Román költők

O, RAMII "O, ramii, ramii la mine, Te iubesc atit de mult! Ale tale doruri toate Numai eu stiu sa le-ascult; In al umbrei intuneric Te asaman unui print, Ce se uit-adinc in ape Cu ochi negri si cuminti; Si prin vuietul de valuri, Prin miscarea naltei ierbi, Eu te fac s-auzi in taina Mersul cirdului de cerbi; Eu te vad rapit de farmec Cum ingini cu glas domol, In a apei stralucire Intinzind piciorul gol Si privind in luna plina La vapaia de pe lacuri, Anii tai se par ca clipe, Clipe dulci se par ca veacuri." Astfel zise lin padurea, Bolti asupra-mi clatinind; Suieram l-a ei chemare S-am iesit in cimp rizind. Astazi chiar de m-as intoarce A-ntelege n-o mai pot... Unde esti, copilarie, Cu padurea ta cu tot? ÓH, MARADJ... "Óh, maradj, maradj te nálam! Oly nagyon szeretlek én! Ki értené minden vágyad Más, ha én nem érteném? Lombjaim sötét árnyában Herceg vagy te mindenképp, Ki vizek mélyébe bámul, S lelke a szemében ég. Hangos hullámrebbenésben S méteres fű hogyha leng - Én tanítlak: halljad, titkon Szarvascsorda közeleg. Látlak, amint bűvöletben Kél ajkadról halk beszéd S vizek fénylő tükörébe Meztelen lábad belép. Majd erős holdfényen nézed Felgyúlt tüzeit a tónak; Éveid perceknek tűnnek S édes percid századoknak." Így beszélt hozzám az erdő S lengő lombja biztatott; Fittyet vetettem szavára És nevetve hagytam ott. Ha ma hozzá visszatérnék, Mit sem értenék ebből... Hol vagytok ti gyermekévek, Erdőstől, mindenestől? (1939/1950) Finta Gerő fordítása Ó, MARADJ... "Ó, maradj itt, úgy szeretlek, Ó, maradj, maradj velem. Minden vágyad, minden álmod Egyedül én ismerem. Úgy élsz itt, mint egy királyfi, Kit homályom rejt s igéz, S barna, értelmes szemével Titkos, mély vizekbe néz. Bár erős a hab zenéje, S zúg a szél a füveken, Véled farkasok futását Titkon megneszeltetem. Hallom, hogy szólsz gőgicsélve, Míg varázsom elragad, És a fénylő vízbe nyújtod Mezítelen lábadat. S míg tavak tükrét csodálod, Játékát a hold tüzének, Esztendőid kurta percek, S drága percek: századévek." Halkan így beszélt az erdő, Rám terítve sátorát. Füttyentettem és nevetve Vágtan a mezőkön át. Most, hogy hozzá visszatérnék, Meg sem érteném talán. Hol vagytok, ti gyermekévek, S rengeteg, te szép tanyám? (1961/1974) Áprily Lajos fordítása ÓH, MARADJ "Óh, maradj, maradj, ne hagy el, Úgy szeretlek gyermekem! Minden vágyadat ki érti, Hogyha én nem érthetem? Lombok árnyától ölelve Mint egy herceg állasz itt, Hogy sötét okos szemekkel Nézd a mély víz árnyait; Túl a hullámcsobbanáson, Zizzenő magas füvön Általam hallod, ha titkon Szarvas-csorda lépte jön; Látlak, amint elbűvölten Dúdolod halk éneked, S lábad csillámló, gyürűző Friss habokban fürdeted, S ha a hold szikráit nézed, Mik a tó tükrén ragyognak, Éveid pár percnek érzed, S minden perced századoknak." Így csábítgatott az erdő, Lombja ringott, reszketett; S én fütyültem rá, kacagtam Már a rét felé menet. És ha mégis visszatérnék, Már nem érteném szavát... Hol vagytok ti, gyermekévek, Erdő, hol van sok csodád? (1960/1961) Franyó Zoltán fordítása Ó, MARADJ "Ó, maradj, maradj velem te, Oly nagyon szeretlek én! Szíved minden álmát, vágyát Egyedül én - érteném! Itt a lombok sűrűjében Víz mélyét ha kémleled, Herceget lát visszanézni Két okos, sötét szemed. S ha a hullám halkan csobban, Ha a fűtenger remeg, Én adok jelt, hogy titokban Szarvascsorda közeleg. Látlak, amint elbűvölten Halkan felcsendül szavad, Míg a tó hűvös vízébe Mártod csupasz lábadat. S nézve visszafénylő képét Tó tükrén a teleholdnak, Éveid perceknek tűnnek, S szép perceid századoknak..." Így szólott hozzám az erdő S lombja súgva biztatott, Ám én éppen fütyörésztem, És kacagva hagytam ott. S most már... meg sem érteném, ha Visszatérnék s kérne még... Hol vagytok ti gyermekévek, Bűvös erdő, szép mesék? (1955/1966) Kacsó Sándor fordítása

Román költők