| Más kémiai díjazottak |  |
1865. április 1-jén született egy nagy múltú és neves magyar család Ausztriába szakadt sarjaként. Szülei mindketten magyarok, de neki nem volt kapcsolata a magyar kultúrával. Ezt mutatja az is, hogy amikor az 1925. évi Nobel-díjat neki ítélték "a kolloid oldatok heterogén természetének magyarázatáért, és a kutatásai során alkalmazott, a modern kolloidkémiában alapvető jelentőségű módszereiért" (az ultramikroszkóp felfedezésért), a Természettudományi Közlöny meg sem emlékezett az eseményről. Zsigmondy kutató, kísérletező ösztöne korán megmutatkozott: már középiskolás korában kis laboratóriumot rendezett be, ahol első kísérleteit végezte. A bécsi és müncheni stúdiumok után 1889-ben doktorált szerves kémiából, majd Berlinben fizikát tanult, majd Grazban magántanár lett. 1897-ben Jénába költözött, ott is magántanári minőségben tanított, emellett a híres Schott üveggyár munkatársa lett. Ott kezdett a kolloidokkal foglalkozni, amely kutatásait később saját laboratóriumában, majd 1907-től göttingeni professzorként folytatta. A kolloidok (az enyv görög neve után) olyan rendszerek, amelyek egyaránt eltérnek a homogénektől (pl. oldatok) és a heterogénektől (pl. keverékek) és alkotó részecskéik az 1-500 millimikron tartományba esnek. Egyszerűbb megközelítésben a kolloidok olyan "ál-oldatok", amelyekben rendkívül finom, mikroszkóppal észrevehetetlen, mégsem szűrhető szilárd részecskék vannak szuszpendálva. Zavarosak, de nem ülepíthetők, lehűtve vagy töményítve kristályok helyett kocsonyákká válnak. Kutatásuk a századfordulón igen aktuális volt, lényeges áttörés mégsem következett be. Az ilyen jellegű "rendhagyó" oldatok vizsgálatát azonban nagyban megkönnyítette a Zsigmondy és Siedentopf által 1903-ban megalkotott és Zsigmondy által 1911-ben továbbfejlesztett ultramikroszkóp. Ennek segítségével az oldatot oldalról világítják meg és a részecskékben szóródó fényt észlelik optikailag. A kolloidok jelentőségét mi sem bizonyítja jobban, mint az, hogy megismerésük nélkül nem jöhettek volna létre pehelykönnyű habanyagok, lélegző műbőrök, nagy hatású mosószerek, sűrített élelmiszer-készítmények, pillanatszáradó festékek, vízlepergető bevonatok, nagy érzékenységű fotoemulziók, diszpergált gyógyszerkészítmények, kontakt ragasztók. Az ultramikroszkóppal duplájára lehetett növelni a felbontóképességet, így megállapíthatóvá vált a kolloidtartományba eső részecskék száma, mozgása, ill. végérvényesen tisztázni lehetett, hogy a kolloidok nem valódi oldatok, hanem heterogének. Az 1925-ös kémiai Nobel-díjat Zsigmondy Richardnak ítélték oda "a kolloid oldatok heterogén természetének magyarázatáért és a kutatásai során alkalmazott módszerekért, amelyek alapvetőkké váltak a modern kolloidkémiában". Szintén az ő nevéhez fűződik az ultrafiltrációs eljárás alkalmazása, melynek során töményíteni lehet a kolloidoldatot. Megfelelő membránok áteresztik az oldószert, a kolloidrészecskéket azonban nem. Ily módon az oldat nyomásának következtében az oldószer a membránon keresztüláramlik, s a kolloidoldat töményedik. A membránok és ultraszűrők alkalmazása igen elterjedt az orvosbiológiában, ugyanis a különböző méretű részecskéket, így a baktériumokat és a vírusokat is el lehet választani egymástól vagy pedig közegüktől. Áldozatkészségére jellemző, hogy Nobel-díja teljes összegét a háborús és inflációs évek anyagi nehézségeivel küszködő kémiai intézetének fejlesztésére fordította. 1929. szeptember 23-án hunyt el Göttingenben. Tudományos eredményei, újszerű kutatási módszerei és gazdag életműve az egész egyetemes emberi kultúra közkincse. Nevét az utókor a Holdon az É 590 K 1160 koordinátájú kráter elnevezésével örökítette meg. |
| Lap teteje |  |