### Babits Mihály (1883-1941)
Az induló Babits az európai századforduló esztéticizmusát követő, bölcseleti igényű tárgyias lírával jelentkezett (Levelek Iris koszorújából, 1909, Herceg, hátha megjön a tél is, 1911). Korai ars poeticája (A lírikus epilógja, 1903) a maga köréből kikívánkozó én és a külvilág benne zajló harcát fejezi ki. Nagyszerű formaérzék jellemzi költészetét, valamint a klasszikus ókori és a századvégi dekadens művészet mély megélése. 1911-ben Pestre került, a nagyváros kitágította látókörét, már közéleti problémákra is felfigyelt. Ekkor írta első jelentősebb elbeszélő művét, A gólyakalifa című regényt (1913), amely először a Nyugatban jelent meg. Bár novellákat és kritikákat is publikált itt, a legfontosabbak a versei (köztük olyanok, mint a Messze... messze... vagy A Danaidák). A Recitativ című verseskötet (1916) már a háború okozta válságot és az általa kiváltott fordulatot jelezte Babits költői pályáján. Háborúellenes verseket írt (Húsvét előtt, 1916, Fortissimo, 1917); az utóbbit közreadó Nyugat-számot a hatóság elkobozta és a költő ellen eljárás indult. Babits új pályaszakasza a két háború közti időszak; részletesebb bemutatása a következő részben található. VA