Román költők

IOANA CRACIUNESCU
(Sz. 1950-ben Bukarestben) Színiakadémiát végzett, sikeres színésznő. Első verseskötete 1978-ban jelent meg. A jelenkori román költészet markáns képviselője.
BÉCSI VALCER Ünnepi deszkabódé a világ legvégén. Jólelkű, jövőjüket pálinkából jósolgató emberek. Bugyogós kislánykorom egy triciklin megörökítődik az asztalok között egy felnőttkori album számára illetlenül. Az ünnepség zenekara elrakja hangszereit. Üstök lobogó vízzel, angyalok füsttől maszatosan, hancúrozva jászlakban, öregekkel. Zsenge borjúhús. Vörösszemű történelem. Egy deszkabódé a föld peremén, szalmás trágya a lábak alatt. Fölötte susogó rokolyákban, divatjamúlt pongyolákban keringőznek törékeny illúzióink. KÖLESSZEMEK Hasonlítasz egy fiúra, ki elrabolt engem s egy galambdúcban tartott bezárva. ... és kölesszemeket csipegettem a tenyeréből s gyűrű volt bokám körül rajta a nevem s összes ostoba cselekedetem... Nézlek és te rá hasonlítasz e vékony csövön át figyelve engem szép a mutatóujjad eggyé válva a ravasszal s épp oly lassan és bizonytalanul húzod meg te is Őt is a sajnálkozás gyötörte halálra és a te tenyeredből is kölesszemeket fogok csipegetni. A VERS RÖPÜLŐ TERMÉSZETÉRŐL Várj. Benned is kívüled is megszínesedik a vers. A puffadt arcú alkoholista civilizáció belefúj üde áttetsző lelkedbe! No gyerünk vedd a pizsamád a kikérgesedett házi papucsot szelídülj meg horgold körbe azt a nagy étvágyadat halaszd el a nagy döntéseket cirógasd meg gerincvelődet vesédet belép majd hozzád a vers a nyitott ablakon át égő szemekkel s azt kérdi: - Itt vagy? Nagyon helyes. Ülj itt és várj. E röpülésem után visszatérek. Taníts meg járni! EGY ZSÁK CSERESZNYE Hogy az ő jelene a múltaddá legyen, nem akarod! Így hát valami olyasmibe kapaszkodnál ami tartósnak tűnik. Ám a WC-lehúzón kívül mást nem találsz. Vendégeket hívsz, mosolyogsz pontos időközökben, a frissen mosott arc és ruha egyaránt vadonatújnak tűnik. Meggyőzöd magad a normális életvitel szükségességéről. Felnőtt korban már nem csimpaszkodunk az autóbuszra, nem rágjuk a körmünket, nem piszkáljuk az orrunkat. Mondataid és gesztusaid logikusak. Lám, amint megérkezik és egy zsák cseresznyét dob az ágyadra. S a keze s a szeme s a szája vérvörös. Mióta elhagytad megszedi a pokol összes gyümölcsfáját s az ágyadba szórja. Te lefekszel szófogadóan, a cseresznyére, a karjaiba, az agyvelejébe, lefekszel. S a gyöngeség e pillanatában lesz múltaddá az ő jelene. És akkor? ROVARIRTÓSZER BOGÁRGYŰJTEMÉNYHEZ Ne menj oly messzire hogy ne érhessenek el a gondolataim. Az ősz leszáll és sötétbe borítja a csűrt. Maradék melegünkkel begyükben a darvak tovaszállnak. Gondosan megtisztogatom a diófaágyat a fegyvert a szegről s a tükröt. Rovarirtószert vásárolok a bogarakkal pillangókkal teli rovargyűjtemény számára. Megtisztogatom az apám torkát, a sebet a tenyér közepén, a töviseket a homlok fölött és egyéb apróságaim. ÍGY SZÓLTAM Boldogan kiáltottak föl a tengeri utazók szárazföldet pillantva meg a láthatáron! (Valami krumplislepényfélét majszolgatva zsíros ujjal pörgettem a földgömböt magam előtt.) Az Egyenlítő környéki hőhullámok görcsbe rántották a gyomromat. A falu papja megtért a mezőről, néhány dinnyét dobott átal a kerítésen és valami kottalapokat orgonamuzsikához. Így szóltam magamhoz: mindazok, kik az életük felénél, épp a megszületésük pillanatában tükörbe pillantanak elölről kezdenek mindent. Csodálkozva fedeznek föl újból mindent. Sárral és vérrel bemocskolódott lábaim megmostam és boldog voltam hogy mit sem tudok arról merre jártam fél életen át, álomba merülten. EGY ÓRÁVAL AZELŐTT, EGY ÓRÁVAL AZUTÁN EGYAZON ÓRA Ugyanabban az órában háromnegyedkor megszólalnak városom ébresztőórái. Felébrednek a szegény halandók. Egyforma gesztusok: fogmosás kávézás kotorászás autóbuszjegy után. Ugyanabban az órában az irodákban ezek a derék emberek kezükbe veszik a sorsot Ugyanabban az órában róják ki az adót meg-nem-vásárolt bútorom után, meg-nem-szült gyermekem után, meg-nem-maradt férjem után, az adót magányom után. Abban az órában én még alszom. S alszom egy órával későbben is s egy órával korábban is és egyfolytában alszom. Nyilatkozatokat firkantok alá jómagamról s az alvásról a térről, időről, sebességről s az egyetlen vagyok aki tudja: mily hosszú télnek nézek elébe, mily gyorsan rothad az avar, mily közeliek a hajtók s még néhány efféle hasznos dolgot "Az erdő és az erdei állatok védelme" című kézikönyvből SOUVENIRE SZINAJÁRÓL Hozott Isten, Szomorúság, hamar egy gyorsfényképet! Mosolygunk mind a ketten a kitömött medve s a nemrég lőtt szarvas mellett. Mint egy piacteret, úgy özönlik el a csigák az agyam! és pokolian lassan mozdul ez a gondolat bennem. De nézd csak, szerelmem (hogyan is szólíthatnálak másként) kezem a te kesztyűdre méretezett. Lépj be a házba. Ne ijesszen el a süket lárma, apám himbálódzik fönn a padláslyukban, kettőnknél boldogabban, felöltözve menyasszonyi ruhába... (lépj be a házba) ... eső húzódik közte és közöttem a világ kettőbe vágva víz zúdul súlyosan az ereszcsatornába, a ház fehérlő rémületben, fönn egy rúdon angyal, szárnya lebben, bezárul minden könyv és írás hétfőkeddszerda... s mi élünk, halunk, élünk tovább, mint más... csütörtökpéntekszomb (Kenéz Ferenc fordításai) HA NŐ A KÖD Szomorú vagyok, mint a karaván, mely minden oázist maga mögött hagyott mint szennyben fulladó tengerek mint nyájban legyilkolt angyalok Büszke vagyok, mint temetkezési ló fényes fekete bojttal homlokán a mindent a semmi felé vivő vagyok - ajtónálló ott, hol nincsen ajtó Fű vagyok, mely halogatja az őszt mivel a kasza élébe szerelmes madárraj vagyok, levegőben lelőtt - szélmalmok szárnya ver, min t levegőt s nem is tudom vagyok-e még ami vagyok kit a szó süketen hagyott a szó jele megvakított süket szótagok seregélycsapata szaladgál szemelget agyam letarolt mezején Ha nő a köd ködöt akarok! S kévébe kötöm, mint a gondos gazda. SZEMÉLYAZONOSSÁGI IGAZOLVÁNY Név:........................ Cím:................................... Munkahely címe: ............................. Telefonszám:...................... Van öt vagy hat jóbarátom elszórtan a világ négy sarkában. Az egyik Honoluluban él. A másik Amerikában, de tulajdonképpen Svédországban lakik. A harmadik, úgy sejtem mázoló Görögországban. Ketten bizonyosan egy kettéosztott országban élnek. Az egyik egy fehér szobában lakott szerette a gyerekeket és zongoraleckéket adott. A másik merész verseket írt bátor volt, és voltak barátai s az Ana Ipatescu sugárutat szerette. A harmadik (a mázoló) színdarabokat rendezett valahol Szebenben, szerette a népviseletet és a hagyományokat. (ritkán találkoztunk, különös szertartás volt, ritkán találkoztunk) Van egy apám (egy éve halott). Szeretem. Van egy szerelmem, szerelmem. Feltehető, lehetséges, jövőbeli szerelmeim, szerelmeim, szerelmeim. (Mindeniküket nagyon szeretem tehát!) Az egyiknek felesége van és nyolcéves kisleánya. A másiknak felesége és hároméves kisfia. A másiknak kétéves fia és felesége van. A másiknak csak felesége volt és ő az én volt férjem Van egy lakásom sok-sok telefonszámmal: 030, 053, 058, 134498, 125560, 151228, 834102, 350737, 155019, 125337, 143354, 519973, 554990, 123978, 554591, TŰZOLTÓK! MENTŐK! RENDŐRSÉG! VASÚTI TUDAKOZÓ LÉGIFORGALMI TUDAKOZÓ 071 091 Tehát nem érezhetem magam magányosnak (semmi esetre sem) érezhetem magam magányosnak ebben a pillanatban segítség, támasz nélkül. Tehát: ma február 22-én (csütörtökön) nem leszek öngyilkos. (Lendvay Éva fordításai)

Román költők