Román költők

STELELE-N CER Stelele-n cer Deasupra marilor Ard departarilor, Pina ce pier. Dupa un semn Clatind catargele, Tremura largele Vase de lemn; Niste cetati Plutind pe marile Si miscatoarele Pustietati. Stol de cocori Apuca-ntinsele Si necuprinsele Drumuri de nori. Zboara ce pot Si-a lor intrecere, Vecinica trecere - Asta e tot... Floare de cring, Astfel vietile Si tineretile Trec si se string. Orice noroc Si-ntinde-aripile, Gonit de clipele Starii pe loc. Pana nu mor, Pleaca-te, ingere, La trista-mi plingere Plina de-amor. Nu e pacat Casa se lepede Clipa cea repede Ce ni s-a dat? CSILLAGOS ÉG Csillagos ég Sok lángja kigyullad, Fényt messzibe hullat, Míg sorra kiég. Célja ha int, Árbocot nekiszeg, S zendül a nagyvizek Hajója mind. Sorsuk magány, Ám tovalengenek, Mint várak, a tengerek Sivatagán. Darucsapat Szántja az égperem Felé a végtelen Fellegutat. Míg bírja: száll. Életük: úgy menni, Egymáson túltenni - Ennyiből áll. Minden szalad, Szárnyra kél szerencséd, Elűzi, nincs mentség, Új pillanat. Ágon virág: Így pereg életünk, Ifjú ígéretünk Semmibe hág. Nincs sok időm: Hajolj már javamra, Szerelmes szavamra, Én szeretőm. Nem bűn, ha e gyors Alkalom elhalad, Mit csak egy percre ad Mostoha sors? (1938/1970) Berde Mária fordítása CSILLAGESŐ Csillagesőt hullat az éjszaka, égnek és hunynak a hajnal előtt. Síp szava szólt: árbocok inganak, nyögnek a lomha, nagy szálfahajók, s úsznak a vén várak a végtelen tétova téreken, hab tetején. Krúgat az ék, szeli a mély eget, járja a fellegek rengetegét. Árvul az ág, szél seper éveket, hullnak az életek, mint a virág. Rebben a gyors ünnepi perc tova, űzi az ostor, a köznapi sors. Holtom előtt, álmaim üdve te, halld meg e, szánd meg e bús szeretőt. Nem hiba, hogy csillan az üdvteli perc, mi csak egyszeri, s tűnni hagyod? (1955) Gréda József fordítása CSILLAG ELÉG... Csillag elég Fénylik a mély egen, Távol a tengeren, S végül elég. Jelt kap a vén Gálya, s az árboca Nyög, ahogy fordul a Nagy faedény: A vizen - ott Úszva a tengeren - Bárha erőd legyen, Elhagyatott. Űzi a vágy, S húz a darucsapat Felleges ég alatt Egyre tovább... Fárad az ék, Míg tovaszáll örök Vetélkedés között - Ennyi övék. Hull a szirom, S már a te élted is, Ifjuságod is Holt liliom. Jó sorod áld, Bárhogy - egy tétova Perced elég, s tova, Már tovaszállt... Holtom előtt Nézd a szerelmemet, Szánd meg, amíg lehet, Bús szeretőd. Nem hiba, hogy Még e nekünk adott Röpke pillanatot Futni hagyod? (1964/1974) Kacsó Sándor fordítása

Román költők