| Más fizikai díjazottak |  |
Wigner Jenő 1902. november 17-én született Budapesten. A híres Fasori Evangélikus Gimnáziumba adta, ahová annak idején ő maga is járt. Wigner 1920-ban érettségizett és a budapesti Műegyetemre iratkozott be. Rátz László matematika- és Mikola Sándor fizikatanárainak lenyűgöző középiskolai előadásai után csalódott az egyetemi oktatásban. Tanulmányait a berlini Technische Hochschule hallgatójaként folytatatta. Részt vett a Berlini Egyetem híres fizikai szemináriumain, itt ismerhette meg Einsteint, Planckot, von Lauét és a modern fizika többi meghatározó személyiségét. 1925-ben vegyészmérnöki diplomát szerzett. Polányi Mihály témavezető irányításával készítette el a "Molekulák képződése és szétesése" című doktori disszertációját és eredményeit mesterével együtt publikálta a Zeitschrift für Physikben. Berlinben találkozott az atomfizika másik magyar géniuszával, Szilárd Leóval, akihez azután egész életét végig kísérő szoros barátság fűzte. Wigner másik közeli barátja, a 20. század legnagyobb matematikusának tartott Fasori diáktárs, Neumann János volt. Pályáját itthon kezdte meg: 1925-ben hazatért Budapestre és beletörődve apja akaratába, ő is a bőrgyárban kezdett dolgozni (másfél évig dolgozott a Mauthner Bőrgyárban), de egyre jobban érezte az élénk tudományos élet színterét jelentő Berlin hiányát. Olvasta a Zeitschrift für Physikben a fizikusok: Werner Heisenberg, Max Born, Pascal Jordan és mások tanulmányait, amelyekkel "megszülték" a kvantummechanikát és ő sem akart kimaradni a fizika forradalmából. Érthető volt tehát, hogy amikor Polányi Mihály közbenjárására meghívást kapott a berlini Kaiser Wilhelm (Vilmos Császár) Intézetbe, nem tudott ellenállni a csábító ajánlatnak, noha a fizetés igen alacsony volt. Főnöke, Polányi Mihály arra kérte, hogy derítse ki, hogy az atomok miért tartózkodnak szívesebben a kristályok szimmetriasíkjaiban, ill. szimmetriapontjaiban. Ezzel a problémával foglalkozva ő értette meg elsőként, hogy a négydimenziós téridő szimmetriái a kvantummechanikában központi szerepet játszanak. Ez a felismerés vezette Wignert a csoportelmélet megalkotásához, amely azóta is nélkülözhetetlen eszköze az elméleti fizikának. Az elvi alapok tisztázásában Neumann János is közreműködött, végül Wigner 1931-ben jelentette meg könyv formájában Csoportelméleti módszer a kvantummechanikában címmel. Tudományos körökben a könyv igen nagy visszhangot váltott ki és csakhamar bestsellerré vált (magyar fordítása csak 1979-ben jelent meg). A csoportelmélet lényegében a geometriai szimmetriákon túlmutató, a fizikai történéseket (pl. elemi részecskék közötti átalakulások) leíró törvényszerűségek általános alapjait feltáró matematikai módszer. Ez idő tájt azonban a tudományosság európai fővárosának számító Berlin a német politika nyomasztó hatására kezdett elnéptelenedni. A kor jelentős tudósai sorra áthelyezték székhelyüket Amerikába. Wignert Neumann Jánossal együtt meghívták a princetoni egyetemre. Ekkor még nagyon kevesen foglalkoztak a világon kvantummechanikával, a meghívás hátterében tehát valószínűleg az állt, hogy az ottani kollégákat megismertessék az új fizikával. Princetonban Wignert meglátogatta húga, Manci, aki megismerkedik a világhírű atomfizikussal, Dirac-kal (1933-ban kapja meg a Nobel-díjat) és 1937-ben feleségül is megy hozzá. |
2/1 | Lap teteje |  |