Román költők

CRISTIAN BADILITA
Kiváló teológus, író és költő, a román szellemi életben nagy tiszteletnek örvend. Alkotói vezérelve: az igazságot sose szabad kikerülni, mindig szembe kell nézni vele. Tulajdonképpen így lehet Istenhez is közel jutni - vallja a teológus költő. Egyik visszhangos alkotása: A szerzetes és a halál (Calugarul si moartea)
ÁTLÁTSZÓ DOLOG (Acest lucru diafan) Mondjam meg nektek mi a vers? Lefogadom, hogy nem érdekel titeket, de én mégis elmondom - az ördögbe is, mit csináltam az utóbbi időben! De, hogyan értitek majd meg, szeretteim, hogyan fogjátok fel ezt a titokzatos, átlátszó, éteri dolgot, ha nem ismeritek madame Clotilde-ot, a szemben lakó szomszédasszonyt, ha nem ismeritek frau Gilbertát, a fenti szomszédasszonyt, ha nem ismeritek Minouch kisasszonyt, aki éppen most zuhanyozik!? Jó, abbahagyom, én csak el szerettem volna árulni nektek néhány dolgot, de meggátolnak az agy hangyái: ezek az ördögi szavak, zörejek s a reuma égető tüze! végül is igazatok van - csak egy rövid időre haltok meg, ha megmondom nektek mi is a vers!? KÖRÜLMETÉLT VERS (Poem circumcis) Fehér papír és virrasztás, az Aranyborjú portréja az asztalon. Huszonnégy órája sült krumplit okádunk egymás fülébe. Testvér, mi mintha ismernénk egymást valahonnan: minő furcsa egybeesés! Véletlenül nem... véletlenül nem is te vagy az, aki nemrég visszatért a túlvilágról. Hmmm! Nekem úgy tűnt, mert bűzlesz, mint egy tejfölben fetrengett kísértet, bocsáss meg, részeg vagyok és a csontjaim puhák. Fehér papír firkálásra . Takarodj vissza bűnös oda, ahonnan világra jöttél! UTOLSÓ DAL (Ultima) Óh, mennyire várom a telet! Olyankor minden madár visszatér agyamba, hogy belülről melegítse a testem, de selymes szárnyaikkal annyira csiklandoznak, hogy az szinte kibírhatatlan. Uraim, tényleg akarják látni milyen a paradicsom!? Fogjanak egy baltát és törjék fel a koponyámat! Többet nem mondhatok. A FÉLKEGYELMŰ LAPSZÉLÉRE ÍRTA AKIRO KUROSAWA (Pe marginea Idiotului de Akiro Kurosawa) A költészet a hülyeség állapotának tűnik nekem. Olyan vagy, mint a mésszel befröcskölt akác az út szélén, amire az esők rámossák az égbolt zsigereit. Olyan vagy, mint egy angyalka, aki a borsos tányérra zuhant az Utolsó Vacsorán. Olyan vagy, mint a guillotinnal megnyírt francia király. Vagy mint a bolygó Miskin a japán Szibériában. ENYHE, TAVASZI SZELLŐ (O boare blanda, primavaratica) Amikor fiatal voltam, talán gyerek én is ambíciózus voltam, nagy ember szerettem volna lenni, de ha mégse, legalább egy kissé költő! És istenbizony, elkezdtem mozgatni a könyökömet, a térdemet s a szárnyamat, mint az emberek! majdnem ráborítottam az eget angyalaival a földi vadakra. Egy enyhe, tavaszi szellő sodródott hirtelen homlokom köré és beillatosította a lelkem, aztán ölbevett és teljesen eltévelyített - hét dombot másztam meg, ajkammal egy pillanat alatt hét tengerbe fúltam, de végül feltámadtam egyetlen lélegzettől... Lám, így múlt ki vers utáni vágyam! (Mint egy nyitott ejtőernyő a földön)! Hazudnék, ha azt mondanám, egyáltalán nem bánom, s hogy már nem érzem néha-néha azt a szúródást a bordáim alatt, de ez az enyhe, tavaszi szellő, ami elámítva fonja át a lelkem, úgy fojtogat min t még soha... Goron Sándor fordításai

Román költők