Román költők

ION SANGEREANU
Az erdélyi származású költő által a fordítónak dedikált, A nyár hamuja (Cenusa verii) c., 1977-ben, a kolozsvári Dacia könyvkiadónál megjelent kötete, illetve a fordítónak ajánlott kéziratos versek (Szennyes, Állomás) alapján.
SZENNYES Ez már a tél, hava szennyes... Vénül az isten lelke is, Fél a haláltól, s bőven ontja Némán fehérlő vétkeit Öleljük egymást, míg havát leejti, Ez adatott nekünk, és rettegünk Ennyi fehértől, melyre mint a méreg Kiül megoldatlan életünk. ÁLLOMÁS Az állomáson át vonatok jönnek-mennek S elszelelnek, de biztosan tudom, Hogy a sínek itt véget érnek, Egy asszony mondja a szemközti padon Ki olykor szendereg s a földről álmodik S a vonatok jönnek-mennek majd elszelelnek az épületen törött ablakok, tán ezért menekülnek a vonatok, hisz betörtek az ablakok s a párkányokon kicsirázott búzamag. A vonatok jönnek-mennek És elszelelnek. Szendergő asszony a szemközti padon, a földről álmodik. Tudom, hogy arról álmodik. A vonatok különben egy pillanatra megpihennének Itt, hol a sínek véget érnek. ÁRNYAK Loholó kutyák nyúló árnya Fák rácsos árnyéka, gyermekeké Anyjuk sárcipőjébe bújva Sírva mennek az iskolába. Habzsolva olvasott könyvek árnya Hidegtől sajgó orrlikakból a vér És a lehellet árnyéka szálldos, Mikor hallgatni kell, bár üvöltenék Ki tudhatja, mikor elolvadt Néhai havakra vetült árnyék, Két kezem árnyéka, amiket Talán már holnap elherdálnék Szülők árnya borul a mára Az áhított csók homálya Árnyak melyek kifutnak alólam Lábaimmal s lent maradok a hóban. GYEREKKOR, EZ A SZÉP RUHA Gyermekkor, ez a szép ruha: Apám kísértet, anyám legenda; Csak én maradtam meg köztetek, Üres templomba léptetek... Éjjelente furcsa misék Esnek meg bennem - és csak reszketek - Nappal semmi sem történik... Ég veletek... Ki nyitja meg egyszer E súlyos és idegen kaput, S majd az ikonnál fejet hajtva Vissza se néz messzire fut... GYERMEKSZEMEK Az utca ingén visszatűrve Sűrű füstgallér csöndesen A mészárszék kirakatában Marhafej búsul véresen... Beszívott kocsis fönn a bakon Állatként forog a szeme Lovát gyerektekintet becézi Pedig az állat vén gebe - A piactéren a vak koldus Régi újságokat árul S a könyörület sapkájába Huncutul csengő adomány hull Szekér mögött a kullogó eb Hurcolja kitartón a láncot Mintha irdatlan súlyokat cipelne Megállás nélkül a világon - S valahol egy osztályteremben Kölcsönruhában egy gyerek Viselkedésből szekundát kap Mert fölmondta e versemet... BALLADA Nem várta meg, hogy házunk előtt a fenyő Megnőjön s koporsó legyen Egy éjszakán bátyám a kútba ugrott S a vízzé lett föld is könyörtelen... Anyám egy héten, egy éven át siratta, De lehet, még tovább... Csak a hold nevetett Ahogy a csalfa szerelmeseken szokott... A történtek után valamennyi jós Megháborodott... Szeretője is volt, aki megsiratta Könnyei mögött tovább él a halott, Szekrényünkben bő ruhái lógnak Egyet se kértem s mindent rámhagyott - Ki tudja hogy mely kút szeme Int majd engem is egyszer magához Hogy más testvérem is hozzájusson Valami jobb ruhához... (Cseke Gábor fordításai)

Román költők