Román költők

MARIA BANUS
(Sz. 1914-ben, Bukarestben, megh. 1977-ben, a nagy bukaresti földrengés áldozataként). Bölcsészeti, majd jogi tanulmányokat folytatott, a háború előtt a baloldali mozgalmakhoz közeledett. Költészete sokhúrú, nagy sodrású, nem hiányzik belőle a közéleti hang. Több nyelvből fordította a világirodalom nagy költőit. Magyar költőket is tolmácsolt románul.
TIZENNYOLC ÉV Nedves az utca. Ezüstpénz nagyságú cseppekben esett, a napfényben mint aranyló szilánk. Gondolataim szélnek iramodó bikák, Ma betöltöttem tizennyolcadik évemet. Ver az eső zavaros gondolatokkal csendesen, Cseppje úgy terjed tova lassan s langyosan, akár az órája vizes pelenkák nedve, a kosár mélyében egykor, csecsemőtestemen. Esett, mint holnap, mint tegnap, ahogyan mindig is fog esni. Egy a szív. A múlt porát csak ő képes felverni. Ütése gyorsabb, mint lüktetése idők halántékának. Akár a mihasznák, én is habzsolnám az életet. De még a leves forró gőze is megégeti a számat. Tudjátok, ma betöltöttem tizennyolcadik évemet. Miklós László fordítása TÉRD-RINGATÓ Ne sikoltsatok, térdeim. Vastérd hogy hajlít, hogy ölel meg? Mint két bárányt, felé terellek éj- s eső-páfrány útjain. Köd-homályon hajtalak át. Lehet, majd közrefognak ott vergődő, súlyos végtagok, mint asztraháni éjszakák. Jánosbogár-fényt olt a láb. Térdeim, ne sikoltsatok. Lászlóffy Csaba fordítása AZ ELMÚLÁS DALA Fáradt vagyok. Magam vagyok csak. Felakasztottak a sötétben, mint egy fülbevalót. Valaki szólt hozzám: te csikó, egyszer pedig: te rózsaszirom... Kifáradtam önmagamtól, mint a fülbevalóm, és mindentől félek, a csendbe sűrű méhzümmögéssel szálló évektől is. Mit mond a vér, mit mond vajon? Tente, Mária, tente. Lászlóffy Csaba fordítása AZ ÖRÖM Az öröm szólt: ilyen vagyok. Vagyok a föld, és teher alatt roskadok. Barlangból kikelt félvad szellem, hullámként török hullámok ellen. Csak töprengek és kutatok. S olykor, mint a szívek, falevelek és furulyák, dalba fogok. Én híreket hozok a vérből, a tűzből, tüskés bozótból. Csak egyet lehelek. Kibomlok, mint a virág. A karjaimba veszlek, rátok török, leverlek lábatokról, sárkányok lesztek, gyermekek. Majd újra felélesztelek. S olykor nem is vagyok se szél, se tűz, se hullám, csak hűvös lehelet, visszhangként zúgok bennetek! Vagyok! Majtényi Erik fordítása KÖNYÖRGÉS AZ ÉLETHEZ Még egyszer, csakis egyszer, fényes, te kegyes, jer! Dobd rám aranyos köpenyed is, amit szorosan fog a kapocs! Még csakis egyszer engedd meg, kegyesen, hadd lengjek a habos, remegő napfény-vizeken, akár a ladik! Szemlér Ferenc fordítása ÉPP JÖTTÜNK KI AZ ARÉNÁBÓL Mert annyival fiatalabb vagy nálam, tanítani akarlak s mondani neked: "Légy merész", vagy: "Légy türelmes", "Légy róka", "Légy oroszlán", amint a fiatalabbaknak mondani szokás. Épp jöttünk ki az arénából, a csillagok alá, az augusztusi tenger égboltja alá, s mindazok az igazságok, amelyek odabenn erősek voltak, lényegesek, mint az ásványok, ezernyi ezüstös csöppé szóródtak szét, amelyek nem engedtek megszólalni. Jancsik Pál fordítása SZERETEM EZT A FÖLDGOLYÓT Szeretem ezt a földgolyót, igen, szelét, mely épp az én mellembe röppen, a csöndet, mely a tág egen pihen, s a nap csöndes sikamlását a ködben. Szeretem ezt a csodás csillagot, itt kezdődött az út, mely mind tovább vág; vágyom kezed, ha reszketőn adod, s a tiszta forrást - úgy hívják: barátság. Szeretem ezt a bolygót, szeretem, ahogy nagy álmok alkottak nagyobbra; a földlakóknak jó bölcső legyen, nagy, szelíd gyöngyszem, békében ragyogva. Franyó Zoltán fordítása

Román költők