Román költők

CE E AMORUL? Ce e amorul? E un lung Prilej pentru durere, Caci mii de lacrimi nu-i ajung Si tot mai multe cere. De-un semn in treacat de la ea El sufletul ti-l leaga, Incit sa n-o mai poti uita Viata ta intreaga. Dar inca de te-asteapta-n prag In umbra de unghere, De se-ntilneste drag cu drag Cum inima ta cere: Dispar si ceruri si pamint Si pieptul tau se bate, Si totu-atirna de-un cuvint Soptit pe jumatate. Te urmareste saptamini Un pas facut alene, O dulce stringere de mini, Un tremurat de gene. Te urmaresc luminatori Ca soarele si luna, Si peste zi de-atitea ori Si noaptea totdeauna. Caci scris a fost ca viata ta De doru-i sa nu-ncapa, Caci te-a cuprins asemenea Lianelor din apa. MI A SZERELEM? Mi a szerelem? Folytonos Keserves szenvedés; Amely ezer könyűt iszik S ez még neki kevés. Minden szó, amit csak Ő mond, Megmarad lelkedben, Hogy többé el ne felejthesd Soha életedben. Hogyha a küszöbön rád vár Szerelemtől égve S mikor jössz karjaiba zár Ezer csókot kérve, S szived dobog, nem látsz semmit, Sem földet, sem eget; S mindezt egy kis szó teszi csak, Hogy ő téged szeret. Kísért heteken át téged Kedvesed járása, Kezének egy szorítása, Egy szempillantása. Követnek a hold és a nap S tündöklő csillagok, S reád az ő sugár fényük Éjjel-nappal ragyog. Elhatározta a végzet Azt már réges-régen: Hogy a vágy nyomon kövessen Át a mindenségen. (1895) Szőcs Géza fordítása MI A SZERELEM? Mi a szerelem? - Alkalom a hosszu gyötrelemre, Bár könnyek ezre folyt agyon, Ő még többet szeretne. Egyetlen kis futó jele Már gúzsba fogja lelked, S az emlékekkel lesz tele - Míg élsz el nem felejted. De lesve jár, zugokban áll, Megbúvik mély homályba, És szív a szívhez eltalál, Ahogy vágyad kivánja; Nincs föld se ég se - széditő Gyönyörben ég a melled; Minden egy szótól függ, mit ő Csak félig-súgva sejtet. Sok hétig üldöz, szüntelen, Egy forró kézfogása, Egy lanyha lépte, s édesen Kigyúlt szemvillanása. Akár a holdfény és a nap, Oly tündöklőn kisér el, Még nappal is veled marad, És minden, minden éjjel. Mert írva van, hogy életed A vágy rabságba zárja, Körülsző, átfog, eltemet, Miként a láp hinárja. (1961/1968) Franyó Zoltán fordítása MI A SZERELEM? Mi a szerelem? Alkalom A hosszú szenvedésre: Bár tenger kínja, vágya nyom, Nem elég néki mégse. Futó tekintet, úgy lehet, Amely rabságba ejtett, De úgy betölti életed, Hogy már el nem felejted... És rostokolsz a sarkokon, Az árnyban meghuzódva, S csak egy kérdésed van: vajon Ma láthatod-e újra? Nincs ég se, föld se már. s bolond Szived szorongva hordod; Hiszed, mit félig súgva mond, Eldönti majd a sorsod. Hetekre dús emlékezet Egyetlen lassú lépte, Hogy biztatón fogott kezet És szeme rebbenése Üldöz fényével untalan, Mint nap s a hold az égen; Nappal mindig nyomodba' van S éjed övé egészen. Mert végzet, hogy e drága kínt Magaddal hordd, a szívben, S hogy úgy öleljen át, amint Hinár ölel a vízben. (1955/1974) Kacsó Sándor fordítása

Román költők