Román költők

> MARIN SORESCU
> Sz. 1936-ban, Olténiában, Bulzesti nevű faluban. A Labis-Nichita Stanescu-Ioan Alexandru középnemzedék legtehetségesebbjeinek egyike, világirodalmi szempontból is ismert mind költészete, mind drámái. 1996-ban halt meg, rövid ideig az 1989 utáni egyik román kormányzat művelődésügyi minisztere volt, ő alapította az olténiai irodalmi folyóiratot. Fanyar, paradoxonokra építő gondolati költészete iskolát teremtett a román irodalomban, de máig felülmúlhatatlan. Több román és nemzetközi irodalmi díjat kapott. Több darabját (pl. A harmadik karó) Magyarországon is sikerrel játszották. A magyar költők, műfordítók előszeretettel foglalkoztak művei átültetésével, egyik legavatottabb tolmácsolója a bukaresti Balogh József - az ő fordításaiból válogattunk. A válogatást a bukaresti Albatrosz Könyvkiadó 1987-es, Marin Sorescu legszebb versei c. kiadványa alapján végeztük, a fordító jóváhagyásával.
VERSENY Egy szilárd mennyezetű a többitől nem különböző szobában magasugrásban versengünk. Pontosan tudjuk senki sem ugorhat - még ha isten is az illető - magasabbra a plafonnál. Ennek a gravitáció az oka amely a legősibb időktől állandóan lehúz. Ám sátáni elszántsággal folytatjuk mert nem tehetünk mást mert él bennünk a felemelkedés géniusza ahogy a repülő halakban az igazi szárnyak utáni vágy. Éjjel-nappal ostromoljuk az alacsony mennyezetet. A legfürgébb akinek az izomzata a legacélosabb legedzettebb és legjobban ismeri a felfelé ívelés törvényeit az veri be a legtöbbet a fejét. IKARUSZOSDI Végigkoldultam a madarakat mindegyiktől kaptam egy tollat. Egy hosszút a sastól egy pirosat a paradicsommadártól egy zöldet a kolibritől egy rikácsolót a papagájtól egy ijedtet a strucctól. Hej micsoda szárnyakat csináltam magamnak! A lelkemre csatoltam és felszálltam. Magasat röpültem mint a sas pirosat röpültem mint a paradicsommadár zöldet röpültem mint a kolibri rikácsolót röpültem mint a papagáj ijedtet röpültem mint a strucc. Hej micsoda istenit röpültem! A KERÉK Egy kerékben lakom. A fákról tudom ha az ablakon kinézek látom hogy lombjuk hol az eget hol a földet sepri. A madarakról tudom egyik szárnyukkal délnek a másikkal meg északnak szállnak. A napról tudom ma a bal szememben holnap a jobb szememben ébred. Önmagamról tudom hol vagyok hol nem vagyok már. A KAGYLÓ Elbújtam egy kagylóba a tenger fenekén de elfeledtem hogy melyikbe. Naponta lebukom a mélybe átszűröm a tengert ujjaim közt hátha magamra lelek. Néha felötlik bennem talán bekapott egy cethal s én mindenütt keresem ösztökélném hogy nyeljen le egészen. Kagylóinak egymáshoz hasonlító miriádjával vonz és visszarettent a tengerfenék. Jóemberek ott vagyok én is valamelyikben de hogy melyikben nem tudom. Hányszor odarohantam egyhez-egyhez mondván: ez vagyok én. De mikor kinyitottam a kagyló üres volt. A TÉRKÉP A pálcával legelőbb a három rész vizet mutatom tisztán kivehetők csontjaimban és a szövetekben. A víz kékkel van festve. Ez itt a szempár az én tengeri csillagaim. A legszárazabb rész a homlok a földkéreg gyűrődéseivel naponta tovább alakul. Ez a tűzsziget itt a szívem ha nem tévedek lakják. Hol utat látok úgy vélem ott a lábamnak kell lennie másképp mi értelme volna az útnak? Hol tengert látok azt hiszem ott a lelkemnek kell lennie másképp márványa nem vetne hullámokat. S világos léteznek még más fehér foltok a testemen. Például gondolataim holnapi kalandjaim. Az érzésekkel az öt világrész naponta kétféle mozgást végez: kering a nap körül és forog a halál körül. NUDIZMUS Vederszám hordom az iszapot a nudista nőknek. Ifjúkoromban jobb véleményem volt a nőkről de valakinek ezt is végezni kell. Nem riadoznak tőlem Úgy hívnak "az iszaphozó" és zavartalanul tovább meztelenkednek. Ami azt illeti már nem is törődöm velük úgy hívom őket "a nők akik beiszapolják magukat" és gondolom gondolataimat. Néha egészen váratlanul elfog a káromkodhatnék. Cipelem az iszapot és káromkodom. Az istenét ennek az életnek az ifjúságnak a vénségnek a boldogságnak a szerelemnek a házasságnak az eszménynek. És valamennyi istenből kiváló minőségű iszap lesz mindenesetre a nők elégedettek vele és magukra mázolják. TOLVAJOK Volt egy versem nem tudtam aludni tőle s elküldtem falura egyik nagyapámhoz. majd másikat írtam és elküldtem anyámnak őrizze meg a padláson. Aztán írtam még néhányat és szívszorongva rokonaimra bíztam megfogadták megőrzik őket. Így aztán minden újabb versem jó emberére akadt aki befogadta. Mert minden barátomnak szintén van egy jó barátja akire rábízhatja titkát. És így már magam sem tudom hol is van egyik vagy másik versem. S ha - tegyük fel tolvajok törnek rám akármennyit is kínoznának akkor sem árulhatnék el nekik többet annál hogy verseim biztonságban vannak ebben a hazában. HORDÓ Ölbevesszük hétköznapunk hordóját és csapraütjük. Vagy találomra belelövünk bugyogjon belőle szemünkre szánkra homlokunkra a megfáradtak s a szomjazók fénye azoké akik az emberiség történelmét gyalog járták meg. És táncraperdülünk a hordó körül s olyan dalokat dúdolunk amelyekben hegyén-hátán ismétlődnek az utak háborúk asszonyok és egyéb érthetetlen szavak. S egyre inkább kedvünkre való az élet de az anyja se kutya! Kacsingatunk rá és újabb hordót lövünk meg és még ezeret... És nem is tudjuk mikor roggyan meg térdünk s zuhanunk gajdolva különféle halálnemekbe és lebegünk a fény hullámain mint a borbafúlt katonák. BABONA Ballábával mosakszik a macskám háború lesz megint. Megfigyeltem ahányszor csak ballábával mosakszik számottevően növekszik a nemzetközi feszültség. Hogy a csodába látja az öt világrészt? Pythia költözött volna szeme bogarába az aki képes arra hogy jóelőre egyszuszra ledarálja az egész történelmet? Sírhatnékom van ha meggondolom hogy én meg a csillagos ég amit ejtőernyőnek csatoltam hátamra végső fokon egy macska szeszélyeitől függünk. Fene a pofádat te lusta dög takarodj egerészni ne csinálj nekem világháborút! TEKÉZŐ A föld - nem vitás - hatalmas kuglipálya. Mivel nincs elegendő fa az emberek is talpon állnak. Valaki messziről gurítja a golyókat és krétával fölírja hányat ütött. Társasjáték ez is persze s éppen úgy szórakoztat mint a klasszikus fegyverzet. Hajszálnyi pontossággal minden kiszámítva előre csak mi együgyűek járjuk még az orvosi rendelőket. Hallod hogy zakatolnak visszafelé a szállítószalagon a csillagok? Estére elérik a látóhatárt. MESSZESÉGBEN A kar merevebb lesz a testnél a test merevebb az ágynál. Az ágy merevebb a háznál a ház merevebb az útnál az út merevebb a felhőnél a felhő merevebb az égnél. És így vég nélkül ameddig nem tudod miről is volt szó. Úgy tűnik a halál se más. AZ ÚT Hátratett kézzel gondolataimba merülve baktatok a lehető legrövidebb úton a sínek között. Mögöttem dübörögve jön egy vonat mely nem tud rólam semmit. Ez a vonat - az agg Zénon legyen tanúm - nem ér be engemet soha mert én örökké megelőzöm a gondolattalan dolgokat. Ám ha ostobán mégis elgázolna mindig akad majd ember aki hátratett kézzel tépelődve baktat előtte. Mint most jómagam a dermesztő sebességgel közeledő fekete szörnyeteg előtt mely nem ér be engemet soha. Balogh József fordításai

Román költők