Román költők

LUMINITA MIHAI CIOABA
(Feltűnésekor a román költészet vezetőegyéniségei cigány Szapphóként fogadták. Sokáig elszórtan, alkalmilag jelentkezett verseivel. 1989 után apját romakirállyá választották, Luminita hercegnő lett, amitől aztán megszaporodtak a vele kapcsolatos híradások: nemzetközi fesztiválokon vett részt, tapsolták-díjazták költői teljesítményét. Első kiadói jelentkezése A Föld gyökere című négynyelvű kötette (1994), majd szerepelt A madarak aranyhegedűn Bari Károly válogatásában és szerkesztésben 1996-ban Budapesten megjelent antológiában. 1997-ben a szebeni Neo Drom kiadta második vaskos verseskönyvét Negustorul de ploaie (Az ernyőárus) címmel, amely akárcsak az első, négy (angol, német, román, roma) nyelven jelent meg; a cigány és a román szöveg a szerző verziója. Második könyve Orth István tusrajzaival került forgalomba. Nyelvileg a román költészethez is szervesen kapcsolódó alkotásokat Balogh József válogatta és magyarította.)
HITTEM Azt hittem Te vagy de melléfogtam és kígyómérget ittam az idő serlegéből azt gondolván hogy aszú és tegnapig méreg volt a borom Csillagokba takarózom a tenger partján könnyem sirály szárnyára pereg hogy megtelik sírással az ég és lelkemben eső szitál Isten veled suttogom neked ezen az éjszakán borból töltsetek bort a poharamba rúgjak be tőle még innék de valaki homokórát helyez elém Szerelem és Homok s egy kéz hamut tölt a poharamba. ÁRTATLANUL Mikor szemed ittasultan a fák levélkoronáján bolyong ne kérdezd tőlem miért késtem el képtelen vagyok a feleletre tudom az éjszaka rég tovatűnt kireggeledett ha eléd tárnám az igazat nem értenéd hogy hívtak kértek rimánkodtak térdre vetették magukat számtalanszor maradj velünk suttogták nekem a falevelek és én maradtam. FÁJDALOM Megérted-e valaha is mint havazik a szóban? Megérted-e valaha is mint zuhog lélekben a vágy? Megérted-e valaha is a falevelek könnyét? Meglehet sohasem fogod tudni hogy minden áldott éjszakán átgyalogolom a holdat s a hasadó hajnalon hamut hozok talpamon. Szerelmed Fájdalom Fájdalom Szerelmed. Meglehet sohasem fogod tudni hogy Életet adtál a Halálban a falevél zöldjét még mielőtt az éjszakában a fákból szerte a világon pont robbannak a rügyek. * * * Ujjászületek az idő sodrában nyersében a tavaszi zöldnek és legyilkoltan roskadok össze őszi zokogásban tudván hogy ismét újjászületek SZERELEM SÁTRA Olykor az eső cseppjeiben át tudod csempészni a Hold Éjszakáját a Szerelem Sátrába ahol a töménytelen Szomorúságtól és Szerelemtől továbbra is hiszed hogy a Tűz a Vízből születik míg az Évszakok gyökeret vertek a végtelen pillantásában amit gyakran megérinthetünk csak nem tudjuk Mikor... CIGÁNYÁTOK Ha emlékem már nem őrzöd, Bújjon beléd ötven ördög. Ha szerelmem kútba veted, Halál hozza haza tested. S ha már többé nem szeretnél, Pap gajdoljon gaz fejednél. Mikor szemed más nőt éltet, Apád mondjon misét érted. Forró csókom ha elhagyod, mosson anyád, hideg halott. Lombként hulljon huncut hajad, zsebben hordjad fénylő fogad, S verjen zápor, hídfőre juss, szégyentelen kába koldus. Vár holdfényben ölem, ringó s nem ereszt egy redves ringyó Pokol tüzén talpad égjen, szerettelek nyárban télben. Ha úgy hozza el az este S gitár csúszik a kezedbe, Csalfa szemed hályog húzza, Sárgulj mint a törökbúza. Mikor köhögsz, véred okádd, tépett tüdőd kérje kutyád Ha más nővel bújnál ágyba, Vásáron vagy buja bálba', Szíved szúrja ki a kebled, S utad haza meg ne leljed. Hulljon porba kezed, lábad, Szerelemhez ne lelj ágyat, Kaszás jöjjön érted tüstént, Drága pénzen szerezz tömjént. Emberséged sutba vágod, Égen-földön ne láss álmot; Élőt fedjen a sírhantod, Csak én tudjam gyógyitalod. De mind várlak drága beste, Teliholddal jönnél este, Ölelnélek eszem vesztve, Halljam hogy nyerít a lovad, Furulyádból mily dal fakad S két kezemtől ingem szakad, Csókolgatod számat, mellem, Eloltod a tűzvészt bennem; Akkor én percet se várok S elszáll tőled nehéz átok. Elfut messze mint a patak, Hol pihennek, dicső hadak, Sivatagba, föld mélyébe, ösvényt örlő szélverésbe... De ha betoppannál mostan... Ahogy látlak, étlen-szomjan: Délcegen és új gúnyában A szebeni éjszakában. Szemedtől lángol a tapló... Hozna már el ez a kagyló! Balogh József fordításai

Román költők