Román költők

CE TE LEGENI... - Ce te legeni, codrule, Fara ploaie, fara vint, Cu crengile éa pamint? - De ce nu m-as legana, Daca trece vremea mea! Ziua scade, noaptea creste Si frunzisul mi-l rareste. Bate vintul frunza-n dunga - Cintaretii mi-i alunga; Bate vintul dintr-o parte - Iarna-i ici, vara-i departe. Si de ce sa nu ma plec, Daca pasarile trec! Peste virf de ramurele Trec in stoluri rindunele, Ducind gindurile mele Si norocul meu cu ele. Si se duc pe rind, pe rind, Zarea lumii-ntunecind, Si se duc ca clipele, Si ma lasa pustiit, Vestejit si amortit Si cu doru-mi singurel, De ma-ngin numai cu el! MIÉRT RENEGSZ, RENGETEG? Miért renegsz, rengeteg? Eső se hull, szél se zeng, ágad mégis földre leng? - Ugyan mért ne lengene, száll az időm elfele! Nő az éjjel s fogyó napon egyre gyérül lombozatom; leveleimet zord szél szeli, - énekesim elkergeti; reám ront a vihar szele, rajtam a tél s a nyár messze. És miért ne hajladozzam, ha búcsúzik sok madaram? Elvonuló vándorsereg - ágam felett fecske fecseg; gondolatom közöttük jár, boldog álmuk szárnyukra száll. És vonulnak rendre, szépen - sötétedő messzeségben tűnnek, mint a pillanat, lebbentgetve szárnyukat, s engem itt hagynak kietlen, megfonnyadtan, dermedetten, s árva vágyam melegén velük zúgok, zengek én! (1934) Kibédi Sándor fordítása VÉN VADON... - Vén vadon, mért ringatod Lombodat a földre már? Nincs eső és szél se jár! - Hogyne ringatnám, midőn Múlik már az én időm! Fogy a nappal, nő az éjjel, Lombom holt avarba vész el - Hogyha szél csap ágra, gallyra: Dalnokaim messze hajtja; És ha csélcsap szél viháncol: Itt a tél s a nyár be távol. Mért ne hajlongjak, ha már Elrepült a sok madár! Fönt, hol lombhegyem mered fel, Fecskék szállanak sereggel. Elviszik jó álmomat S minden boldogságomat. Elrepülnek rendre végül Még a nap is elsötétül. És a távozó csapat Elszáll, mint a pillanat, S itt hagy engem megkopottan, Dermedőn, fakón, aszottan, Hogy vágyammal társtalan, Búsan áltassam magam. (1960/1968) Franyó Zoltán fordítása ERDŐ, MÉRT HAJLADOZOL? - Erdő, mért hajladozol? Zápor nem ver, szél sehol. Lombod földig mért hajol? - Hogyne ringnék, hajlanék, Mikor mind búsabb az ég, Fogy a nappal, nő az éjjel, Leveleim szerteszéjjel. Szél a lombom szembekapja, Dalosaim tovahajtja; Oldalamba tép a szél, Messze a nyár, itt a tél. S hogyne hajlanék, ha már Útra kelt a sok madár. Ágaim fölött csapatban Fecskék szállnak szakadatlan, Fecskék, más hazát keresvén - Viszik álmaim, szerencsém. hej, csak mennek, szállnak ott, Elfakítják a napot, Szállnak a bús ég alatt, Szállnak, mint a pillanat, S engem itt hagynak kifosztva, Dermedten és darvadozva, Vágyammal, hogy társtalan Véle mulassam magam. (1950/1974) Kiss Jenő fordítása ERDŐ, MÉRT RINGATOZOL? - "Erdő, mért ringatozol - Nincsen se eső, se szél, De az ágad földre ér -?" - "Ringatozni kell pedig, Mert az időm eltelik! Szűkül a nap, nő az éjjel, S leveleim szerteszéjjel. Ha a szelek megindulnak, Dalnokaim elvonulnak; S hogyha újra fúj a szél: Messze a nyár, itt a tél. Ringatozom s hajlok is: Mennek a madarak is! Már az ágat nem keresnék, Szállnak sereggel a fecskék, Kedvemet magukkal vitték - Kedvemet, s a jószerencsét. Szállnak, szállnak hosszú sorral, Elfeketedik a hajnal, Szállnak, mint a pillanat, Csapkodják a szárnyukat, Én maradok, senyvedek, Hervadok, megdermedek - S velem a vágy, semmi más, Ennyi a vigasztalás!" (1969) Nagy Kálmán fordítása

Román költők