Román költők

AUREL GURGHIANU
Sz. 1924-ben a Maros megyei Kisiklandon. Előbb a marosvásárhelyi, majd a balázsfalvi tanítóképző növendéke. A kolozsvári egyetem bölcsészkarának végzőse. Megalapítása óta a kolozsvári Steaua c. irodalmi folyóirat munkatársa. Elmélkedő költő, számos versfordítása ismeretes a világlíra gyöngyszemeiből.
NAGYAPÁM Kivándorolt paraszti nagyapám Erdélyből, Ohiót megjárta, legürcölt ott egynéhány évet (ma sem igen tudom, miben) az első világháború előtt. Nagyanyám várta, egyre várta, de a bankókat, legfőképp hogy felnőhessenek az apróságok. Milyen betegség, miféle erő hozhatta haza nagyapámat, mi hajthatta olyan szerényen is átvágni a fájdalmak óceánját? Megcsömörlött, elfáradt volna tán ott nagyapó, ki fiatalon egy "gyöngyszem" (csúfnév is ez maradt reá) gintől, görlöktől menekedett volna, haza, haza, csupa egy veríték, a trágya ősi illata nyomán? Bocsáss meg, nagyapám, de nagyanyót nem kellett volna verni. Kétéves voltam, amikor örökre útra keltél. Maroson át, Potomacon is át, és át a Sztüx vizén is, s így jóval később tudtam meg csupán tréfálkozásod hogy nekem hagyod majd pipád s hozzá két skatulya gyufát. O.K. hát, nagyapa, vén csont, kiből vagyok. Létay Lajos fordítása ERDŐK SZINTÉZISE Gitárok, brácsák, hegedűk - s mennyi minden: Hangzó-dobozba zártuk erdők szellemét... Be könnyedén, tisztán futtatom ujjaim e bűvös fán! Így teremtődtük tehát, látom, így illesztődik össze Leheletlényetek Itt, hol százan meg százan Néktek adják naponta perceik. S mintha megtelne dallamokkal a hegyi város. Furcsákat dúdol az eső a leveleken. Lágyan, borzongatón Jár a szél a juharfák között. Vajon ki adta össze zöld érintésben a fenyőket? Szárnyak lobogózó suhogása... Fatörzseken tiktakol a harkály. Hallga csak! Éjjel, Régen erdőségeiben Fölhangzanak a magas fák Holdsugarak vonója alatt. Hegedűvel be szeretnék messze barangolni, Dalaimat elvetni szerte a falvakon s a városokban, Vagy fölkeresném a szerelemtől megszakadó szívűeket S a hegedűm minden érzelmek hegedűje lenne. S amikor elfáradnék, erdők árnyasába húzódnék, S hegedűm megtelne újból új dallamokkal. Bodor Pál fordítása MÁJUS A cserebogarak elaléltak röptükben a fáradtságtól, kemény makk-koppanással zuhantak a fűbe, mint megannyi zavaros küklopsz-könnycsepp. Májusi cserebogarak - kupacokba gyűjtöttük s játékos mondókákkal bűvöltük őket, hátha felélednek. Ők az én küldötteim, velük tértem vissza a földre, miután az állatöv útján oly hosszan elidőztem. Amikor emlék-alakban visszatalálok régi egem alá, veszek magamhoz egy szélkereket - cserebogarak pörgetik majd az utolsó vámig, a hallgatás tengerén átkelőben. Jánky Béla fordítása A SZABADSÁG VÉGE Búcsúzz el Marianától, a szelíd mókustól, búcsúzz az összekoccantott kövektől, amivel odacsaltad diódhoz, mogyoródhoz. Hagyakozz a forrásoknak is, buzogjanak tovább. gyógyszeres flaskádat bőrönd mélyére rejted. Mellette kis füzet új címekkel, amiket maholnap elfelejtesz. Induláskor talán sóhajtasz egyet, és valakit vigasztalsz, hogy jövőre újra, itt. De addig még előtted az egy hónapja megszakított élet. Újulnak a régi, beidegződött mozdulatok, elalszik újra a gondolat, a kétely. A tartalékból futja még egy heti friss levegőre. Barátaidnak gondja lesz rá, hogy tovább őszülj (ha tudsz még) egy keveset. Gombold be őszies viharkabátod. Távozás előtt a hegyekben mindig beborul. Cseke Gábor fordítása

Román költők