja az oktatásban jelenleg többnyire alkalmazott mondatelemzési módszerek gyökeres megváltoztatását!)  
Hogy ennek a szemléletnek csupán egyetlen vonására utaljak újra, a koreferenciaindexek alkalmazásának szükségességét és hasznosságát kívánom ismételten hangsúlyozni: ezen indexek alkalmazásának elnye, hogy explicit alapot teremt a szöveg-összefüggség tárgyalásához és szemléltetéséhez, akár az indexek jelöltjeire, akár e jelölteknek a különféle szöveghelyeken  különféle nyelvi formában történ megnevezéseire gondolunk. A koreferenciaindexek alkalmazása viszont nyilvánvalóan maga után vonja a mondatreprezentációk sajátos strukturálását!

5.
A szemiotikai textológia mint szövegtani elméleti keret 

Minthogy a szövegnyelvészet összekötkapocs az adott nyelv nyelvészetének nem szövegnyelvészeti ágai és a/egy szövegtan között, e program keretében szükséges a szövegtan felépítésének kérdéseivel is foglalkozni. A korábban már említett okok következtében itt saját — szemiotikai textológiának nevezett — szövegtani koncepcióm kívánom röviden vázolni.
Ez a fejezet Petőfi 1996a (lásd a Bibliográfiai rájékoztató I/A szektrorát) els három fejezetének radikálisan lerövidített (és kis mértékben javított) változata. A lerövidítés abban áll, hogy az eredeti szövegbl elhagytam mind a szemléltet példákat, mind a lábjegyzeteket, mind a bibliográfiai utalásokat; a kis mérték javítás pedig minimális terminológiai változtatásokban. 
Az alábbiakban a következ három témát érintem: 1) az általam elméleti keretként használt szövegtani diszciplína jellemz tulajdonságai,  2) az ennek a diszciplínának a keretében explikált szövegfogalom és 3) interpretációfogalom.
(Ennek a tematikának a tárgyalása a lerövidítés alapjául szolgáló szöveg mellett Petőfi 1994 3.1. alfejezetében is megtalálható, lásd a Bibliográfiai tájékoztató ugyanazon szektorát.)

1. A szemiotikai textológiáról, az általam elméleti keretként használt  szövegtani diszciplínáról

A szövegtani kutatás jellegét — mint minden más kutatásét — tárgyának, céljának és módszerének együttese határozza meg. Az én törekvésem egy olyan szövegtan (kommunikátumtan?) létrehozása, 
•	amely intuitíve szövegnek minsíthet (nem szükségképpen csak lexikai verbális elemekbl álló) kommunikátumokat tekint kutatása tárgyának, szkebb értelemben véve azt, hogy mi módon lehet ezekhez a kommunikátumokhoz felépítés- és jelentésleírás(oka)t hozzárendelni; 
•	amelynek célja elssorban elméleti, azaz a kommunikátumok felépítésére és jelentésére vonatkozó ismeretek optimális megismerése és rendszerbe foglalása, ami közvetve természetesen nagy mértékben kell, hogy növelje e szövegtan gyakorlati alkalmazhatóságát is; és 
•	amely módszerében nemcsak nyelvészeti ismeretekre támaszkodik (mert tárgyát és célját tekintve nem támaszkodhat csak arra!), hanem egyrészt más jelrendszerekre (nem verbális médiumokra), másrészt általában a világra vonatkozó ismeretekre is, de módszere alapelvének a maximális mérték explicitségre törekvést tartja. 
Ezt a szövegtant (kommunikátumtant) szemiotikai textológiának neveztem el. 
Az elnevezés textológia összetevjének használatával azoknak a félrevezet következtetéseknek a létrejöttét (létrehozását) szeretném megakadályozni, amikre a szövegkutatással foglalkozó diszciplínák többi megjelölése — szöveggrammatika, szövegtan, szövegnyelvészet, vagy  szövegelmélet — lehetséget ad. 
Az elnevezés szemiotikai összetevőjének pedig azt a funkciót szántam, hogy találó következtetéseket sugalljon. Ilyen találó következtetésnek tekintend mindenekeltt a következ három:
•	a kommunikátumokat ez a diszciplína sajátos jelöl-jelölt–struktúrával rendelkez komplex jeleknek tekinti;
•	a kommunikátumok felépítésében ez a diszciplína verbális és nem verbális (pl. képi-illusztratív vagy zenei) jelrendszerekhez tartozó elemek jelenlétét egyaránt megengedi;
•	a kommunikátumokat ez a diszciplína mind szintaktikai (általános értelemben véve formai) felépítésük, mind szemantikai (intenzionális és extenzionális értelm jelentéstani) felépítésük, mind pragmatikai felépítésük (adott vagy feltételezett kommunikációszituációbeli használatuk) szempontjából elemezni kívánja.

A szemiotikai textológia alaptulajdonságai röviden a következkben foglalhatók össze: 
A különféle kommunikációszituációkban létrehozott és befogadott — általa komplex jelekként kezelt — uni- és multimediális kommunikátumok (különös tekintettel a szövegnek nevezett multimediális, de dominánsan verbális kommunikátumok) interpretálása céljára szolgáló diszciplína. 
Mint ilyen
•	a lehetséges kommunikációszituációk, a lehetséges (uni- és multimediális) jelrendszerek, valamint a lehetséges uni- és multimediális kommunikátumok tipológiájára támaszkodik, de sem valamely médiumhoz (sem valamely természetes nyelvhez), sem valamely kommunikátumtípushoz  nem kötött;
•	a kommunikátumokat nem egyszer s mindenkorra statikusan adott objektumokként, hanem fizikai megjelenési formájuk (fizikai manifesztációjuk) és e megjelenési forma (manifesztáció) mindenkori befogadói (interpretátorai) interakciójának eredményeként kezeli;
•	sajátos komplexjel-öszetevket megkülönböztet kommunikátum-modellel operál; 
•	a kommunikátumok felépítésére vonatkozóan sajátos organizációformákat értelmez, amelyek között a kompozicionális organizáció (mind szintjeit, mind e szintek egységeit tekintve) centrális helyet foglal el;
•	különféle kommunikátummegközelítés-módok és interpretációtípusok között tesz különbséget; a kommunikátummegközelítés-módok között jelents szerepet szán a kreatív megközelítéseknek, az interpretációtípusok között centrális jelentséget tulajdonít az értelmez interpretációnak;   
•	a kommunikátumok létrehozása és interpretálása folyamán a kommunikátorok által felhasznált bázisok (tudás-, hipotézis-, preferencia- és diszpozíciórendszerek) létrehozásának különféle lehetségeivel számol;
•	a bázisok és az interpretációk (mint végeredmények) explicit bemutatása számára különféle reprezentációs nyelvek (rendszerek) alkalmazását tartja szükségesnek;
•	a fentiekben felsorolt tulajdonságaiból következen interdiszciplína.

A továbbiakban a fenti jellemzk közül mindenekeltt a komplex jelnek tekintett szöveg fogalmával, valamint az interpretációtípusokkal kívánok foglalkozni.

2. A szöveg mint komplex jel szemiotikai textológiai fogalmáról 

A szövegfogalommal kapcsolatban elször e fogalom általános jelleg leírását kívánom nyújtani, majd ezután részletesen tárgyalni a szemiotikai textológia keretében értelmezett komplex jel felépítésének jellemzit.

2.1. A szemiotikai textológiai  szövegfogalomról általában

A szemiotikai textológia keretében használt — a különösebb megszorításokat nem implikáló kommunikátum értelménél szkebb értelm — szöveg szakszó olyan multimediális, de dominánsan verbális kommunikátumra utal, amely egy tényleges vagy feltételezett kommunikációszituációban egy tényleges vagy feltételezett funkció betöltésére alkalmasnak minsíthet, s mint ilyen, összefüggnek és teljesnek (valamiképpen lezárt egésznek) tartható.

Ez a meghatározás (explicit vagy implicit módon) azt juttatja kifejezésre, hogy a szemiotikai textológia  
•	nem csupán a kizárólag lexikai verbális elemekbl felépül unimediális kommunikátumok szövegtanaként lett megalkotva (ha ugyan akár csak arra a szerepre gondolva is, amit például a prozódia a nem hangos olvasás esetében is játszik, egyáltalán állíthatjuk, hogy vannak ilyen kommunikátumok); 
•	nem követeli meg, hogy egy verbális kommunikátum, vagy egy dominánsan verbális kommunikátum verbális összetevje egyetlen természetes nyelv elemeibl épüljön fel; és végül 
•	a textualitást nem kezeli kommunikátumok bels (inherens) tulajdonságaként, hanem eldöntésében jelents (ha nem is kizárólagos) szerepet szán a tényleges vagy feltételezett kommunikációszituációkban részt vev kommunikátoroknak. 
A szemiotikai textológia továbbá a multimediális, de dominánsan verbális kommunikátumokat olyan (jelölbl, jelöltbl és az e kett között értelmezhet jelölés-viszony(ok)ból álló) komplex jelekként kezeli, amelyeknek csupán a fizikai megjelenési formája (fizikai manifesztációja [= vehikuluma]) tekinthet valamennyi kommunikátor számára közel egyformán adottnak. A vehikulumokhoz hozzárendelt felépítés- és jelentésleírások jellege attól függően változik, hogy melyik alkotó vagy befogadó, melyik kommunikációszituációban, milyen elméletet (vagy implicit tudás- és feltételezésrendszert) használ a hozzárendelés végrehajtásakor.
Más szóval ez azt jelenti, hogy a szemiotikai textológia keretében használt szöveg szakszó két (interpretatív úton meghatározandó/létrehozandó) entitás — egy jelöl és egy jelölt — viszonyára utal, és nem egy (statikus) objektumra. 

2.2. A  komplex jel szemiotikai textológiai fogalmáról

A szemiotikai textológia a komplex jelekre vonatkozóan mind a kommunikációszituációk típusaitól, mind a jelrendszerek típusaitól független felépítés (szaknyelvi terminológiával élve: architektonika), azaz: 1) öszszetevk, 2) organizációtípusok, valamint 3) kompozicionális szintek és egységek definiálására törekszik. Ezek — kizárólag verbális elemekbl felépül szövegekre vonatkoztatott — alábbi bemutatásához az 1. ábrában látható (itt elssorban a kizárólag verbális elemekbl felépül szövegekre értelmezett) szemiotikai textológiai jelmodellt fogom felhasználni. 

2.2.1.  A komplex jelek összetevirl 

Az eddigi szemiotikai textológiai kutatások eredményeinek figyelembevételével a komplex jelek következ kontextuális összetevit  célszer megkülönböztetni (lásd az 1. ábra középs szektorát):

Ve:
A komplex jel fizikai manifesztációja (vehikulum).

VeIm:
A vehikulumhoz rendelhet mentális kép (vehikulum-imágó).

A vehikulum-imágó szerepe azért jelents, mert amellett, hogy sok esetben csupán ez áll rendelkezésünkre (lásd például az élszóban elhangzó kommunikátumokat), minden esetben ez képezi interpretációnk közvetlen tárgyát! A  vehikulum-imágóban célszer megkülönböztetni a következ összetevket: 
•	a vizuálisan percipiált vehikulum (globális) analóg mentális képét [= Vv];
•	a vizuálisan percipiált vehikulum (globális) analóg mentális képéhez (bels “hangos” olvasás útján) rendelt akusztikus/auditív vehikulum (globális) analóg mentális képét [=  Va]; 
•	az analóg mentális kép konceptuális fizikai-szemiotikai arculatát (figura [= cF]);  valamint 
•	az analóg mentális kép konceptuális nyelvi-szemiotikai arculatát (notáció [= cN]).

Fc:
A vehikulumhoz (a vehikulum-imágó konceptuális összetevinek — a figurának és a notációnak — a közvetítésével) rendelhet kontextuális formai felépítés (kontextuális formáció [= F + N]).

Sc:
A vehikulumhoz (a hozzárendelt vehikulum-imágó, illetőleg az ahhoz rendelt formáció összetevinek a közvetítésével) rendelhet kontextuális szemantikai felépítés (kontextuális sensus [= Fl + Nn]).

Ami a figurá(k)hoz rendelhet kontextuális sensust [= Fl] illeti
•	a vizuális figurához rendelhet kontextuális sensus csak ritka esetben játszik meghatározó szerepet (szerepe például a képversek esetében nyilvánvaló); 
•	az akusztikus figurához rendelhet kontextuális sensus minden esetben meghatározó a notációhoz rendelhet kontextuális sensusra vonatkozóan.

A notációhoz rendelhet kontextuális sensusnak [=Nn] célszer megkülönböztetni egy fogalmi és teljes egészében verbalizálható összetevjét (dictum [=D]), egy fogalmi és teljes egészében nem verbalizálható összetevjét (apperceptum [=A]), valamint egy fogalmilag teljes egészében kifejezésre nem juttatható nem fogalmi összetevjét (evocatum [=E]).
A kontextuális sensushoz sorolható továbbá (mintegy az elbbi két sensusösszetevre épül szuperstrukturális összetevként) egy (a relatum-imágó szubvilág-struktúrájára utaló) úgynevezett szubvilágérzékeny sensusösszetev [=RÄ].

ReIm:
A formációra és a sensusra vonatkozóan adott módon interpretált vehikulumhoz (illetleg vehikulum-imágóhoz) rendelhet világfragmentum mentális képe (relátum-imágó).

A relátum-imágóban célszer megkülönböztetni a következ összetevket: 
•	a relátum (globális) analóg mentális képét [= R];
•	az analóg mentális képhez (a figurához rendelt kontextuálissensus-összetevvel kongruens módon) hozzárendelhet vehikulumspecifikus konceptuális fizikai-szemiotikai arculatot [= cFl];
•	az analóg mentális képhez (a notációhoz rendelt kontextuálissensus-összetevvel kongruens módon) hozzárendelhet konceptuális nyelvi-szemiotikai arculatot [= cNn].   

Re:
Az adott módon interpretált vehikulumhoz (illetőleg vehikulum-imágóhoz) rendelhet (a relátum-imágóval egybehangzó) világfragmentum (relátum).

A komplex jelek
•	Significans komponensének a {(Ve), VeIm, Fc} kettst (vagy hármast),
•	Significatum komponensének az {Sc, ReIm (Re)} kettst (vagy hármast) nevezhetjük.

A VeIm és Fc ugyanúgy egyetlen (Janus-arcú) entitás egymást kölcsönösen meghatározó két oldala (lásd az 1. ábrában a “V” és “F” szubszkriptumokkal ellátott “M” szimbólummal jelölt modellt), mint az Sc és ReIm (lásd ugyanabban az ábrában az “S” és “R” szubszkriptumokkal ellátott “M” szimbólummal jelölt modellt). 

Ve-konstringencia								Re-konstringencia	
									
|Ve| 	|VeIm|		|F|		|S|		|ReIm|	|Re|	

Ve	VeIm		Fc	 ó	Sc		ReIm	Re	
									
			konnexitás		kohézió				
									
	c N		N		Nn		c Nn		
	c F		F		Fl		c Fl		
									
	Va				RÄ	R			
									
	Vv								

									
			VMF			SMR			

									
				VMR					

Ve-koherencia								Re-koherencia	
									
- koherencia	

Egy komplex jel szemiotikai felépítésének összetevői

1. ábra

A lehetséges Significans-Significatum–viszonyokra a “{Ss, Sm}” szimbólummal utalhatunk. A  olvasata ’folyamat’-ként jelölés (Significatio), ’a folyamat eredménye’-ként komplex jel (Signum). 
A Significatio(k)nak (illetőleg a Signum(ok)nak) a létrehozásában az a modell játszik szerepet, amire az 1. ábrában az “V” és “R” szubszkriptumokkal ellátott “M” szimbólum utal.
Szövegjelentésnek én kezdettl fogva az összetevknek a fentiekben Significatumnak nevezett együttesét tekintettem. 
A komplex jelekkel kapcsolatban, az adott vagy feltételezett kommunikációszituációban létrehozott (kontextuális) összetevik mellett, foglalkozni kell az ezekhez az összetevkhöz hozzárendelhetnek tartható konvencionálisan elfogadott (rendszerszer) lehetséges összetevkkel is.  
A fenti összetev-explikációk megfogalmazásakor kizárólag a kontextuálisan adott összetevkkel foglalkoztam, és azokat egy adott vehikulumból kiinduló interpretációnak megfelel strukturális-logikai sorrendben tárgyaltam. Ez a sorrend nem jelenti azt, hogy ezeket az összetevket egy interpretáció során procedurálisan így kell létrehozni (st még azt sem, hogy egyáltalán lehet ilyen sorrendben létrehozni).
A konvencionálisan elfogadott (azaz többé-kevésbé rendszerszernek tekinthet) összetev-együttesekre az 1. ábrában a függőleges vonalak közé zárt, kövéren szedett betszimbólumok utalnak. Abból a szempontból azonban, hogy melyek a konvencionálisan elfogadott formák, az összetevk egymástól eltér módon viselkednek: egyfell a formációra és a sensusra vonatkozóan egyszerbb konvencionálisan elfogadott formákról beszélni, mint a vehikulumokra vagy a relátumokra vonatkozóan, másfell a formációra vonatkozóan egyszerbb, mint a sensusra vonatkozóan, végül egy kisebb terjedelm komplex jel formációjára vonatkozóan könnyebb megállapítani, hogy melyek annak a konvencionálisan elfogadott lehetséges formái, mint egy nagyobb terjedelmére vonatkozóan.
A komplex jelekkel kapcsolatban szükséges továbbá azok (összetev-specifikus) összefüggségérl és teljességérl beszélni. A kommunikátumfogalom és a szövegfogalom meghatározásának egyik eleme ugyanis az volt, hogy a kommunikátumok és a szövegek valamiképpen összefügg és teljes egészet alkotnak, illetleg ezzel a tulajdonsággal rendelkezknek tarthatók.

A komplex jelekként kezelt szövegek összefüggségével kapcsolatban a szemiotikai textológia az egyes összetevkre vonatkozóan külön szakszavakat használ: a formáció összefüggségének megjelölésére a konnexitást, a sensusééra a kohéziót, a vehikulumééra (valamint a vehikulum-imágójáéra), illetőleg a relátumééra (valamint a relátum-imágójáéra)  pedig a (Ve-,  illetőleg az Re-) konstringencia szakszót. 
Szemiotikai textológiai szempontból egy szöveg akkor minsül 
•	Ve-koherensnek, ha vehikulumához hozzárendelhet egy összefüggnek (azaz konstringensnek) tartható vehikulum-imágó;
•	Re-koherensnek, ha relátumához hozzárendelhet egy összefüggnek (azaz konstringesnek) tartható relátum-imágó;
•	-koherensnek, ha mind Ve-, mind Re-koherens, attól függetlenül, hogy magának a vehikulumnak a formációja konnexnek és/vagy sensusa kohezívnak minsíthet-e, vagy sem. 

A komplex jelek összefüggésének elemzése mellett fontos az úgynevezett teljességük (lezárt egész voltuk) elemzése is. 

Mindkét fogalom használatának az alapját az a konvencionális tudás, illetleg meggyzdés képezi, amit a szövegvehikulumokkal való foglalkozás (alkotás és befogadás) során sajátítunk el.

2.2.2. A komplex jelek  organizációtípusairól 

Az organizációtípusokkal kapcsolatban a szemiotikai textológia a következ organizációpárok között tesz különbséget:

a)	Manifesztált vs kiegészített: egy komplex jel vehikulumában ténylegesen adott elemeknek a szervezettsége vs az adott elemekre épül különféle következtetések alapján létrehozott kiegészített komplex jel vehikuluma elemeinek a szervezettsége.
Ha egy vehikulum valamely kiegészített változatának organizációját kívánjuk vizsgálni, akkor természetesen elször ezt a kiegészített változatot létre kell hoznunk. Egy kiegészített változat általában a következ mveletek végrehajtásának eredményeként jön létre:
•	a szövegmondatok kiegészítése olyan elemekkel, amelyekre az adott szövegmondatokban grammatikai utalóelem nem található; 
•	a szövegmondatok (illetőleg a kiegészítések) kiegészítése olyan elemekkel, amelyekre az adott szövegmondatokban (illetleg kiegészítésekben) grammatikai utalóelem található; 
•	a szövegmondatok kiegészítése a vehikulum bizonyos makroegységeire utaló metanyelvi szimbólumokkal. 
A kiegészítés végrehajtásának általános szabálya röviden a következképp fogalmazható meg: Egy adott vehikulumot úgy kell ellátni kiegészít elemekkel, hogy annak valamennyi szövegmondata (valamint azoknak valamennyi mondatnagyságrend összetevje) grammatikailag (azaz mind szintaktikailag, mind szemantikailag!) explicit módon teljessé váljon, ugyanakkor az eredeti vehikulum egyetlen eleme se változzon meg. 

b)	Referenciális (illetleg denotatív) vs predikatív: egy komplex jel vehikuluma azon elemeinek a szervezettsége, amelyek feltételezetten egy relátum vagy egy relátum-imágó entitásaira, és/vagy ezek fogalmára utalnak vs azoknak az elemeknek a szervezettsége, amelyek az elbbiekkel az adott komplex jel vehikulumában különféle (feltételezett) predikációkat (más szakszóval élve: propozíciókat) hoznak létre. 
A referenciális szervezettséggel kapcsolatban a szakirodalom általában koreferencialitásról (koreferenciális szervezettségrl) beszél.

c)	Kompozicionális vs texturális: egy komplex jel vehikulumának elemei között feltételezett hierarchikus relációk szervezettsége vs az ezek között az elemek (illetleg tetszleges nagyságrend hierarchiáik) között feltételezett hasonlósági vagy azonossági relációk (ismétldések) szervezettsége.  

Ezek az organizációpárok egyrészt nem függetlenek egymástól, másrészt nem vonatkoztathatók egy komplex jel valamennyi összetevjére, vagy ha igen, nem azonos módon. Ezzel a kérdéssel itt nem kívánok részletesebben foglalkozni, csupán a függséggel kapcsolatban jegyzem meg a következket: az els két organizációpár elemeibl létrehozható valamennyi lehetséges domináns kombináció (azaz: manifesztált-konfigurációs, manifesztált-relációs, kiegészített-konfigurációs és kiegészített-relációs), és valamennyire vonatkozóan értelmezhetjük a második két organizációpár elemei által megnevezett organizációkat.
 
2.2.3. A komplex jelek kompozicionális organizációjának  szintjeirl és egységeirl

Az organizációtípusok között kitüntetett szerepet játszik a kompozicionális organizáció, mert a komplex jelek felépítettségének alapját képez (jelrendszertípustól független) szintek és egységek erre vonatkoztatva kerülnek bevezetésre. Ezekkel a szintekkel (és egységeikkel) kapcsolatban itt csupán a következ megkülönböztetésekre kívánok rámutatni: 

a)	Makroszint:
•	elemi egysége az elsfokú makroegység (például írott/nyomtatott szövegekben a szerz által mondatzáró írásjelekként értelmezett írásjelekkel elkülönített szövegmondatok; hogy milyen írásjelek milyen körülmények között tekintendk szövegmondatzáróknak egy adott interpretáció során, az minden esetben pontosan definiálandó); 
•	komplex egységei az elsfokú makroegységekbl, illetleg az ezek tömbjeibl feltételezetten létrejöv tömbök, azaz a másod-, harmad-,  n-edfokú makroegységek (például a szövegmondatokból feltételezetten létrejöv szintaktikai, szemantikai (nyomdatechnikai?) elemi tömbök, valamint az ezekbl különböz lépcskben feltételezetten létrejöv nagyobb egységek). 

b)	Mezoszint (középszint):
•	elemi egysége az elsfokú mezoegység (például írott/nyomtatott szövegekben a szóalakok);
•	komplex egységei az elsfokú mezoegységekbl, illetleg az ezek tömbjeibl  létrejöv tömbök, azaz a másod-, harmad, n-edfokú mezoegységek (például a szóalakokból létrejöv szintagmák, valamint az ezekbl létrejöv tagmondatok, illetleg tagmondattömbök, az elsfokú makroegység szintjét közvetlenül megelz szintig).

c)	Mikroszint:
•	elemi egysége az elsfokú mikroegység (szövegekre vonatkozóan például egyrészt a szóalakokban egymástól elkülöníthet tmorfémák, képzk és toldalékmorfémák a magyar nyelvben, másrészt a hangok/betk);
•	komplex egységei az elsfokú mikroegységekbl létrejöv másod-, harmad-, n-edfokú mikroegységek (szövegekre vonatkozóan például egyrészt a szóalakokban fellelhet különféle komplexitású tmorféma+suffixumai konfigurációk a magyar nyelvben, másrészt a szótagok és szótagkombinációk; mindkett az elsfokú mezoegység szintjét közvetlenül megelz szintig).

d)	Szubmikroszint (mikroszint alatti szint):
•	elemi egysége az elsfokú szubmikroegység (szövegekre vonatkozóan például a fonológiai megkülönböztet jegyek);
•	komplex egységei az elsfokú szubmikroegységekbl létrejöv szubmikroegység-konfigurációk (szövegekre vonatkozóan például a fonológiai megkülönböztet jegyeknek egy adott nyelv hangjaiként realizált konfigurációi).

Ezekkel a szintekkel, illetleg egységeikkel kapcsolatban is különbséget kell tenni rendszerszer és kontextuális értelmezésük között. 
A rendszerszer értelmezés esetében egyrészt azt kell vizsgálni, hogy az adott jelrendszerben mi felel meg az absztrakt elnevezés szinteknek és egységeiknek, másrészt pedig azt, hogy az adott rendszerben mi tekinthet a legmagasabb fokú egységnek (például, hogy a magyar nyelv rendszerében lehet-e rendszerszer másod- és/vagy harmadfokú makroegységeket/mondattömböket definiálni, és ha igen, hogyan). Ennek a vizsgálatnak az eredménye teheti egyértelmvé a szigorú értelemben vett nyelvészet autonóm területének a határait, illetőleg jelölheti ki annak helyét a szemiotikai textológia szövegnyelvészeti komponensén belül.
A kontextuális értelmezés esetében mindenkor az adott teljes, dominánsan verbális kommunikátumot jelöli a szöveg szakszó, függetlenül attól, hogy annak milyen szint rendszerszer egység feleltethet meg (illetleg, hogy megfeleltethet-e neki rendszerszer egység egyáltalán). Azaz a szövegfogalom a rendszerszer szintek és egységek szempontjából nézve funkcionális és nem egyszer s mindenkorra meghatározott. Ennek következtében hasonló a helyzet a szövegek bizonyos szint kompozícióegységeinek a fogalmával is. 

3. A szemiotikai textológiai interpretációk típusairól és az ezek végrehajtására szolgáló bázisokról

A dominánsan verbális szövegek fizikai megjelenési formája (vehikuluma) és a befogadók (interpretátorok) azokkal való interakciójának egyértelm elemezhetsége (vezérelhetsége) érdekében definiálni kell a kommunikátumok megközelítéseinek lehetséges módjait és az interpretációk lehetséges típusait. Én itt csak az interpretációtípusokkal kívánok foglalkozni, érintve röviden az interpretációk végrehajtása során felhasználásra kerül úgynevezett bázisok létrehozásának a lehetségeit is. 

3.1. A szemiotikai textológiai interpretációk típusairól

Az analatikus kommunikátum-megközelítésnek, más szóval az interpretációnak a típusaival kapcsolatban a szemiotikai textológia a következ interpretációpárokat különbözteti meg:

a)	Természetes vs elméleti: úgynevezett természetes befogadói szituációban létrehozott (intuitív, nem egy interpretációelmélet által elírt utasítás algoritmikus lépéseit követ) interpretáció vs egy interpretációelmélet utasításait követ. 
 
b)	Értelmez (explikatív) vs értékel (evaluatív): egy vehikulumhoz valamennyi komplexjel-összetevt (vagy azok közül csak valamelyeket) hozzárendel interpretáció vs a hozzárendelt összetevket valamilyen (stilisztikai, poétikai, szociális, morális, ideológiai, vallási stb.) normarendszerre vonatkozóan minsít.

c)	Elsfokú vs másodfokú: egy adott vehikulumhoz közvetlen (bet szerinti értelemben vett) komplexjel-összetevket hozzárendel (vagy ezeket az összetevket értékel) interpretáció vs közvetett (szimbolikus értelemben vett) komplexjel-összetevket hozzárendel (vagy ezeket az összetevket értékel). 

d)	Leíró (deszkriptív) vs érvel (argumentatív): az értelmezést, értékelést csupán bemutató interpretáció vs a bemutatott értelmezést, értékelést megokoló.

e)	Strukturális vs procedurális: csupán az interpretációfolyamat eredményét bemutató interpretáció vs magát az interpretációfolyamatot (is)  bemutató.

E párok között egyértelm sorrendi relációk állnak fenn. Ezekkel itt nem kívánok foglalkozni, annak kiemelését azonban szükségesnek tartom, hogy az interpretációk között kitüntetett helyet foglal el az elméleti elsfokú leíró strukturális értelmez interpretáció. 

3.2. A szemiotikai textológia keretében használt interpretációbázisokról

A különféle interpretációfolyamatok eredményeinek egyértelm bemutathatósága (leírhatósága) érdekében explicit módon kell reprezentálni tudni az ezekben a folyamatokban szerepet játszó  interpretációbázisok (tudás-/meggyzdés-, hipotézis-, preferencia- és prediszpozíció-rendszerek) valamennyi típusát. Itt csupán e bázisok megválasztásának, illetleg létrehozásának lehetségeit érintem röviden.
Egy interpretációfolyamat végrehajtásánál alkalmazott bázis megválasztására, illetleg létrehozására vonatkozóan a következ lehetségek állnak fenn:
•	az interpretátor megpróbálja az interpretálandó szövegre vonatkozóan (filológiai és/vagy más szaktudományos szempontból) adekvátnak tartható bázist a szakirodalom alapján megtalálni, vagy létrehozni/rekonstruálni;
•	az interpretátor megpróbálja az egy adott befogadóra vagy befogadócsoportra jellemznek tartható bázist a szakirodalom (vagy más források) alapján megtalálni, vagy létrehozni/rekonstruálni;
•	az interpretátor megpróbálja empírikusan meghatározni azt a bázist, amivel az a csoport rendelkezik, amelyikre jellemz módon szeretné interpretációját végrehajtani (a kommunikátumelemzést elkészít kreatív megközelítések többek között ennek az empírikus meghatározásnak a céljára is szolgálnak);
•	az interpretátor azt a bázist választja interpretációja létrehozásához, amivel az adott kommunikációszituációban mint sajátjával rendelkezik.

A bázisok explicit reprezentálása mind a négy esetben azt a célt szolgálja, hogy azok interszubjektív módon hozzáférhetvé váljanak.

***
Ismételten hangsúlyozni kívánom, hogy itt a szemiotikai textológiának csupán legjellemzbb jegyeit volt szándékom bemutatni. “Mködése” csak szöveginterpretációk létrehozásában való alkalmazása útján lenne bemutatható, ami a jelen kötetnek nem célja.  

6. 
Az Officina Textologica sorozat tervezett felépítése

Az Officina Textologica sorozat célkitzése — ahogy a Bevezetésben is olvasható — az, hogy sajátos eszmecserefórumot teremtsen a szövegkutatás kérdéseivel foglalkozó (vagy azok iránt érdekld) kutatók számára, legyen céljuk akár egy általános szövegtan vagy általános szövegnyelvészet létrehozása,  akár egy-egy  adott nyelv szövegeinek (vagy azok valamely aspektusának) vizsgálata, akár valamely alkalmazási terület számára egy megfelel textológiai eszköztár létrehozása.  
Ennek az eszmecserefórumnak szándékolt sajátossága ketts: 
•	egyrészt poliglott kíván lenni, már csak abból a meggyzdésbl kiindulva is, hogy egyetlen nyelv (szövegeinek a) tulajdonságai sem ismerhetk meg a kívánt mélységig, ha azt nem nézzük legalább egy másik nyelv szemüvegén keresztül is, hogy ne hivatkozzam a nemzetközi kommunikációban való részvétel által támasztott többnyelvség nyilvánvaló követelményére;
•	másrészt — természetesen a lehetségek határain belül — integratív kíván lenni, amennyiben szeretné elsegíteni, hogy a különböz érdekldés és nyelv kutatók a vizsgált jelenségeket közel azonos — vagy legalább explicit módon összemérhet — nézpontból (vagy abból is) vizsgálják.

Ennek a célnak az elérése érdekében a sorozatban a következ fbb tematikus csoportokba sorolható (magyar és idegen nyelv) írásokat/köteteket szeretnénk megjelentetni:
A:	írások/kötetek, amelyek a jelen kötetben körvonalazott programmal folytatnak általános szint eszmecserét, fznek ahhoz megjegyzéseket, fogalmaznak meg alternatív elképzeléseket; 
B:	írások/kötetek, amelyek a szövegnyelvészet és a szövegtan szövegkutatásban betöltend funkcióját és egymáshoz való viszonyát tárgyalják (lásd e kötet 1. fejezetének 1. és 2. pontját, valamint 5. fejezetét);
C:	írások/kötetek, amelyek a magyar és idegen nyelv szövegnyelvészeti/szövegtani publikációk — lehetség szerint közös szempontú — analízisét nyújtják, valamint szövegnyelvészeti/szövegtani bibliográfiákat tartalmaznak (lásd e  kötet 1. fejezetének 2. pontját, valamint 2. fejezetét);
D:	írások/kötetek, amelyek magyar, illetleg idegen nyelv szövegek összefüggségét vizsgálják, keresve a szöveg-összefüggség  szemléltetésének, valamint az összefüggéseket értelmez/megokoló szövegnyelvészeti/szövegtani argumentálásnak legcélszerbb módszerét (lásd e kötet 1. fejezetének 3. pontját, valamint 3. fejezetét);
E:	írások/kötetek, amelyek a (szöveg)mondat-reprezentációk szövegnyelvészeti/szövegtani szempontból célszer felépítésével foglalkoznak, ezek létrehozása számára reprezentációs nyelveket javasolnak (lásd e kötet 1. fejezetének 4. pontját, valamint 4. fejezetét).
Kutatásstratégiai szempontból valószínleg kritikai áttekintéseket tartalmazó, valamint a szövegösszefüggség vizsgálatával foglalkozó írások publikálása és megvitatása az elsdleges feladat. 
Valamennyi írást/kötetet természetesen válaszírások/válaszkötetek követhetnek, fiktív kerekasztallá alakítva ezáltal ezt a publikációs fórumot.
A fenti felsorolásban alkalmazott nagybetűket egyúttal olyan tematikus csoportok kódjainak tekintjük, amelyeket az e tematikus csoportokba srolható kötetek ’tematikus hovatartozásának kódjai’-ként is felhasználunk.  
 Bibliográfiai tájékoztató

E Bibliográfiai tájékoztató I/A része az 1990 óta egyedül vagy másokkal együtt írt/szerkesztett magyar nyelv könyvek (önálló — vagy annak tervezett — kiadványok) bibliográfiai adatait tartalmazza; I/B része azokét a tanulmányokét, amelyeket ebben a kiadványban idézek; II. része a koncepciómat érint diszkussziókét, elemzésekét, interjúkét; III. része az általam írt magyar nyelv visszatekintésekét. 
Valamennyi írásom bibliográfiája 1990-ig Petőfi 1991-ben, 1990-tl Petőfi 1997-ben található meg. (E kiadványok adatait lásd a Bibliográfiai tájékoztató I/A részében.)

I/A

Petőfi S. János,		
1990	Szöveg, szövegtan, melemzés. Textológiai tanulmányok. szerk. E. Benkes Zsuzsa. Budapest, Országos Pedagógiai Intézet.	

1991	A humán kommunikáció szemiotikai elmélete felé. Szövegnyelvészet – Szemiotikai Textológia. / Towards a Semiotic Theory of the Human Communication. Text Linguistics – Semiotic Textology. Szeged, Gold Press. (Kétnyelv kiadás.)	

Petőfi S. János—Benkes Zsuzsa,	
1992	Elkallódni megkerülni. Versek kreatív megközelítése szövegtani keretben. Veszprém, Országos Továbbképz, Taneszközfejleszt és Értékesít Vállalat.	

Benkes Zsuzsa—Petőfi S. János,	
1993	A vers és próza kreatív-produktív megközelítéséhez. Alapfeladat-típusok. Budapest, Országos Közoktatási Szolgáltató Iroda.	

Petőfi S. János—Bácsi János—Benkes Zsuzsa—Vass László,	
1993	Szövegtan és verselemzés. Budapest, Pedagógus Szakma Megújítása Projekt Programiroda.	

Petőfi S. János,	
1994	A jelentés értelmezésérl és vizsgálatáról. A mondatszemiotikától a szövegszemiotikáig (Tanulmányok). Párizs—Bécs—Budapest, Magyar Mhely.	

Petőfi S. János—Bácsi János—Békési Imre—Benkes Zsuzsa—Vass László,	
1994	Szövegtan és prózaelemzés. A rövidpróza kreatív-produktív megközelítéséhez. Budapest, Trezor Kiadó.	
 
Benkes Zsuzsa—Nagy L. János—Petőfi S. János,	
1996	Szövegtani kaleidoszkóp 1. Antológia. Budapest, Nemzeti Tankönyvkiadó.	

Benkes Zsuzsa—Petőfi S. János,	
1996	Szövegtani kaleidoszkóp 2. Bevezetés a szövegmegformáltság elemzésébe. Budapest, Nemzeti Tankönyvkiadó.	

Petőfi S. János,	
1996a	Az explicitség biztosításának feltételei és lehetségei természetes nyelvi szövegek interpretációjában. A szemiotikai textológiai értelmez interpretáció néhány aspektusa. Budapest, A MTA Nyelvtudományi Intézete.	

1996b	Több mediális összetevvel rendelkez irodalmi szövegek elemzése. szerk. Benkes Zsuzsa [= Multimédia (1)] Budapest, OKSzI.	

1996c	Kultúrák metszéspontján. Nyelvjátékérzékeny szövegkompetencia mint a köznapi, a tudományos, az irodalmi, a mvészi stb. kommunikáció eredményességének feltétele: MNY. XXXIV, szerk. Sebestyén Árpád. Debrecen, KLTE Kiadó, 3-20.	

1997	A humán kommunikáció szemiotikai elmélete felé 2. Szemiotikai-textológia – kreatív szövegmegközelítés – multimedialitás. Szeged, JGyTF Kiadó. (Megjelenés alatt.)	

Petőfi S. János—Benkes Zsuzsa,	
1997	Beszélgetés a szövegtanról és a szövegtan oktatásáról. (Az  Iskolakultúra cím folyóirat számára készül 12 részre tervezett írás.)	

Bevezetés & 1. A szövegfogalom értelmezése: Iskolakultúra. 1997/4, pp. 32-44. 	
2. A szövegtani kutatás diszciplináris környezete  szövegtanok  a szövegtanok alkalmazási területei: Iskolakultúra.1997/5, pp. 63-71.	
3. Az általános szemiotikai szövegtan interdiszciplináris megalapozása (I): Iskolakultúra. 1997/6-7, pp. 31-39.	
4. Az általános szemiotikai szövegtan interdiszciplináris megalapozása  (II): Iskolakultúra. 1997/8. 	

Benkes Zsuzsa—Petőfi S. János,	
1997	A kreatív szövegmegközelítés aspektusai. Módszertani segédkönyv. Szeged, JGyTF Kiadó. (Elkészületben.)	

Petőfi S. János—Békési Imre (szerk.),	
	Szemiotikai szövegtan, Szeged, JGyTF Kiadó.	

1. A szövegtani kutatás néhány alapkérdése. 1990;	
2. A magyar szövegkutatás irodalmából (I). 1991;	
3. A magyar szövegkutatás irodalmából (II). 1991;	
4. A verbális szövegek megözelítésének aspektusaihoz (I). 1992.	

Petőfi S. János—Békési Imre—Vass László (szerk.),	
	Szemiotikai szövegtan, Szeged, JGyTF Kiadó.	

5. Szövegtani kutatás: témák, eredmények, feladatok. 1992;	
6. A verbális szövegek megözelítésének aspektusaihoz (II). 1993;	
7. A multimediális kommunikátumok szemiotikai textológiai megközelítéséhez. 1994;	
8. A verbális szövegek megözelítésének aspektusaihoz (III). 1995;	
9. A szemiotikai szövegtani kutatás diszciplináris környezetéhez (I). 1996;	
10. A szemiotikai szövegtani kutatás diszciplináris környezetéhez (II). 1997 (Megjelenés alatt.);	
11. A szemiotikai szövegtani kutatás diszciplináris környezetéhez (III). 1997 (Elkészületben.).	

I/B

Petőfi S. János, 	
1984	Szövegkompozíció makro- és mikroszinten. Metodológiai megjegyzések a kompozíció kohezív szerkezetének elemzéséhez: Híd (Novi Sad), június, 856‑873.	

1985	Szövegszerkezet és jelentés. Kosztolányi “Akarsz‑e játszani?” című versének elemzése: Híd (Novi Sad), október, 1313‑1329.	

1986	Report: European research in semiotic textology. A historical thematic, and bibliographical guide: Folia Linguistica XX, 545‑571. (Ennek az áttekintésnek német változatához lásd: Untersuchungen zur semiotischen Textologie in Europa. Eine historische, thematische und bibliographische Übersicht: Finlance. The Finnish Journal of Language Learning and Language Teaching IV, 1985, 1‑30; olasz változatához lásd: La ricerca sulla testologia semiotica in Europa. Una guida storica, tematica e bibliografica: Studi Italiani di Linguistica Teorica ed Applicata XIV, 1985, 371‑400.)	

1993	A koreferencia elemzéséhez. Illyés Gyula: Ady örökségéről. Részlet: Egyetemi Fonetikai Füzetek 8. szerk. Bolla Kálmán. Budapest, ELTE Fonetikai Tanszék, 143-149.	

1994a	A szöveg-összefüggőségre utaló nyelvi elemek vizsgálatához: MNy. 90/1:19-30.	

1994b	Some aspects of the syntactic and semantic text-composition: The topic-comment structure of initial text sentences from a semiotic textological point of view: The Syntax of Sentence and Text, edited by Sv%tla Cmejrkova and František Šticha. Amsterdam—Philadelphie, John Benjamnins Publishing Company, 165-178.	

II.

E. Benkes Zsuzsa—Horváth Tamás,	
1990	Beszélgetés Petfi S. Jánossal: Petőfi S. János, Szöveg, szövegtan, műelemzés. Textológiai tanulmányok. szerk. E. Benkes Zsuzsa. Budapest, Országos Pedagógiai Intézet, 200-214.	

Békési Imre—Csúri Károly—Nagy L. János—Petőfi S. János,	
1990	Diszkusszió: Szövegtan, interpretáció, interdiszciplinaritás: Szemiotikai szövegtan 1. A szövegtani kutatás néhány alapkérdése. [= Acta Acad. Paed. Szegediensis, Ser. Ling.-Litt.-Aest.] szerk. Petőfi S. János és Békési Imre. Szeged, 57-83.	

Petőfi S. János,	
1990	Az irodalmi mvek elemzésétl a multimediális kommunikáció szemiotikai elmélete felé. 25 év textológiai kutatás: visszatekintés, kitekintés: Szemiotikai szövegtan 1. A szövegtani kutatás néhány alapkérdése. [= Acta Acad. Paed. Szegediensis, Ser. Ling.-Litt.-Aest.] szerk. Petőfi S. János és Békési Imre. Szeged, 127-133.	

Máté Jakab,	
1993	Petfi S. János általános nyelvészeti és szövegtani tevékenysége: Régi és új peregrináció. Magyarok külföldön, külföldiek Magyarországon. (A III. Nemzetközi Hungarológiai Kongresszuson — Szegeden, 1991. augusztus 12. és 16. között — elhangzott eladások.) szerk. Békési Imre, Jankovics József, Kósa László és Nyerges Judit. Budapest—Szeged, Nemzetközi Magyar Filológiai Társaság – Scriptum Kft., 1349-1359.	

Petőfi S. János,	
1993	Megjegyzések a szemiotikai szövegtan általam kidolgozott koncepciójához: Régi és új peregrináció. Magyarok külföldön, külföldiek Magyarországon. (A III. Nemzetközi Hungarológiai Kongresszuson — Szegeden, 1991. augusztus 12. és 16. között — elhangzott eladások.) szerk. Békési Imre, Jankovics József, Kósa László és Nyerges Judit. Budapest—Szeged, Nemzetközi Magyar Filológiai Társaság – Scriptum Kft., 1406-1408.	

Tavaszi Hajnal,	
1994	Petőfi S. János, Jelentést rendelni a szöveghez. Beszélgetés a szövegtan professzorával: Korunk. 3. évf. V/1, január, 21-24.	

Petőfi S. János—Békési Imre—Vass László (szerk.),	
1995	Diszkusszió: A szövegtani kutatás néhány aktuális kérdése 2. A szemiotikai textológia felépítésének és alkalmazásának néhány aspektusa: Szemiotikai szövegtan 8. A verbális szövegek szemiotikai megközelítésének aspektusaihoz (III). Szeged, JGyTF Kiadó, 1995, 189-236. (Bencze Lóránt, Berszán István, Bókay Antal, Máté Jakab, Palotásné Nagy Éva, Raisz Rózsa, Szabó Zoltán és Wacha Imre kérdéseire válaszolnak Benkes Zsuzsa, Petfi S. János és Vass László.)	

III.

A.

Petőfi S. János,	
1991	Szövegnyelvészetrl és textológiáról egyes szám els személyben: A nyelvészetrl egyes szám els személyben. szerk. Sz. Bakró-Nagy Marianne és Kontra Miklós. Budapest, A MTA Nyelvtudományi Intézete, 213-223.	

1993	A szemiotikai szövegtan mint határtudomány. Szövegtani kutatás magyar nyelvi és szociokulturális háttérrel: Régi és új peregrináció. Magyarok külföldön, külföldiek Magyarországon. (A III. Nemzetközi Hungarológiai Kongresszuson — Szegeden, 1991. augusztus 12. és 16. között — elhangzott eladások.) szerk. Békési Imre, Jankovics József, Kósa László és Nyerges Judit. Budapest—Szeged, Nemzetközi Magyar Filológiai Társaság – Scriptum Kft., 1203-1218.	

B.

Petőfi S. János,	
1991	Utam a szemiotikai szövegtanhoz: 1. 1961-1966. A matematikai-nyelvészeti orientáció idszaka: Könyv Papp Ferencnek. szerk. Hunyadi László et alii. Debrecen, KLTE, 385-392.	

1993	Utam a szemiotikai szövegtanhoz: 2. 1967-1969: A nyelvi malkotások egy nyelvészeti megalapozottságú strukturális interpretációelméletének körvonalazása felé: Szemiotikai Szövegtan 6. A verbális szövegek szemiotikai megközelítésének aspektusaihoz (II). szerk. Petőfi S. János, Békési Imre és Vass László. Szeged, JGyTF Kiadó, 205-218.	

1995	Utam a szemiotikai szövegtanhoz: 3. 1970-1971. Egy nyelvészeti megalapozású kotextuális szövegelmélet koncepciójának felvázolása: Szemiotikai szövegtan 8. A verbális szövegek szemiotikai megközelítésének aspektusaihoz (III). szerk. Petőfi S. János, Békési Imre és Vass László. Szeged, JGyTF Kiadó, 237-248.	

1996	Utam a szemiotikai szövegtanhoz: 4. 1972-1973. A kotextuális szövegelmélet tulajdonságai vizsgálatának idszaka (I): Szemiotikai szövegtan 9. A szemiotikai szövegtani kutatás diszciplináris környezetéhez (I). szerk. Petőfi S. János, Békési Imre és Vass László. Szeged, JGyTF Kiadó, 265-272. 	

1997	Utam a szemiotikai szövegtanhoz: 5. 1974-1975. A kontextuális szövegelmélet tulajdonságai vizsgálatának időszaka (II): Szemiotikai szövegtan 10. A szemiotikai szövegtani kutatás diszciplináris környezetéhez (II). szerk. Petőfi S. János, Békési Imre és Vass László. Szeged, JGYTF Kiadó. (Megjelenés alatt.) 	

***

1994	Utam a szemiotikai szövegtanhoz. 12. 1988-1989. A multimediális irányultság kezdeti idszaka. 13. 1990-1991. A szemiotikai textológia koncepciójának végleges kialakítása felé: Szemiotikai szövegtan 7. A multimediális kommunikátumok szemiotikai textológiai megközelítéséhez. szerk. Petőfi S. János, Békési Imre és Vass László. Szeged, JGyTF Kiadó, 157-174.	

Officina Textologica 1.
A polyglot research program in textology/text linguistics

The main function of the series Officina Textologica is to create a polyglot and (if possible) integrative forum for scholars working on or interested in problems of textology/text linguistics. The topics dealt with in this first volume, which is meant to be programmatic, are as follows:

1. The disciplinary environment of text study
 Text linguistics and textology in text study
The central concern of this chapter is the definition of the relationship between textology and text linguistics as well as of their place within the  discipline and environment of text study. The author outlines this environment, globally referring to the fields of research that text study is or can be related to. He also summarizes the most important questions (relating to textology, text linguistics, their definitions, the study of text-creating factors, the given theoretical framework, etc.) that must be answered before an explicit heuristics of textology and text linguistics can be developed.

2. The relation of text linguistics and textology in introductions to textology and text linguistics, readers, congress proceedings, monographs and text grammars
Since the creation of a common theoretical background is essential in fruitful interaction, it is necessary to enumerate those publications in textology/text linguistics which need to be reinterpreted in order to broaden the possible scopes of textology/text linguistics. The author finds it a task of primary importance to compile a bibliography surveying such publications, to which the disciplinary environment appears to provide the most suitable framework. With this in mind, he supplies a (thematically arranged) systematic bibliography that reveals which types of publications he considers important to include.

3. Aspects of the text linguistic/textological analysis and description of text-creating factors
This chapter discusses the two most important factors in establishing textual cohesion: coreferential elements and coreference relationships on the one hand, and the linear organization of text-creating elements on the other. Three possible approaches to analyzing coreferentiality are exemplified: analysis of a single coreference chain within the text; demonstration of several coreference chains in isolation from the text, enumerating the elements regarded as coreferential; and the demonstration of textual coreference by substitution of all referred factors with special names and indices. Examples are given of the partial analysis of the combinatorially possible vs. actually acceptable linear orders of text sentence components. This is done without discussing the question of when the tools of text linguistics alone are sufficient for the analysis and when one has to resort to methods applied in textology. The chapter also outlines the analytical and creative approach to the analysis of coreferentiality and the possible linear arrangements of text sentence components.

4. System linguistics and the linguistics of the use of elements of the language system from a text linguistic/textological perspective
The textological/text linguistic analysis of texts makes demands on the linguistics of system sentences. This chapter summarizes the procedures that system linguistics should accommodate to permit the representation of connectedness, cohesion and coherence between text sentences, of coreference relationships, and the explicit analysis of possible linear orders of text-sentence constituents. Examples are given of the possible ways of representing nuclear and non-nuclear simple, and complex sentences. The author emphasizes the importance and usefulness of coreference indices and the fact that the application of these requires a special structuring of sentence representations.

5. Semiotic textology as a theoretical framework for text linguistics
This chapter discusses the basic principles of what the author calls semiotic textology: the theoretical framework that he proposes to use as a vantage point for this research program. He outlines the basic properties of the discipline (scope, objectives, methods) that justify the use of the term. Semiotic textology regards text as a complex sign, with regard to which the primary task is the definition of (system-invariant) structure: components, types of organization, levels and units of compositionality. To facilitate the analysis of predominantly verbal texts, possible types of interpretations are also defined, dwelling on interpretation bases used in semiotic textology and the possibilities of selecting or creating them.
6. Proposed structure of the series Officina Textologica
To attain the objective of the series, i.e. to create a special forum (or fictive round table) for scholars working on and interested in the problems of text study, the series plans to invite papers on specially selected issues and to publish thematic volumes. This chapter contains the list of these main thematic groups. 
The volume ends with a select bibliography that contains the bibliographic data of the publications written, co-authored or edited by the author in Hungarian.

The English version of this volume is now in preparation.

Az Officina Textologica kötetei:
Szerkesztő: Petőfi S. János

Megjelent:

1. Egy poliglott szövegnyelvészeti-szövegtani kutatóprogram. szerk. Petőfi S. János. Debrecen, Kossuth Egyetemi Kiadó, 1997. (Magyar nyelven.)

Előkészületben:

1. Egy poliglott szövegnyelvészeti-szövegtani kutatóprogram. szerk. Petőfi S. János. Debrecen, Kossuth Egyetemi Kiadó. (Angol nyelven.)

2. A koreferenciarelációk elemzésének lehetséges megközelítései. szerk. Petőfi S. János. Debrecen, Kosuth Egyetemi Kiadó.

3. Szövegmondat-összetevők lehetséges lineáris elrendezéseinek elemzéséhez.  szerk. Sziszainé Nagy Irma. Debrecen, Kossuth Egyetemi Kiadó.

4. A koreferenciarelációk összehasonlító elemzéséhez. szerk. Kiss Sándor. Debrecen, Kossuth Egyetemi Kiadó.

Levelezési cím:
Kossuth Lajos Tudományegyetem, Francia Tanszék
Kiss Sándor
4010 Debrecen, Pf. 47.
Tel.: (52) 316-666/2138
E-mail: kisss@tigris.klte.hu

Kossuth Lajos Tudományegyetem, Magyar Nyelvtudományi Tanszék
Dobi Edit
4010 Debrecen, Pf. 54.
Tel.: (52) 316-666/2193
Fax: 52/412-336
E-mail: dobie@tigris.klte.hu

METALINGUISTICA
Herausgegeben von/edited by
András Kertész

Die Reihe Metalinguistica ist ein Forum für Untersuchungen, die theoretische, methodologische und philosophische Probleme der linguistischen Forschung thematisieren.

The series Metalinguistica is a forum for studies focussing on theoretical, methodological and philosophical problems of linguistic inquiry.

1.	András Kertész (Hrsg.): Sprache als Kognition – Sprache als Interaktion. Studien zum Grammatik-Pragmatik-VerhÀltnis. 1995. 280 S., zahlr. Darst. ISBN 3-631-47705-8. DM 89,-.
2.	Tibor Laczkó: The Syntax of Hungarian Noun Phrases. A Lexical-Functional Approach. 1995. 207 pp., num. tab. and graph. ISBN 3-631-47791-0. DM 65,-.
3.	Péter Pelyvás: Subjectivity in English. Generative Grammar Versus the Cognitive Theory of Epistemic Grounding.  1996. 208 pp., num. tab. and graph. ISBN 3-631-49534-X. DM 65,-.
4.	András Kertész (Hrsg.): Metalinguistik im Wandel. Die “kognitive Wende” in Wissenschaftstheorie und Linguistik. 1997. 232 S., 1. Abb., 2 Graf. ISBN 3-631-30635-0. DM 69,-.
5.	Gábor Alberti: Argument Selection. 1997. 208 pp., num. tab. and graph. DM 69,- (in press).
6.	Zsuzsanna Iványi: Wortsuchprozesse. Eine gesprÀchsanalytische Untersuchung und ihre wissenschaftsmethodologischen Konsequenzen. 1998. 250 S., DM 69,- (im Druck). 

PETER LANG
Frankfurt am Mein—Berlin—Bern— New York—Paris—Wien

Anschrift der Redaktion:
Lajos-Kossuth-UniverstÀt
Institut für Germanistik, Lehrstuhl für germanistische Linguistik
Pf. 47., H-4010 Debrecen, Ungarn
Tel.: (36)(52)316-666; 
Fax: (36)(52)412-336
E-mail: akertesz@tigris.klte.hu
SZEMIOTIKAI SZÖVEGTAN 
Szerkesztők: Petőfi S. János—Békési Imre	

Tanulmányok, recenziók, bibliográfiák és repertóriumok a dominánsan verbális humán kommunikáció kutatása köréből.

1.	A szövegtani kutatás néhány alapkérdése. 1990;	
2.	A magyar szövegkutatás irodalmából (I). 1991;	
3.	A magyar szövegkutatás irodalmából (II). 1991;	
4.	A verbális szövegek megözelítésének aspektusaihoz (I). 1992.	

Szerkesztők: Petőfi S. János—Békési Imre—Vass László 	

5.	Szövegtani kutatás: témák, eredmények, feladatok. 1992;	
6.	A verbális szövegek megözelítésének aspektusaihoz (II). 1993;	
7.	A multimediális kommunikátumok szemiotikai textológiai megközelítéséhez. 1994;	
8.	A verbális szövegek megözelítésének aspektusaihoz (III). 1995;	
9.	A szemiotikai szövegtani kutatás diszciplináris környezetéhez (I). 1996;	
10.	 A szemiotikai szövegtani kutatás diszciplináris környezetéhez (II). 1997 (Megjelenés alatt.);	
11.	 A szemiotikai szövegtani kutatás diszciplináris környezetéhez (III). 1997 (Elkészületben.).

Szeged, JGYTF Kiadó

Levelezési cím:
Juhász Gyula Tanárképző Főiskola, Magyar Nyelvészeti Tanszék
Vass László
Szeged, Boldogasszony sgt. 6.
Tel.: (62) 454-000	
RESERACH IN TEXT THEORY
UNTERSUCHUNGEN ZUR TEXTTHEORIE
Walter de Gruyter Co. Berlin—New York
Editor: János S. Petőfi, Macerata, Italy

A sorozat célja az, hogy lehetőséget adjon olyan monográfiák, konferenciaakták és tanulmánykötetek megjelenésére, amelyek általános szövegelméleti kérdésekkel, illetőleg különböző típusú szövegek elemzésével, interpretálásának kérdéseivel foglalkoznak. A sorozat vitafórumot kíván teremteni mindazoknak, akik szövegkutatással foglalkoznak, függetlenül attól, hogy milyen diszciplínák képviselői.

1.	Teun A. van Dijk and János S. Petőfi (eds.):
Grammars and Descriptions (Studies in Text Theory and Text Analysis), 1977.

2.	Wolfgang U. Dressler (ed.):
Current Trends in Text Linguistics, 1977.

3.	Wolfgang Burghardt and Klaus Hölker (eds.):
Text Processing — Textverarbeitung (Papers in Text Analysis and Textdescription — BeitrÀge zur Textanalyse und Textverarbeitung), 1979.

4.	János S. Petőfi (ed.): 
Text and Discourse Constitution (Empirical Aspects, Theoretical Approaches), 1987.

5.	Dieter Metzing (ed.):
Frame Conceptions and Text Understanding, 1979.

6.	Hans-Jürgen Eikmeyer and Hannes Rieser (eds.):
Words, Worlds and Contexts (New Approaches in Word Semantics), 1981.

7.	Gert Rickheit and Michael Bock (eds.):
Psycholinguistic Studies in Language Processing, 1983.

8.	Dafydd Gibbon and Helmut Richter (eds.):
Intonation, Accent and Rhythm (Studies in Discourse Phonology), 1984.
9.	Thomas T. Ballmer (ed.):
Linguistic Dynamics (Discourse, Procedures and Evolution), 1985.

10.	 Teun A. van Dijk (ed.):
Discourse and Communication (New Approaches to the Analysis of Mass Media Discourse and Communication), 1985.

11.	 László Halász (ed.):
Literary Discourse (Aspects of Cognitive and Social Psychological Approaches), 1987.

12.	 W. Heydrich, F. Neubauer, J. S. Petőfi, E. Sözer (eds.):
Connexity and Coherence (Analysis of Text and Discourse), 1989.

13.	 Dietrich Meutsch and Reinhold Viehoff (eds.):
Comprehension of Literary Discourse (Results and Problems of Interdisciplinary Approaches), 1989.

14.	 Sture Allén (ed.):
Possible Worlds in Humanities, Arts and Sciences (Proceedings of Nobel Symposium 65), 1989.

15.	 Heinrich F. Plett (ed.):
Intertextuality, 1991.

16.	 Hartmut Schröder (ed.):
Subject-oriented Texts (Languages for Special Purposes and Text Theory), 1991.

17.	 Antonio García-Berrio:
A Theory of the Literary Text, 1992.

18.	 Roger G. van de Velde:
Text and Thinking
On Some Roled of Thinking in Text Interpretation, 1992.

19.	 Rachel Fordyce and Carla Marello (eds.):
Semiotics and Linguistics Alice’s Worlds, 1994.

20.	 János S. Petőfi and Terry Olivi (eds.):
Approaches to Poetry
Some Aspects of Textuality, Intertextuality and Intermediality, 1994.

21.	 Uta M. Quasthoff (ed.):
Aspekts of Oral Communication, 1995.

22.	 Gert Rickheit and Cristopher Habel (eds.):
Focus and Coherence in Discourse Processing, 1995.

Information:
Petőfi Sándor János
Universit$ Degli Studi di Macerata, Facolt$ di Lettere e Filosofia
Dipertimento di Filosofia e Scienze Umane
Via Garibaldi 20.
I - 62100 Macerata
Tel.: 39/733/258-306
Fax: 39/733/235-339
E-mail: petofi@mercurio.it
A Kossuth Lajos Tudományegyetem
 kiadványaiból:

STUDIES IN LINGUISTICS

is the journal of the Department of English Linguistics, Lajos Kossuth University, Debrecen, Hungary. It was begun in 1991, as a supplement to Hungarian Studies in English, more recently The Hungarian Journal of English and American Studies (HJEAS), the journal of the Institute of English and American Studies, now specializing in literature.
Studies in Linguistics  has always considered it to be its major task to provide a forum for the research work going on in the department that publishes it. The major contributors are the lecturers working there and researchers from Hungary and abroad who are associated with it. Its Board of Editors includes József Andor, Béla Hollósy, László Komlósi, Béla Korponay, Zoltán Kövecses, Tibor Laczkó, Péter Pelyvás and Günter Radden.
We believe that a university department can do its job best if it tries to cover all areas relevant to the discipline in research as well as in teaching. This is felt to be especially relevant in linguistics, a discipline in which, after the relative homogeneity of the past two or three decades, diversity is becoming apparent again, with fewer and fewer linguists believing firmly that they have the answer to everything.
Studies in Linguistics publishes papers on experimental phonetics, morphology, lexicology, (computational) lexicography, Case grammar, the theory of government and binding, lexical-functional grammar, semantics, cognitive grammar, pragmatics and corpus linguistics.

Contents of our forthcoming issue: 
Ken Turner: Semantics ... Is A Perfectly Respectable Linguistic Activity; Olga Campbell: Face-Work - Through The Eyes Of Psychologists; Alistair Wood: The Role Of The Communicator In Relevance Theory: A Question Of Balance; Ildikó Nagy: Instruments As Agents; Judit Kiss-Gulyás: Directions In Researching The L2 Acquisition Of Relative Clauses 1: The Case Of Linguisctic Theory-Motivated Research; Péter Pelyvás: Cognitive Predicates and Epistemic Grounding; Béla Korponay: The English Equivalents Of Hungarian Frequentative Verbs; Tibor Laczkó: Variations On The Theme Of Thematic Roles; Sándor Rot: Irish English and Problems of the Macrostructure of Irish Culture; Attila Cserép: The Compositionality of Idioms; Béla Hollósy: Text and String Handling for Lexicographic Purposes in FoxPro; 

Review: Túl a Kecegárdán (Beyond the Castle Garden). An American Hungarian Dictionary of the Calumet Region.  Reviewed by J. Csapó.

Megjelent kötetek:

Studies in Linguistics I. (A Supplement to Hungarian Studies in English). Korponay, Béla—Pelyvás Péter (szerk.).  Debrecen, KLTE, 1991. 88 lap.

Studies in Linguistics II. (A Supplement to Hungarian Studies in English). Hollósy, Béla—Korponay, Béla—Laczkó Tibor (szerk.). Debrecen, KLTE, 1993. 99 lap.

Studies in Linguistics III. (A Supplement to the Hungarian Journal of English and American Studies). Korponay, Béla—Pelyvás Péter (szerk.). Debrecen, KLTE, 1994. 171 lap.

Előkészületben:

Studies in Linguistics IV. (A Supplement to the Hungarian Journal of English and American Studies). Korponay, Béla—Pelyvás Péter (szerk.). Debrecen, KLTE, 180 lap

For further information, please contact:
Department of English Linguistics, Lajos Kossuth University
H - 4010 Debrecen, Pf. 73.
Phone: (36) 52 316-666/2192
e-mail: pelyvas@pmail.arts.klte.hu

MAGYAR NYELVJÁRÁSOK
A Magyar Nyelvtudományi Tanszék évkönyve
Szerkesztő: Sebestyén Árpád

Magyar Nyelvjárások I. Szerk. Bárczi Géza. Debrecen, 1951. (271 lap) 

Magyar Nyelvjárások II. Szerk. Kálmán Béla. Budapest, 1953. (189 lap) 

Magyar Nyelvjárások III. Szerk. Kálmán Béla (D. Bartha Katalin, Papp István). Budapest, 1956. (223 lap) 
Magyar Nyelvjárások IV. Szerk. Kálmán Béla (D. Bartha Katalin, Papp István). Budapest, 1957. (208 lap) 

Magyar Nyelvjárások V. Szerk. Kálmán Béla (D. Bartha Katalin, Papp István). Budapest, 1959. (199 lap) 

Magyar Nyelvjárások VI. Szerk. Kálmán Béla (D. Bartha Katalin, Papp István). Budapest, 1960. (161 lap) 

Magyar Nyelvjárások VII. Szerk. Kálmán Béla (Papp István). Budapest, 1961. (191 lap) 

Magyar Nyelvjárások VIII. Szerk. Kálmán Béla (Papp István). Budapest, 1962. (184 lap) 

Magyar Nyelvjárások IX. Szerk. Kálmán Béla. Budapest, 1963. (196 lap) 

Magyar Nyelvjárások X. Szerk. Kálmán Béla. Budapest, 1964. (171 lap) 

Magyar Nyelvjárások XI. Szerk. Kálmán Béla. Debrecen, 1965. (195 lap) 

Magyar Nyelvjárások XII. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1966. (211 lap) 

Magyar Nyelvjárások XIII. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1967. (191 lap) 

Magyar Nyelvjárások XIV. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1968. (137 lap) 

Magyar Nyelvjárások XV. Szerk. Kálmán Béla (Papp István, Sebestyén Árpád). Debrecen, 1969. (160 lap) 

Magyar Nyelvjárások XVI. Szerk. Kálmán Béla (Papp István, Sebestyén Árpád). Debrecen, 1970. (153 lap) 

Magyar Nyelvjárások XVII. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1971. (183 lap) 

Magyar Nyelvjárások XVIII. Szerk. Kálmán Béla (Papp István, Sebestyén Árpád). Debrecen, 1972. (183 lap) 

Magyar Nyelvjárások XIX. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1973. (164 lap) 

Magyar Nyelvjárások XX. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1974. (173 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXI. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1975. (189 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXII. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1979. (174 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXIII. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1980. (211 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXIV. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1982. (175 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXV. Szerk. Sebestyén Árpád. Debrecen, 1983. (209 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXVI-XXVII. Szerk. Kálmán Béla (Sebestyén Árpád). Debrecen, 1984-1985. (296 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXVIII-XXIX. Szerk. Sebestyén Árpád. Debrecen, 1990. (216 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXX. Szerk. Sebestyén Árpád. Debrecen, 1992. (209 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXXI. Szerk. Sebestyén Árpád. Debrecen, 1993. (197 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXXII. Szerk. Sebestyén Árpád. Debrecen, 1995. (217 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXXIII. Szerk. Sebestyén Árpád. Debrecen, 1996. (228 lap) 

Magyar Nyelvjárások XXXIV. Szerk. Sebestyén Árpád. Debrecen, 1997. (263 lap)
Szerkesztőség címe, információk:
Kossuth Lajos Tudományegyetem, Magyar Nyelvtudományi Tanszék
4010 Debrecen, Pf. 54.
Tel.: (52) 316-666/2522
E-mail: bakaduma@tigris.klte.hu

 
SPRACHTHEORIE UND GERMANISTISCHE LINGUISTIK
Herausgegeben von: András Kertész

Zielsetzung: Sprachtheorie und germanistische Linguistik ist eine in unregelmÀßiger Folge erscheinende Schriftreihe für Arbeitspapiere, die am Lehrstuhl für germanistische Linguistik der Lajos-Kossuth-UniersitÀt Debrecen angefertigt oder prÀsentiert wurden. Sie setzt sich zum Ziel, Forschungen zur germanistischen Linguistik zu fördern, die auf sprachtheoretisch reflektierte Weise betrieben werden und mit Grundlagenproblemen der theoretischen Linguistik verbunden sind. Die Urheberrechte bleiben bei den Autoren.

Referatenorgane: Sprachtheorie und germanistische Linguistik wird in den folgenden Referatenorganen oder Datenbanken angeführt oder referiert: Bibliographie Linguistischer Literatur (Frankfurt: Klostermann), Germanistik (Tübingen: Niemeyer), International Bibliography of Periodical Literature (Osnabrück: Zeller), Linguistics and Language Behavior Abstracts (San Diego: Sociological Abstracts), MLA Directory of Periodicals (New York: MLA),  MLA Bibliography (New York: MLA).

Bezugsmöglichkeiten: Sprachtheorie und germanistische Linguistik wird im internationalen Tauschverfahren angeboten. Anfragen sind an die Redaktion zu richten.
Lajos Kossuth Universitätsverlag

Anschrift der Redaktion:
Lajos Kossuth UniverstÀt
Institut für Germanistik, Lehrstuhl für germanistische Linguistik
Pf. 47., H-4010 Debrecen, Ungarn
Tel.: (36)(52)316-666; Fax: (36)(52)412-336
E-mail: akertesz@tigris.klte.hu

AZ ITALIANISTICA DEBRECENIENSIS 
monográfiasorozatában megjelent kötetek:
Sorozatszerkesztő: Madarász Imre

Megjelent kötetek:

1.	Madarász Imre: Az Alpokon innen és túl… A francia forradalom hatása az olasz irodalomra. Nemzeti Tankönyvkiadó. Budapest, 1995.

2.	Bitskey István: Hungáriából Rómába. A római Collegium Germanicum Hungaricum és a magyarországi barokk művelődés. Nemzeti Tankönyvkiadó. Budapest, 1996.
3.	Jászai Magda: A kereszténység védőbástyája — olasz szemmel. Az olasz kortárs írók a XV-XVIII. századi Magyarországról. Nemzeti Tankönyvkiadó. Budapest, 1996.

Levelezési cím:
Madarász Imre
Kossuth Lajos Tudományegyetem, Olasz Tanszék
4028 Debrecen, Simonyi u. 14.
Tel.: (52) 315-700, 412-424

STUDIA ROMANICA de DEBRECEN
Publication annuelle du Département de Français
de ľUniversité Lajos-Kossuth de Debrecen

Titres parus

Series Litteraria (sous la direction de T. Gorilovics)
1.	T. Gorilovics, Recherches sur les origines et les sources de la pensée de Roger Martin du Gard, 1962.
2.	P. Lakits, La Châtelaine de Vegri et ľévolution de la nouvelle courtoise, 1966.
3.	T. Kardos, Studi e ricerche umanistiche italo-ungheresi, 1967.
4.	P. Egri, Survie et réinterprétation de la forme proustienne: Proust – Déry – Semprun, 1969.
5.	A. Szabó, Ľaccueil critique de la Paul Valéry en Hongrie, 1978.
6.	T. Gorilovics, La Légende de Victor Hugo de Paul Lafargue, 1979.
7.	K. Halász, Structures narratives chez Chrétien en Hongrie, 1978.
8.	F. Skutta, Aspects de la narration dans les romans de Marguerite Duras, 1981.
9.	Roger Martin du Gard, 1983.
10.	 Jean-Richard Bloch, 1984.
11.	 Analyses de romans, 1985.
12.	 Figures et images de la condotion humaine dans la littérature française du dix-neuvième siècle, 1986.
13.	 G. Tegyey, Analyse structurale du récit chez Colette, 1988.
14.	 T. Gorilovics, Correspondance (1921-1939) de Jean-Richard Bloch et André Monglond, 1989.
15.	 L. Szakács, Le sens de ľespace dans La Fortune des Rougon ďEmile Zola, 1990.
16.	 A. Szabó, Le personnage sandien, Constantes et variations, 1991.
17.	 K. Halász, Images ďauteur dans le roman médiéval (XIIe-XIIIe siècles), 1992.
18.	 Retrouver Jean-Richard Bloch, 1994.
19.	 G. Tegyey, Ľinscription du personnage dans les romans de Rachilde et de Marguerite Audoux, 1995.

Bibliothèque Française No 1.
Le chantier de George Sand * George Sand et ľétranger. Actes du Xe Colloque International George Sand, 1993.

Series Linguistica (sous la direction de S. Kiss)
1.	L. Gáldi, Esquisse ďune historie de la versification roumaine, 1964.
2.	S. Kiss, Les transformations de la structure syllabique en latin tardif, 1972.
3.	Etudes contrastives sur le français et le hongrois, 1974.
4.	S. Kiss, Tendances évolutives de la syntaxe verbale en latin tardif, 1982.
5.	S. Kiss—F. Skutta, Analyse grammaticale – analyse narrative, 1987.

Rédaction:
Kossuth Lajos Tudományegyetem, Francia Tanszék
4010 Debrecen, Pf. 47.
Tel.: (52) 316-666/2138
E-mail: kisss@tigris.klte.hu