Román költők

ALEXANDRU DOHI
Sz. 1955-ben, Máramarosszigeten. "Tíz éves vagyok, amikor meghalt apám - egyszerű jelenlétével megértettem őt. Hiánya miatt kezdtem el írni, lehetséges, hogy a szó a hiányból terem. Anyám szófogadó és istenhívő, egy szeszgyárban dolgozott, kis pénzéből a kolozsvári Képzőművészeti Líceumba küldött. 1974-ben érettségiztem, aztán a Duna-deltában halászként dolgoztam, a katonaéveimet a brassói tűzoltóknál töltöttem. Aztán voltam kirakatrendező, szobafestő, kőműves, kőfaragó, tejkihordó, erdei gyümölcsszedő, sorsjegyárus, sírásó, tisztviselő a temetkezési vállalatnál, postás, rajztanár, csempekályhás, földtani kutató, közfürdő főnök. 1979-ben megnősültem, három gyerekünk van... 1986-ban Svédországba szöktem. Itt röviden felsorolva üzleti kifutóként, pincérként, nevelőként, kertészként szamaritánus gondozóként dolgoztam. 1977-ben közöltem először... 1983-ban jelent meg első kötetem: Caietul debutantilor (A bemutatkozó füzete), melyet a Cartea definitiilor (Meghatározások könyve) a Calul de febră (A lázló), és a Cartea aromelor (Illatok könyve) követett. Íróasztalom tele van könyveimmel: Cartea dilemelor (Kétségek könyve), Aspecte si iposteaza (Arculatok és feltevések) Diafania (Áttetszőség) és mások" - írja magáról az Ághegyen c. svéd-agyar internetes folyóirat egyik számában.
A FÖLDI ÉGENJÁRÁS EZEREGY MÓDJA KÖZÜL AZ EGYIK A láthatáron Kockázom hogy Páncélt veszejtsek Elhagy az álom Kéz a jelekben Mit nem jelenthet Oly értelemben Hogy nincs jelük Panaszuk sincsen Röhejes zászló Könnyekből szőve Egy osztovátán Mit is tehetnék Palotában van dolgom Legyek a tékozló fiú VÉN GYEREK DALA Rajta kocsis A kocsmába Áll mellette Vadcseresznye Dobálózzunk zöld dió hajával Rikoltozzunk indiánmód Kutatgassunk Lábunk között Asztalon túl Ágyak alatt Azon is túl itt itt iiitten Kutatgassunk mélyre nyúlva Hol a láthatár vonaglik Kinyúlva Szivárványujjakkal gyöngéden Magunkat látva A fa tekintetében Tóban az elképzelhetetlen Arcot EGY ÖREG AKINEK NEM VOLT HOL HÁLNIA ÉS HALBŰZT ÁRASZTOTT Az a vén gyerek egyszer Tetteivel szólalt Máskor viszont Alagutat vájt a szavakba Tekintetből tornyot rakott Majd elkövetett valamit A szabadság műfajában Az eltelt nap Biztonsága nélkül vagyis Biztonságban a szólás Szabadsága nélkül Hogy tettekkel Mondjon horgászmeséket A metrólejáratnál Keret nélkül seb se kékül A sokat magasztalt Jelenben itt s most Süni Dani Semmit se hallani Oly végtelen a csönd De jókora szelek fújnak És az arcodba bújnak Újság a néptelen utcán Sárkány a homokpad fölött Kétezer évvel ezelőtt- I madár tolla Magas cipősarkok Visszhangja az éji Kövezeten egy gyermek Nyelvét nyújtja havazik MÁS FÉNYBEN Mélységesen Irtóztam attól, hogy Igazam legyen. Ugyanolyan nap volt, mint máskor Ember voltam Mint bárki más. Minden ott volt a maga Megszokott helyén. Elmondhatatlanul Kibeszéltnek éreztem magam És már nem akartam Biztosnak lenni valamiben. Az egykori parapszichológus újságot olvas A család egy idő után Nem bírt vele Az ágyba vizelt Szerinte a szemközti Szomszéd az oka Aki mindegyre újságot olvas Egy öregotthonban botlottam belé Megvolt a külön szobája A falak telistele apró Újságkivágással Piros vonallal befutva Egyenesen vagy zegzugosan Jól látható hogy valamennyi esemény Áthalad a többin és Utána a peremre Szorul hogy az történjen ami Még soha Lásd én is amíg be nem Zsuppoltak ide nem olvastam újságot életemben Az első találkozás Azzal aki képes volt Megmagyarázni minden tettét Jócskán elmúlt Éjfél Egy barátomtól Mentem hazafelé, miután elbeszélgettünk a tiltásokról a feszültségek szükségességéről és a megőszült csillagokról. Lépkedtem az utca Közepén mert félek A kutyáktól Az járt a fejemben Hogy a tiltás A bűvölés ízes falatja Mikor is rátaláltam Egy utcalámpa alatt Jó hogy jöttél mert Egy tanú kell épp nekem Majd körömollót vett elő És módszeresen lefaragta Körmeit melyek a Csatornába hulltak mert ott állt Az öntöttvas rácson Látod én naponta Természetellenes dolgot cselekszem Az emlékezet kegyetlen Teher ha tudnád Mennyit bolyongtam hogy e lámpára bukkanjak Mellette a csatorna szája Azt hiszem az egyetlen Az egész városban Oly ritkán találni Utcalámpa alatti csatornanyílást Látod a körmöket a másodpercek azok Hoppsza ládd és itt se voltak... (Cseke Gábor fordításai) AZ IGAZAT VALLVA Még autodidaktaként is A műveltség cserbenhagy akkor Itt szétválik a folyó és az ér A sarkítás legbensődig elér A félénk határozottan parancsol A hosszú nélkülözés ellenére Főtisztelendősége gyerekfejekre hág A nevetséges dundi kisded jókedv Mentőöveket oszt keresztet nem vet Mint a hitetlen, ki körül ég a hely úgy imádkozik Az idegenlégiós katona sír Mások előbb még magabiztosan Most álarc nélkül pánikba esnek De mert teszik a magukét jól teszik Boldogok akik minden időben igazat vallnak Ingerültek száműzöttek elpuhultak Egy csöndes kávézóban írom ezt Egy szupercivilizált országban Kedvem lett volna ebből a zsíros témából Ódát írni de nedves lelkem nem ég a vágytól Játszótársam sarki csillag Az igazat vallva ódát hogyan írhatnék Miként őrizheted ünneplőruhád vasaltságát Az igazat vallva mi jöhet ki belőled De mindenképpen jó rendkívül jó ez így Stockholm, 1995. VII. 26. A TÁJTÓL ERŐSZAKOLTAN A tűk mint holdsugarak Melyeket a sötétség ügyesen kezel Angyali mozdulatom kibontva terel Idegen kezeim félénken remegő agarak A csukahallgatástól lettem rosszul Hogy ezt a költeményt békében írjam Hogy készülő árnyak támadását lebírjam Töprengésem saját húsomba szorul Tojáshéjamból rég kiforgattak már Ficamítottak a tárgyak zsugorítottak Mások érzései bögrébe szorítottak Most teknőspáncélomat töri a táj Erővel költözik bennem az ellen Fűzek fúródnak lándzsaként belém Nagykanállal merít belőlem az ég Húsom fölött elsötétült a felleg Mintha csontjaimban a sátán villámlana Szemeim maguktól lombikban görögnek Vagy végtelenült kuglizóban pörögnek Nincs olyan kép amely útjukba állana Fehér műanyagpillangó a párzásom Idegeim olykor a torkomba gyűlnek Drótgomolyagként a rontásomra törnek Szájüregemben karmolják hallgatásom Koccanó fogaim közé esnek gúnyosan Papírt szegezve mereven nézik a távolt Láthatatlan száraz tűleveleket tárolt Fagyott hótakarón a fény gúnycsillagosan (Tar Károly fordításai)

Román költők