TÖRTÉNELEM DOKTORI PROGRAM
K U T A T Á S I  F Ü Z E T E K
2

Pordán Ildikó

László Károly beszámolója 
Kossuth amerikai útjáról

A Kutatási Füzetek a Janus Pannonius Tudományegyetem Európa és Magyarország 
a 19-20. században című történelem doktori (Ph.D.) programjának sorozata.

Szerkesztők
Ormos Mária
Harsányi Iván
Flodung János
Soós Gábor

Janus Pannonius Tudományegyetem
Pécs, 1996

TARTALOM

László Károly és naplója
Kossuth Amerikában
László Károly naplója 
Kossuth amerikai útjáról
László Károly naplója 
Januar 1ső 1852-től Julius 14dikeig 1852  
(Kossuth Európába visszameneteléig)
Összefoglalás
Summary
Zusammenfassung

László Károly és naplója
A XIX. század Európa-szerte nagy korszaka a napló- és levélírásnak. A naplóírás virágkora a XVIII. században kezdődik, aminek oka a szubjektivizmusban, a bensőségességre hajlamos vallási irányzatok előtérbe kerülésében és a felvilágosodásból eredő moralista törekvésekben kereshető. A XVIII. század második felében az érzékenységgel, a preromantikával és az érzelmek kitárulkozásával megszületik a modern önéletrajz és ezzel egy időben az önvizsgáló, önelemző, modern napló is. Itt megemlíthetjük Goethe, Novalis, Byron, R. W. Emerson, Benjamin Constant, Kierkegaard, Puskin, Tolsztoj nevét. A magyar naplóírók közül Széchenyi Istvánt, Justh Zsigmondot és Kemény Zsigmondot emelhetjük ki. A Világos után emigrációba kényszerülő 48-as politikusok közül is sokan megörökítették élményeiket.
A Kossuth-emigráció visszaemlékezésekben gazdag anyagában kiemelkedő jelentőségű László Károly egykori tüzérszázados több mint húsz éven át vezetett naplója. A kilenc kis kéziratos kötet, amely az Országos Széchényi Könyvtár Kézirattárában található Oct. Hung. 720-as jelzet alatt, László Károly 1848. szeptember 25. és 1870. január 1. közötti feljegyzéseit tartalmazza. A szabadságharcos emlékekkel kezdődő, majd a törökországi és amerikai emigrációval, és az utána következő amerikai és mexikói földmérési munkálatokkal folytatódó napló terjedelme kb. 1200 - különböző méretű - oldal.
László Károly 1815. március 30-án született Kecskeméten, iskoláit itt kezdte, majd Debrecenben folytatta joggal és teológiával. Az iskolák után először iskolarektor volt Szabolcs megyében, majd mérnökként végzett Pesten. A szabadságharc kitörésekor a Hunyadi-csapatba állt be, ahol rövidesen tüzérszázados lett. Világos után követte Kossuthot az emigrációba, Vidinben a Kossuth biztonságára vigyázók egyike, majd titkára és iratainak őrzője lett. Kossuth így ír róla: “Azon kevesek közé számítom én őt, kik iránt úgy is mint hazafi, de úgy is mint ember magamat hálára kötelezettnek érzem. Ha módom volna [...] tőle nem válnék meg soha, mert meg vagyok győződve, hogy ő tapasztalt ragaszkodásánál fogva a mellettem állást bármi más kényelmesb és jutalmazóbb állásnak elébe nem tenné.”
Kossuth közvetlen környezetéhez tartozva őt is Kütahyába internálták, ahol részletes ismertetéseket írt az emigráció első korszakának belső válságáról, az emigránsokat megosztó elvi-politikai ellentétekről.
László Károly 1852 nyaráig, Kossuth Angliába utazásáig, végigkövette Kossuth amerikai útját, majd mérnökként vállalt munkát. 1857-től Mexikóban állami birtokok felmérésével foglalkozott, itt nagy utazásokat tett, amiről a Vasárnapi Újságban tudósításokat is közölt. 1867-ben feleségével, a lagunai angol konzul lányával hazatért. 1894-ben halt meg Bátyán, Foktőn temették el.
László Károly 1848-tól 1870-ig vezette naplóját, s ennek csak töredék-részét adta ki saját maga, átszerkesztve-megrostálva Naplótöredék az 1849-iki menekülteket, internáltakat, különösen Kossuthot és környezetét illetőleg, Törökországban és az Amerikai Egyesült Államokban címmel 1887-ben. László Károly tervezte további részek sajtó alá rendezését is, de erre végül nem került sor.
A kéziratos Napló tematikája a következő:
I. kötet. 1848 szeptember 25.-1849. április 24. (A Hunyadi-csapatban eltöltött idő)
II. kötet. 1849. április 24.-1849. december 4. (Délvidéki harcok, menekülés Törökországba)
III. kötet. 1849. december 8.-1850. július 3. (Törökország - Vidin, Kutahia)
IV. kötet. 1850. július 4.-1851. május 8. (Kutahia)
V. kötet. 1851. május 9.-1851. december 31. (Kutahia, Kossuth az USA-ban)
VI. kötet. 1852. január 1.-1852. július 14. (Kossuth az USA-ban)
VII. kötet. 1852. július 16.-1853. augusztus 30.(László Károly az USA-ban)
VIII. kötet. 1853. szeptember-1857. december (László Károly az USA-ban, Mexikóban)
IX. kötet. 1853. január 1.-1870. január 1. (László Károly Mexikóban, visszatérés az USA-ba, hazatérés Magyarországra)

A kéziratos Naplóból 1942-ben Ács Tivadar Magyar Úttörők az Újvilágban című könyvében adott ki részleteket, igen pontatlanul, rossz olvasatban, kihagyásokkal, majd 1986-ban Bogáti Péter használta fel a kéziratot a Móra Kiadónál megjelent A mahagóni ember című ifjúsági életrajzi regényéhez.
A Napló-töredékre gyakran találhatunk hivatkozást a korral foglalkozó szakirodalomban, ugyanis a kéziratos Napló több szempontból is figyelemre méltó:
- Részletes feljegyzéseket tartalmaz a szabadságharc utolsó szakaszáról.
- László Károly Kossuth titkáraként az emigráció legfontosabb ügyeit közelről ismerte, a Kossuth által bejárt helyszíneken fontos információkat szerzett. Kossuth híve volt, így a vele kapcsolatos feljegyzéseit megfelelő kritikával kell kezelni, de Kossuth hangulatával, egyéniségével kapcsolatos beszámolója különösen érdekes.
- A napló nagyobbik részében saját amerikai, mexikói benyomásairól számol be; feljegyzései igen fontos adalékot nyújtanak az amerikai mindennapok történetéhez, várostörténeti, mentalitástörténeti, földrajzi, sőt meteorológiai szempontból is érdekesek.
- A naplóíró alkata, rendkívüli precizitása, adatpontosságra való törekvése nagy forrásértéket biztosít az anyagnak (a Napló rengeteg részletes táblázatot, kimutatást, statisztikát is közöl).
- Mindezeken túl legalább ennyire érdekes László Károly élete, mint egy jellegzetesen 19. századi magyar emigráns sorsa.
Kossuth Amerikában
Mint ismeretes, Kütahya elhagyását, illetve Kossuth Amerikába érkezését komoly diplomáciai küzdelmek előzték meg. Az osztrákok és az oroszok kezdetben azt követelték, hogy adják ki Törökországból Kossuthot és a vele lévő fontosabb vezetőket, később a minél hosszabb ideig tartó internáláshoz ragaszkodtak, majd az amerikai, angol és francia fellépésnek köszönhetően beleegyeztek Amerikába távozásukba, amiben fontos szerepe volt a távolságból eredő biztonságérzetnek. Kossuth nem volt hajlandó aláírni azt a nyilatkozatot, amelyben az állt, hogy társaival együtt kivándorol az Egyesült Államokba, hiszen ez későbbi sorsát és politikai terveit is kedvezőtlenül befolyásolta volna. Már útban az Egyesült Államok felé számottevő bonyodalmakat okozott támogatóinak azzal, hogy néhány társával együtt az amerikai Mississippi gőzöst elhagyta, hogy Franciaországban, Itáliában és Angliában növelje a magyar ügy híveinek számát. Ez természetesen ellenállásba ütközött, aminek jeleként a franciák például megakadályozták, hogy Marseille-ből Franciaországon keresztül utazzon Angliába, mivel tartottak a Kossuth által képviselt eszméktől, illetve az ezek hatására esetleg saját rendszerüket is megingató tömegmozgalmaktól.
Az Amerikai Egyesült Államok és Magyarország szellemi-kulturális kapcsolatában lényeges változást hozott a magyar utazások, és az ezzel együttjáró útleírások számának növekedése. Magának az útirajz reformkori szerepének felértékelődése Széchenyi és Wesselényi angliai utazásaitól számítható. Az útleírás a magyar politikai irodalom sajátos műfajává vált, célja immár az időszerű politikai, társadalmi változások ösztönzése is lehetett.
Az igazi áttörést Bölöni Farkas Sándor 1834-ben megjelent Utazás Észak-Amerikában című könyve jelentette, amely iskolát teremtett. A könyv két szempontból is úttörőnek számít: egyrészt mert később követőkre talált, másrészt felvirágoztatta az útinapló műfaját. Mondanivalójában is új volt, kortársai a “szabadság bibliájának”, “remények ébresztőjének” tekintették.
A következő, meghatározó munka Észak-Amerikáról Haraszthy Ágoston Utazás Éjszakamerikában című, 1844-ben megjelent kétkötetes műve, amely 1840-től 1842-ig tartó utazásairól szól, és a korabeli magyar fiatalság egyik legkedveltebb olvasmánya volt.
A magyarok által tehát már nem teljesen ismeretlen Amerikai Egyesült Államoknak Washington óta meghatározó külpolitikai alapelve a be nem avatkozási politika volt, amelynek jelentőségét az adta, hogy ezen elv deklarálásával és betartásával más országoknak sem lehetett joguk Amerika ügyeibe beavatkozni (ezt fejezte ki az ún. Monroe-elv: Amerika az amerikaiaké). Ez a vezérelv érvényesült az Amerikai Egyesült Államok és a magyar forradalom leverésének viszonylatában is.
Ezzel némiképpen ellentétesen hatott egy másik hagyományosan népszerű nézet, tudniillik, hogy az Államok polgárai boldogulásukat az alkotmányban rejlő szabadságelveknek köszönhetik. Emiatt az amerikaiak rokonszenveztek minden olyan szabadságmozgalommal, amelyben saját alkotmányos életüknek és szerencsés fejlődésüknek az igazolását látták. Ezen túl elismerték minden nemzet jogát sorsának irányítására, még akkor is, ha az újonnan létrehozott államforma nem haladó jellegű, azaz nem köztársasági volt.
A magyar forradalom ügye nagy visszhangot váltott ki, részben az előbb felsorolt okok miatt (korábban már a görög szabadságharccal is szimpatizáltak), de talán azért is, mert a magyar nép harca hasonlóságot mutatott az általuk megvívott függetlenségi háborúval, amely szintén a polgári fejlődés elől hárította el az akadályokat. A magyar forradalom esetleges győzelmét úgy tekintették, mint a liberalizmus európai győzelmének kezdetét. A magyar szabadságharc nyomon követésével Ambrose Dudley Mannt bízták meg, a párizsi amerikai attasét, aki Bécsből küldte információit. Az osztrákokkal való jó kapcsolatot beárnyékolta Ausztria washingtoni ügyvivőjének, Johann Georg Hülsemannak a személye, aki a későbbiekben többször megnehezítette az együttműködést. Daniel Webster külügyi államtitkár, az amerikai diplomácia irányítója több ízben visszautasította Hülseman magyar üggyel kapcsolatos vádjait.
Kossuth az Egyesült Államokkal először 1848 november végén került kapcsolatba. Egyik bizalmi embere révén William H. Stileshez, az Egyesült Államok bécsi megbízottjához fordult, akitől közbenjárást kért a háború megakadályozás érdekében. Stiles kezét megkötötte az amerikai semlegesség, mégis megpróbálkozott Schwarzenbergnél és Windischgraetznél is, ám siker nélkül. Kossuth küldött segélykérő levelet Zachary Taylor elnöknek is, aki rokonszenvezett a magyarokkal; gróf Wass Sámuel pedig Magyarország követeként az Egyesült Államokba indult.
1850. december 3-án az amerikai kongresszus nyilatkozatában meghívta Kossuthot és a magyar menekülteket az Egyesült Államokba. Webster külügyi államtitkár 1850 decemberében elhangzott beszédéből azonban kiderült, hogy az amerikaiak csak új hazát ígérnek a menekülteknek, de külpolitikájukon nem szándékoznak változtatni. “Mi tisztelettel viseltetünk majd iránta, azonban semmi olyan bátorítást sem adunk neki, mely szerint országunk meglévő politikáján akár egy jottányit is változtatnánk.”
Az új elnök, Millard Fillmore hideg kimértséggel fogadta Kossuthot, aki határozott célokkal érkezett az Egyesült Államokba: el akarta érni, hogy Amerika beavatkozzon Magyarország ügyeibe az osztrákokkal és az oroszokkal szemben, és pénzt akart gyűjteni a későbbi szabadságküzdelmekhez. Amikor Kossuth a beavatkozást emlegette, az elnök a következő választ adta neki: “Egyetlen személynek sincs meg a joga, hogy nemzetünk békéjét veszélyeztesse, sem arra, hogy ködös elképzelésektől űzve más országok kormányainak megváltoztatása vagy megformálása céljából alaptörvényeinket semmibe vegye [...] Irányelvünk már igen régóta az, hogy barátságos viszony mindenkivel, de begabalyító szövetség senkivel. Mi [...] nem erőszakkal, hanem példával akarunk tanítani.”
A szenátusban már előzőleg két álláspont alakult ki a magyar üggyel kapcsolatban: a magyar ügy nyílt támogatása, amit Kossuth is el szeretett volna érni, de ami szemben állt az általuk meghirdetett be nem avatkozási politikával; a másik pedig a magyar ügytől való elhatárolódás.
Kossuth az amerikai belpolitikát tekintve kényes időpontban érkezett Amerikába, hiszen 1852 az elnökválasztás éve volt, amikor az Egyesült Államokban legfeljebb óvatos ígéretekre lehet számítani. Kossuth politikai jellegű felhasználására kísérletek történtek az egymással szembenálló pártok részéről, így például a nem kevés számú amerikai német megnyerése érdekében. Az amerikai politikai életnek ekkor már egyik fontos problémája volt a rabszolgaság kérdése, amellyel kapcsolatban Kossuth semleges álláspontra helyezkedett. Ezzel kapcsolatban kritikát is kapott: “(Kossuth) egyetlen, mindent kizáró gondolata csupán Magyarország függetlensége, [...] [mely] önző célt minden magasabbrendű emberi érdek fölé helyez, s ezáltal az amerikai rabszolgaság ügyét is az európai politikai elnyomás függvényévé teszi [...] a saját érdekeit szolgálja, és a rabszolgatartók s rabszolgatenyésztők kegyének megszerzése érdekében csak lapít, cseleskedik, tisztességtelenkedik, és még az amerikai nemzeti jellem bűnfoltjait sem hajlandó észrevenni: azt az ellentmondást, amely a szabadság nagyhangú imádata, valamint embereknek a rabszolga piacokra és vágóhidakra történő tenyészete között fönn áll.”
Kossuthnak igen megfontoltan kellett viselkednie ahhoz, hogy célját elérje, és hogy ne bonyolódjon belpolitikai ügyekbe. Kossuth bármilyen óvatos is volt, nem kerülhette el, hogy “hírbe hozták” az abolicionistákkal. Ez komoly következményekkel járt: a déli államokban sokkal kisebb sikere volt, mint az északiakban.
Kossuthnak, bár óriási sikert aratott beszédeivel, amelyek már az angolnyelvűségükkel elbűvölték az amerikaiakat, amerikai útját inkább csak a későbbi forradalom céljaira történő pénzgyűjtésre tudta felhasználni.
Kossuth az általa összegyűjtött 84 096 dollárból 36 000 dollárt tudott csak fegyvervásárlásra fordítani, a többi a magyar menekültek támogatására, utazásra, diplomáciai és titkosszolgálati kiadásokra ment el. Ezzel kapcsolatban olyan vádak érték, hogy saját céljaira használta fel a pénzt. A másik támadás - ez már nem magyar, hanem amerikai részről - a Kossuth-bankók miatt érte, hogy kár elhitetni az emberekkel azt, hogy valaha viszont fogják látni pénzüket.
Kossuth megérkezése után nyolc hónappal, 1852. július 14-én elhagyta Amerikát, Angliába ment, hogy ott folytassa az elkövetkezendő harc előkészületeit. Bár csalódottan, igazi anyagi és politikai siker elérése nélkül távozott, de Magyarország nemzetközi létének elismertetéséért sokat tett.
László Károly pedig még jónéhány évig élt az általa nem túlságosan kedvelt Egyesült Államokban, és mindvégig folytatta a naplóírást.

A Napló helyesírására vonatkozóan a következő elveket érvényesítettük: A régies alakokat - hangulati értékük miatt - igyekeztünk megtartani, változtatásokat csak ott tettünk, ahol ezt az érthetőség feltétlenül megkövetelte. A hiányzó központozást pótoltuk. A neveket és helyneveket a többnyire ma elfogadott alakjukra írtuk át. A kezdőbetűkkel jelölt neveket, rövidítéseket szögletes zárójelben oldottuk fel. A bizonytalan olvasatú, illetve értelmezhetetlen kifejezések után [?] jel található. A szögletes zárójelbe tett három pont olvashatatlan helyet jelöl. A naplóíró által aláhúzással jelölt szövegrészeket dőlt betűkkel írtuk.
A bevezetőhöz és a jegyzetekhez felhasznált fontosabb irodalom
Fenyő István: A polgárosodás eszmevilága útirajzainkban 1848 előtt. In: Két évtized. Magvető, Budapest, 1968. 109-129.
Jánossy Dénes: A Kossuth-emigráció Angliában és Amerikában 1851-1852. Magyar Történelmi Társulat, Budapest, 1940.
Jósika Miklós: “Idegen, de szabad hazában”. Szépirodalmi, Budapest, 1988.
Lukács Lajos: Magyar politikai emigráció 1849-1867. Kossuth, Budapest, 1984.
Pándi Pál: Utazások a feudalizmusból a kapitalizmusba. In: “Kísértetjárás” Magyarországon. 1. köt. Magvető, Budapest, 1972. 127-150.
Perczel Miklós: Naplóm az emigrációból II. (Amerikai napló) Tankönyvkiadó, Budapest, 1979.
Somlyói Tóth Tibor: Diplomácia és emigráció “Kossuthiana”. Magvető, Budapest, 1983.
Várdy Béla: Magyarok az Újvilágban. Kapu 1991/10., 1991/12., 1992/1., 1992/2., 1992/3., 1992/5., 1992/7., 1992/8., 1992/9., 1992/10., 1992/11., 1992/12.

László Károly naplója Kossuth amerikai útjáról
1851. Decemb[er] 3dikán
Tudtunkra már 14dik napja lévén Kossuth a tengeren, s azt híve, hogy ma vagy holnap meg fog érkezni: mi, a Mississippin ideérkezett magyarok kimentünk a vesztegházhoz, (Staten Island nevű szigetre) hol Kossuth egy napot fogand tölteni. Estig vártuk s nem jött meg, - ekkor a nagyobb rész New Yorkba visszajött s mi hat inspectiósok s még Berzenczey Mayhofer és Wagner kinn maradtunk beszállásolva, s vártuk jövetelét a magyar nagy vendégnek. Végre
Decemb. 4dikén
Éjfél után álmunkból riasztottak fel a hírrel, hogy Kossuth megérkezett, felugrottunk, siettünk fogadására nemzetünk kincsének, büszkeségének s megváltójának. A partra érkezve valóban ott láttuk állani Humboldt utazógőzöst, büszkén adta tudtunkra két álgyúlövéssel, hogy a nagy embert meghozta, s éppen már a partra csólnakon szállítja; mire a vesztegház előtti ágyú 31 lövéssel válaszolt. Kossuth velünk, a partra lépve, érzékenyen kezet szorított, s felvezettük a számára rendelt szállásra, a vesztegház orvosa lakjába.
Kossuthtal jött: neje; Pulszky és neje; Lemmi (olasz); Nagy Péter; Hájnik; Bethlen Gergő ezredes; Ihász alezredes; Török százados és a Kossuth hű szolgája, Grezsák József.
A helybeli küldöttség röviden üdvözölte Kossuthot e szabad parton. Ezután nehány egyén egyszerű bemutatása után minket, környezőit akart látni; s nehány barátságos, atyai kérdés után távoztunk s őt nyugodni hagytuk.
Decemb. 5dikén
Délben Kossuth és mi, magyarok mind batárokba ülve megindultunk a városban felállított nagy sátor felé, hol Kossuthnak az addresst átadandották. Indulásunkat 31 ágyúlövés hirdeté a parton. A szigetbeli nemzetőrség egész díszöltönyben - több zenekar játszva a lelkes indulókat, a többek közt Rákóczit, - hosszú vonalban ment a hintók előtt és után. A sátorhoz érve bementünk s Kossuth a számára készített emelvényre tett székre ült. A hurra egyre hangzott. A sátor tetején magyar nemzetiszínű zászló lobogott, (mint szinte a vesztegházi kikötőnél, az orvos háza előtt - nemzeti czímerünkkel rajta - s a városban több házakon) a sátor belsejében, az emelvény mögött két amerikai lobogó volt kifeszítve, s három fehér zászló felállítva teleírva jeles és lelkes mondatokkal. A város mayor(mer)je felolvasta Kossuth mellett állva hosszú (már nyomtatott) addressét, mire ez lelkesen válaszolt, az eddig idejötte előtt felőle támasztott rágalmakat hatalmasan megczáfolta. Beszédje közt gyakran szűnni nem akaró hurrázások voltak; a Kossuth ellen kikelt Enquirer hírlapot, az osztrák és muszka monarchát pedig kibőgték. Ezután helybeli németség is átadta addressét, melynek befejező azon mondatára, “moriamur pro tribuno plebis Ludovico Kossuth” ezt jegyezte meg Kossuth, hogy haljanak meg a szabadságért és ne őérette.
Ezután jelen voltak nagyobbrészint előtte elmenve, vele kezet fogtak. Miután hintóba ültünk s a sziget nagy részét a menet megkerülve naplementekor a szállásra visszamentünk, s at[öbbi]
Dec. 6.dikán d.e. 11 órakor
Ágyúlövések jelenték, hogy a gőzös, és New York-i küldöttség megérkezett Kossuthért. Kevés idő múlva Kossuth és mi magyarok sok islandikkal együtt felmentünk a gőzösre. Ágyúdörgés és a Rákóczi-induló harsogtatása közt megindult New York felé. Midőn az öbölbeni szigeten levő kerek erősség mellett haladt hajónk, 31 ágyúlövéssel üdvözlött, (31 szab[ad] status nevében) mi hajónkról viszonoztatott. A brooklyni parthosszant haladva a partról ismét ágyúdörgések köszönték Kossuthot, mit hajónk viszonzott. A status hajógyáránál haladva egy vitorlás fregátt 31 ágyúlövéssel üdvelgett, mit hajónk viszonzott, a status-hajók vitorlarúdjai s kötéllétrái tele voltak hurrázó matrózokkal. Visszajövet a New York-i parthosszant haladva a temérdek hajók s gyárak lobogóikat mind felhúzva midőn előttök elhaladtunk gőzsíppal süvöltöttek, harangoztak s hurráztak, mit hajónk szinte harangozással s ágyúzással viszonzott. A mellettünk elhaladt gőzöskompok gőzzel süvöltöttek és harangoztak. A Castle Gardenhez érve hajónk ágyúzott s a Rákóczit és Marseille-it harsogtatta. Végre az apály miatt mintegy 1/2 órát várakoztunk, nem állhatván nagy hajónk a kijáró hídig, pótlékhidat nyújtottak be s Kossuth egészen feketében, (fényes, feketegombos, egyszerű attilában, Kossuth kalapban, fekete tollal) karddal oldalán s mi környezői, aranyos díszruhában, kardosan, Kossuthné félgyász, egyszerű ruhában, hajónkon s a parton zsúfolva álló néptömeg s felállított nemzetőrség roppant hurrázása közt partra szálltunk, s a tolongó néptömeg közt négyen a színház alakú teremben készített emeltebb helyre jutottunk. A küldöttség röviden üdvözlé a kormányzót, mire ő elkezdett válaszolni, de a kíváncsi nép egyre tolulván a karzatoni folytonos nagy kopogást és zajt még a policia sem levén képes megszüntetni, mintsem, hogy melle rontása mellett is hijában beszéljen, kinyilatkoztatta, hogy beszélni nem fog, hanem beszédét a holnap reggeli hírlapok fogják közölni, s a házból kiment. Kívül a számára ott álló fekete lóra ült (s mi is lóra ültünk) s a New York-i nemzetőrséget, (mely körülbelül 20.000) mely ott a sétatéren volt felállítva megszemlélte, kik örömökben csákójokat szuronyjok hegyére tették s magosra tartva csóválták, feldobálták s hurráztak. A szemle után a kormányzó 3 városi fő személlyel egy 6 pejlovas nyitott hintóba ült, s az egész nemzetőrség, minden csapat zenészei lelkesítő marschokat játszva előrementek, utánok a Kossuth hintaja ezután mi magyarok lóháton, utánunk egy hintón Kossuthné, Pulszky, Pulszkyné s ezután számtalan hintók s utánok a New Yorkban tartózkodó magyarok nemzeti színű csinos zászlóval (egyik oldalán amerikai címerrel s angol felirattal, a másikon Magyarhon czímerével, magyar felirattal, igazság, egyenlőség, szabadság). A sétatér kapuja felett magyar nemzetiszínű nagy diadalív volt felállítva a város czímerével. Délután 2 óra fele megindult a menet a Brodway nevű főutszán fel. Hogy azon legkevesebb 300.000 nép, mely Kossuthot akarta látni, hogy volt az utszákon elhelyezkedve, s azt a szívből eredt örömkitörést, mellyel Kossuthot fogadták, csak látni, de leírni nem lehet. Az falak alig látszottak az amerikai és magyar lobogóktól s magyar színneli felczifrázattól. Az utszán keresztülhúzott zsinegről több helyen Kossuthra vonatkozó üdvözletek s ábrázolatok voltak, írva s rajzolva, lehetett látni néhol, “éljen Kossuth” máshol “Isten hozta”. Látni lehetett sok helyen a házak falára feszített az osztrákot s muszkát gúnyoló, Kossuthot dicsőítő ábrázolatokat. Szembetűnő volt, hogy mind rajzban, mind zászlókkal több helyen volt ábrázolva az angol, amerikai, magyar és török egyesülése, nevezetesen a Városház előtt s az Irwing Házon. Az ablakok, erkélyek, párkányok s háztetők zsúfolva voltak a legcsinosabb néppel, kik midőn Kossuth előttök haladt hurráztak, kendőket vagy magyar zászlócskákat csóváltak, örömükben szinte leugrottak. Minden utsza, melyen Kossuth menendett, oly szorosan tömve volt, hogy az egy öszveforradt tömegnek látszott. Kossuth hintajába mindenfelől virágkoszorúk s bokréták szállottak. A többek közt pedig a tömegből egy egészen magyar nemzeti színbe öltözött, mintegy 10 éves leánykát vittek hintajához, aki neki egy kis beszéd után egy gyümölccsel rakott kosarkát adott át, azután Kossuth megcsókolta s visszavitetett. A hurrázás egy perczig sem szűnt meg. A nemzetőrség eleje a Városházhoz érvén, megállott az egész vonal. Kormányzó és mi, környezői a Városház elibe mentünk. Délután ötödfél órakor a Városház elibe értünk. A Városháza középrúdján magyar lobogó a két szélsőn amerikai lobogott. A tér két kapuja felett magyar színű nagy diadalívek voltak emelve. A Városház előtt leszállván a kormányzó hintajából a számára állított nemzeti szín tetejű emelvényre állott fel, s mi vele szemközt lóháton sorban. Ezután a nemzetőri csapatok léptettek el előtte, mi majd egy óráig tartott. Ezután a hintók vonultak, s végre elibe állott egy 8 szürke lovas, szép omnibus párosával fogva a lovak, hogy abban szállására vigyék; de a szállása csak a szomszédságban lévén - az “Irwing House” czímű elsőrangú roppant vendéglő -, nem ült bele, hanem gyalog ment oda, hatodfél órakor.
Ezen estve 10 órakor a helybeli németek több száz fáklya világánál zenével szállása elibe jöttek s küldöttségük által üdvözlék, s Kossuth hozzájok röviden szólván, továbbvonultak. Még akkor estve a Kormányzó tudtunkra adta további kötelességünket. Meghagyá nevezetesen nekem, hogy minden nevére érkező levelek közvetlen az én kezembe adassanak, azokból az európaikat feltöretlen adjam be neki, a többit mind nyissam fel, tartalmokat írjam ki egy protocollumba, a titkosokat külön, s azon regestrumot mutassam be neki reggelenkint. Minden levelek, a titkosak is, nálam fognak állani. Ezen elfoglaltatásom következtében az inspectionalis szolgálatot tovább nem vihetvén, helyembe odaállott Németh József.,
Ezután kezdődött a nyugtalan élete a kormányzónak, mindenfelőlről jöttek a magány-, városi-, testületi-, statusi üdvözletek, küldöttségek, s meghívások, mit csak előszámlálni is sok volna. Ennél fogva csak azt említem meg, hogy
Decemb. 11dikén
Estve a város az Irwing Házban egy nagy vendégséget rendezett, melybe Kossuth 16.od magával volt hivatalos (Kossuth által megnevezettekkel).
A terem egészen nemzeti színünkkel volt ékesítve, a középcsillárokban gáz-, a falon függőkben pedig veres, fehér és zöld milly-gyertyák[?] égtek. A Kossuthnak kitűzött hely mögött látszott a egyesülési jel, a négy nemzet zászlója (szélről az angol, balról a török, ezek közt két amerikai között a magyar). Hat asztalnál ült mintegy 400 személy (mind férfi). Az ételek közt említést érdemelnek a czukor díszművek, melyek ezek voltak:
1. A szabadság monumentuma, rajta Kossuth szobra.
2. Győzelmi ív, a Szabadság hősével.
3. Haynau fogadtatása a londoni serházban (ez igen megtapsoltatott). (Igen jól volt ábrázolva, miként tépik s ütik Haynaut a serházi munkások.)
4. Mississippi fregátt a hullámokon.
5. Edények átlátszó virágokkal töltve.
6. Washington lovasszobra.
7. Arnold és Görgey otthon. (Ez által ki volt ábrázolva azon két személynek pokolban, lángok közt az ördögök általi kínoztatása)
8. A Szabadság hőse
9. Warrior emlékoszlopa.
10. Macaroon pyramisa.
11. Magyar huszár.
12. Az egyesülés jelképe.
13. Az öröm forrása. Mind igazi remekművek.
Az ebéd kezdődött 6 órakor. - Ebéd végével Edmonds tanácsnok igen megtapsolt beszédet tartott a kormányzóhoz, mire a kormányzó mintegy 2 óráig tartó beszédben felvilágosította őket ügyünkről, állásunkról s az ő állásukról a non interventionalis törvény tekintetéből, s értésükre adta, hogy nem beszédeket tartani jött ő ide, hanem szabadságunk kivívhatására pénzsegélyért, mondván, “hogy ő maga személyére bárha semmije sincs, semmit sem kér, semmit el nem fogad, de hazájának, nemzetének felsegéllésére háztól házra koldulni sem szégyenl.” Utána sokan lelkesen s tüzesen beszéltek (kivéve a magyar ügy ellen irkáló lap - Enquirer - szerkesztőjét, kit erőlködése daczára sem hallgatott ki a közönség, s tüstént eltávozott), de legfontosabb beszédet tartott egy öreg úr, ki egy névtelen levélben mindjárt 1000 dollárt ajánlott a magyar ügyre, mondván, “úgy hiszem, hogy a sok szép beszéd közt én tartottam Kossuth után a legszebbet; egyébiránt nem leszek irigy arra, aki nálamnál még szebbet tart”. Utoljára az egyesült statusi indusok küldöttje beszélt lelkesen Kossuthhoz. (Öltözete volt fekete pantalon, fekete frakk, jobb oldalán a bal válláról gyönggyel kivart szalagon lógott egy gyönggyel kivarrt tarisznya; a jobb válláról keresztbe egy arasz széles, gyönggyel kivarrt sál, s mindezek egy veres selyemövvel a derekához voltak kötve, melynek végei gyönggyel ékesített rojtokban lógtak le térdéig. Mindkét karja és keze szárára háromujjnyi széles sima ezüst karika volt csatolva, nyakszirtig érő sima, fekete körhaja volt, termete magas, testes, tekintete férfias, bátor, arczszíne kissé barnás.)
Éjfél után mintegy 2 órakor szétoszlottunk.
Nem leírni, de csak előszámlálni is csak ki győzné azt a sok meeting (méting)et, (gyűlés), mely New Yorkban létünk alatt tartatott, vagy csak azt is, melyben Kossuth jelen volt. Volt Kossuth (Brooklynban) a protestáns papokéban, ügyvédekében, a hölgyekében s a nemzetőrökében, sat. Ezen utolsó tartatott a Castle Gardenben. Jelen volt New York-i 5000 nemzetőrség, mind egész pompa egyenruhában, zászlókkal s bandákkal. A színház kinézésű kerek teremben a színpad elején állott egy kis asztal, emögett egy pamlagon ült Kossuth, a város mayor-ja s General Sandford. Ezutáni sor széken ültünk mi, a kormányzó környezői, mint a kormányzó, úgy mi is mind kardosan. Utánunk több székeken nők, főtisztek és czivilek. A város mayor-ja bemutatá a közönségnek Kossuthot, Magyarország kormányzóját, mire roppant erős és hosszú hurrázás történt, csákók, kendők s zászlók csóváltattak, s a mintegy 40 személyes banda Rákóczit játszotta.
Ezután General Sandford bemutatván a kormányzónak a 2k generált, Hallt s a négy ezredest; ezek sorban csapatjaikat felállítván bemutatták a kormányzónak.
General Sandford felolvasá a Nemzetőrség addressét, mire a kormányzó, mint katona katonákhoz, egyszerűen válaszolt. Egy óránál tovább tartott beszédében sokszor kaczagásra, sokszor rettenetes tapsra s hurrázásra gerjeszté a közönséget.
Nevezetes ezen meetingben az, hogy Kossuth úgy tüntette fel magát, mint Magyarország katonai főparancsnoka, mint a leendő szabadsági harcz fővezére, előbajnoka.
Végre General Sandford, a magyar ügy pártolása tekintetéből hozott jeles határozatokat olvasott fel, melynek pontjai együl-egyig közakarattal elfogadtattak.
Egy százados századja nevében mindjárt 1000 dollárt ajánlott.
Mielőtt tovább mennék, itt le kellene írnom New Yorkot; de hogy kezdjek én - ki elfoglaltatásom miatt keveset néztem New Yorkban - egy oly város leírásába, melynek megismertetésére 3 ujjnyi vastag könyv kevés volna. Én hát felhagyva ezen szándékkal átaljában csak annyit mondok:
New York igen kedvező helyen fekszik, egy szigeten a Hudson nagy folyó és egy tengerág közt, árbóczerdővel környezve. Utczái rendesek, egyenesek, két oldalt fákkal ültetve, szélesek, czélszerűen kövezettek, de nem igen tiszták, épületjei az itteni gyenge télhez alkalmazva vékony falúak, (többnyire a földszinti rész vasoszlopokra építve), 2-6 emeletesek, tartósságuk csak egy emberéletre számítva; falai az utszára mind vörös téglából vagy faragott kövekből vannak, vakolatlanok; a házak mondhatni mind udvar nélküliek. Az utszára nyíló ajtótól kezdve minden folyosó és szoba fűttetik. Tűz mindennap van kétszer-háromszor, s a városház tornyábani nagy harang kondítása száma tudatja a lakosokkal s tűzoltókkal, hogy a tűz melyik részében van a városnak, mire a lakosság nem is figyelmez, csak a tűzoltók futnak oda gépeikkel s néhány percz alatt a legdühösebb égést eloltják. Ha talán egynél több ház égne le, van akkor a tűzoltóknak leczke a hírlapokban. Angol hidegvérüknél s a tűzoltókbani bizalomnál fogva nyugodtan nézi a lakos ablakából, mint ég szomszédja, s míg az ő fala nem melegszik, ki sem mozdul. - Mint a kikötőben, mint az utszákoni roppant mozgalom mutatja, hogy e nép kereskedő és művész, nem lehet itt az utczán látni unaloműzésül, látási vagy láttatási czélból sétáló czifra népet, egyszerű ruhákban nyüzsög a nép az utczákon, inkább futva, mint sietve, csak üzletének, csak a pénznek élve, csak azért mozogva.
Az amerikai nép általjában annyira buzgó vallásos, hogy vasárnapon minden üzlettel felhágy, minden boltok, hivatalok, kávéházak, korcsmák, színházak, s bálok bezárvák, csak a templomok nyitvák, hova tódul a nép s késő estve gázvilágnál tartatnak a legnépesebb isteni tiszteletek. Templomból aki csak mehet, el nem marad. New Yorkban egy kis kivétel van e tekintetben, mert itt a német rész a maga házában vasárnap is zongoráz, mulatságot ad, sőt nyilvános hangversenyt, s korcsmákba is megy, s amennyire a korcsmáros engedi, mulat. De még itt is az utczákon - hol hétköznapon az egymást érő, vágtató omnibus miatt egyik oldalról a másikra alig lehet átfutni -, vasárnap nem látni egyebet, mint templomokba menő egylovas, könnyű kocsicskákat.- Nincs ház, amelyben Biblia ne volna s szorgalmasan ne olvastatnék. A vendégfogadókban rendesen minden szobában tartatik egy, mint múlhatlanul szükséges bútor sat. A munkát az amerikai, bármily gazdag, nemhogy szégyenlené, hanem büszke rá. Selyemruhás, bársonykalapos hölgyeket látni koffert, terhet vinni az utczán, s több nagy házzal bíró gazdagokat seperni házuk elejét; s éppen ezért az oly embert, aki az ilyeneket szégyenli, aki munka nélkül akar élni, lenézi, megveti. Bolt feltörés ritkán történik, lopás ritkaság, policia szemes őrködése miatt. Hanem az árverési boltoktól őrizkedj, mert ott megcsalnak.
New Yorkban több nagyszerű fogadók közt talán első helyet érdemel - nem nagyságra nézve, mert nálánál nagyobb az “Astor House”, hanem csinosságára, elrendezésére nézve - az “Irwing House”, hol Kossuth és a velejött magyarok szállva voltak-. Ez megérdemli a fogadói intézet nevet. Van benne 370 vendégszoba, ezeken kívül roppant ebédlőteremek, gazdagon bútorozott társalgószobák, számtalan cselédszobák, mosó-, vasaló-, mangorló-, tálalóteremek sat. sat., öszvesen több mint 500. Van az épületben fördőház, borbélyműhely, gyógyszertár és kávéház. A földszint levő hivatalban a legnagyobb rend s pontosság van. Tudva itt, hogy melyik szobába ki lakik. Akármelyik szobában vagy társalgóteremben billentessék meg a csengetőgomb, a hivatalszobában egy csengettyű hangzik, s egy nagy, rámába foglalt táblán előugrott illető szám mutatja, hogy hol történt a csengetés, s az ott sorban ülő fekete inasok közül egy tüstént odaküldetik. A mosásba adott ruhát a vendég 6-8 óra múlva tisztán visszakapja sat. Szóval a tisztaság, rend, pontosság a legmagosabb fokon áll.
Az amerikai népről általjában megjegyzendő, hogy ő csak a fegyverek, s gépek feltalálásán s tökélesítésén töri a fejét, nagyszerű gyárakat állít, apró kézművekre sem pénzét, sem idejét nem vesztegeti. A munkabér itt roppant nagy lévén egy legénynek heti bére 3-20 dollár, az általok készítendett kézművek az európaiakkal a versenyt ki nem állják. Finomabb papír, keztyű s átaljában minden galanteri és fényűzési czikkek Európából jönnek.
Dec. 23dikán éjfél előtt kevéssel
New Yorkból gőzöskompon a méltóságos Hudson folyón New Jersey városába átröpülvén Kossuth s vele Henningson (ezelőtt hol Thompson, hol Hamilton) Nagy Péter, Hájnik Pál, Berzenczey, Spacsek orvos és én; az indóházbeli munkások által hurrával fogadtatott. A velünk renden kívül induló kocsiba beülvén éjfélkor elindultunk. Velünk idegen kevés jött, hanem az útban eső állomásokon megállván kocsink vízbevétel végett, mindenütt egy hosszú processio ment kocsinkon végig Kossuthot látni vágyó, s ha lehet vele kezet szorítandó. Hideg volt, a hó csikorgott. 3-4 óra közt Philadelphiába értünk; New Yorktól 87 ang[ol] m[érföld], Philadelphia lakosa száma 400.000-et halad; s az “United States” hotelba beszállásoltattunk, hol a szűk, hideg, setét folyosók, szűk, hideg, setét szegényül bútorozott szobák, késő rendetlen szolgálat sat. akaratlanul visszaemlékeztetett bennünket a kedves Irwing House-ra.
Dec. 24dikén
délelőtt 11 óra tájban Kossuthot hintóba ültették s előtte egy csapat lovasság s utána is egy csapat huszár menve a processio megindult, a huszárok után mentek hintókban Kossuthné, Pulszkyné, Németh, Kalapsza, Grechenek és Kossuth szolgája Grezsák előrejöttek Philadelphiába, a Kossuth környezete s a tanácsnokok. Útközben a gyalogság is csatlakozott a menethez s midőn az útban esett sétaterekhez ért Kossuth, ott számtalan ágyúlövéssel fogadtatott, így járták be a különféle lobogókkal, magyar színekkel ékesített utczákat zeneszóval, roppant hurrázás közt, az ablakok gyönyörű hölgyfejecskékkel tömve voltak, honnan számtalan koszorúk, virágfüzérek s csókok röpültek Kossuthra. Lehetett azonban látni számtalan tisztes férfit állani az utczán, ki nem ujjongott, hanem mikor Kossuth előtte haladt tisztelettel hajlott meg előtte, számtalan nőket, kik könnyező szemekkel intettek üdvet Kossuthnak némán, de belső örömmel. Ezek quackerek voltak, komoly becsületes quackerek, kik itt igen nagy számmal vannak, akik, mint ők mondják nem lármáznak, hanem tenni fognak. A jelen volt népszámot tehetni mintegy 150.000-re. A katonaság egy téren a kormányzó előtt ellépdelt. Végre a Városházánál azon csarnokban, hol az amerikai függetlenség kimondatott az addresse Kossuthnak átadatott, mire ő röviden válaszolt s azután az utczán álló néphez az erkélyről egypár szót szólott.
Estve a philadelphiai corporatio Kossuth fogadására a mi hotelünkben ebédet adott, de amelybe Kossuth mutatkozó láza miatt nem jöhetett elébb mint a végére. Bejöttekor nagy tapsviharral fogadtatott. Kezében hozta azon ezüstből készített keresztalakú, gyönyörű medaille-t (közepében Washington kis arczképével s egy fürt hajával) és hozzá egy kis zacskót pénzzel, melyet neki egy legrégebben fennálló katonaszázad kapitánya századja nevében nekiadott. Bemutatta őt a közönségnek a város mayor-je, mire szűnni nem akaró hurrázás és tapsvihar kezdődött. Rövid beszédjében Kossuth bocsánatot kért elmaradásáért, bocsánatot azért, hogy most hozzájok nem beszélhet gyengesége miatt, de ígérte, hogy holnapután adandott alkalommal beszélni fog nekik bővebben. Bemutatta becses ajándokát és minden beszéde nagy tetszéssel fogadtatott.
Ő nyugodni ment s együtt maradtunk éjfélig, hallgattuk a sok lelkes szónoklatot, melyeknek értelme többnyire oda ment ki: hogy ők üdvözlik, bámulják Kossuthot, mint rendkívüli egyént, a hazafiság páratlan előbajnokát, készek a magyar ügyet pénzzel is segítni, de a háborúba keveredéstől félnek. S ha 2-3 szónok beszédjéből kellene ítéletet hozni, azt mondanám, hogy Philadelphiától nem várhatunk sokat.
Dec. 25kén
Karácson első napja volna, de ezt a városban nem venni észre, mert sem a presbyteriániusok, sem a quackerek nem tartják, a templomok zárvák, a boltok s raktárok nyitvák.
A kormányzóné ma kapott egy quackernőtől a magyar ügyre 300 dollárt azon meghagyással, hogy azon fegyvert ne vegyenek, hanem a harczban megsebesülendettek apolására fordíttassék.
Egyébiránt már New Yorkban figyelmeztették Kossuthot arra, hogy Philadelphiában háborúra ne agitáljon, mert itt a város nagy része quacker, s azoknak vallási borzadályok van a háborútól.
Ugyanezen estve 9 1/2 órakor a helybeli németek roppant nagyszerű fáklyás-zenét, demonstratiot csináltak Kossuthnak. Mintegy 5-600 fáklya s számtalan illuminatió világánál állott Kossuth szállása előtt (United States Hotel) több ezer nép óra hosszant a zord téli idő daczára időnként zenézve s németül dalolva. Kossuthot láz borzongatta s ágyban volt. A küldöttség felment hozzá, az addresst átadta, mire tőle szó-választ kapott. A nép már nyugtalankodott s Kossuthot kívánta, mire a küldöttség egy tagja jelenti nekik, hogy Kossuth betegen fekszik, s Hájnik Kossuth nevében megköszönte nekik a megtisztelést. Mire a szemközti középület lépcsőzetén felállított óriási kép előtt (a dynastia letapodása a Szabadság istennője által), a három színű bengáli tűz elgyújtatott, s ezután a nép csendesen hazaoszlott.
Dec. 26k
Estve 6 órakor a polgárok által rendezett nagy vendégségbe mentünk a “Musical fund Hall”-ba. A terem egyszerű, de csinos volt, a felső végén eső zenekarzat különféle lobogókkal volt ékesítve, főszerepet játszott közöttük a magyar és amerikai. A teremben mintegy 500 személyre volt terítve. A felső végén emelt helyen keresztben fekvő asztalnál ült Kossuth, nehány amerikai nevezetes polgári egyén és mi, Kossuth környezői. A zenekar több szép darabok közt játszotta a Rákóczit és Marseillaise-t, melynek utolját a közönség is lelkesültében megnyomta.
Evés után Kossuth remek beszédjében feltárta előttök keblét, megismertette velök a magyar ügyet, Európa jelen állását, megmondta nyíltan, hogy mit óhajt, mit reményl, mit igényel Amerikától a magyar ügyre nézve. Mind az előtte szólott, helyettes volt presidens, mint ezen gyűlés elnöke, mind az utána felállottak lelkes szónoklattal ügyünk mellett nyilatkoztak s végre a harrisburgi határozatokat (az interventió meg nem engedése, Magyarország függetlensége s Kossuth kormányzósága elismerése és segélyadás) egy szívvel, szájjal, kitörő örömmel elfogadta azt. Átaljában az egész gyűlésben a legszebb rend s a legszebb szellem volt, a beszélőket kihallgatták s roppant tapssal, dörömbözéssel, hurrázással, kendő- s kalapcsóválással helyeselték. Kivéve egyet, ki Kossuth ellen kezdvén beszélni, a közönség által leültettetett helyére, ő nyugtalankodván, lármázván a police által karonfogva kivittetett. Éjfél után 1 1/2 órakor hazamentünk.
Dec. 27
Délelőtt 9 1/2 órakor a vaspályán Baltimore felé indultunk. A nagy Susquehanna folyón gőzöskompon, arasznyi vastag jégtorlatokkal küzdve, átkelve, utunkat ismét vaspályán folytattuk s d.u. 3 1/2 órakor Baltimore-ban voltunk. (Baltimore Philadelphiától 97. an.m.f., Baltimore lakosa száma 180 ezeret halad) Megérkeztünket két ágyúlövés jelenté. Kossuth, s mi a küldöttséggel s városi főszemélyekkel hintókba ültünk. Kossuth hintaja előtt és után menve a polgári katonaság s azután a mi hintóink, a menet megindult zeneszóval a lobogókkal s ábrázolatokkal díszített hosszú utczákon, a két oldalt végig felállott különféle ornatusú jótékony polgári egyesületek tisztelgő sorai közt. Az utczák és ablakok tömvék voltak ujjongó kendőt s zászlócskákat lobogtató néppel. A hideg daczára is fényes volt Kossuth fogadtatása. Beszállásoltattunk a “Eutaw House”-ba. Estve 7 1/2 órakor egy középületbe nagy népgyűlésbe mentünk. Az épület még nincs egészen készen. A tereme roppant nagy, iszonyú hosszú, körül karzattal. Nők és férfiak ezeren felül lehettek. A hallgatók mind állottak s a beszéd hallhatása végett a szónoki emelvényhez a terem vége felé tolakodtak, ami miatt szünteleni tolongás, csoszogás, zsibongás, zajgás volt, rendet tartani nem lehetett. Kossuth rövid, rögtönzött beszédjében üdvözölte a baltimore-i polgárságot. Lerajzolá Magyarországon a nép- és vallásszabadság jelen állását, s példaképp megemlíté nekik a Philadelphiában elfogadott Harrisburgi határozatokat, mit ők is kitörő lármával elfogadtak. Három-négy szónok Kossuth után végezvén beszédét, 10 órakor hazamentünk.
Baltimore, mint szinte Philadelphia, épületeire s utczáira nézve éppen úgy néz ki, mint New York, csakhogy házai átaljában apróbbak.
Éjfélkor nagyszerű fáklyászenét adtak a helybeli németek. Addressöket átadá küldöttségük Kossuthnak, mire ő a népnek az erkélyről válaszolt németül s angolul.
Míg itt voltunk, két nap a város oly csendes volt, mintha Kossuth nem is lett volna benne. Tisztelegtek a többek közt Kossuthnál a zsidó küldöttség és a protestáns papok. Némely catholicus papok is vágytak beszélni Kossuthhal, de titkon, mert mint mondák, félnek, hogy hallgatóik megtudván, agyonverik.
A r. catholicus papság s oktatásuk után hallgatóik itt is olyan türelmetlen vakbuzgók s a világosság és szabadság ellenségei, mint az Új-Világban. Nem pártolják Kossuthot, mert mint ők mondják Mazzininek barátja, ez pedig a pápa ellensége sat.
Ellenségei Kossuthnak az itteni írlandok, mert pápisták, részint mert bosszankodnak azért, hogy Kossuth Angliának (szerintök az ő elnyomójoknak) hízeleg, azt nagynak nevezvén, és hogy őket az elnyomott népek közé nem sorozza.
No de Krisztusnak is voltak ellenségei, mégis győzött tudománya.
Dec. 30kán
Reggel 8 1/2 órakor Baltimore-ból a vaspályán megindultunk, s a 40 angol mértföldre eső Washingtonba értünk d.e. 10 1/2 órakor, s a pompás, nagyszerű “Browns Hotel”-be szállásoltattunk. A hotelen felül lobogott középen az amerikai lobogó, az 1ő emeleti erkélyen középen a magyar és török, két végén az olasz és német lobogó. Minden nagy néptolongás és lárma s pompa nélkül, hintókon jöttünk be csendesen a szállásra, mint akármi közönséges utas.
Még eznap estve 10 órakor a helybeli németek fáklyászenével s dallal tisztelegtek a kormányzó szállása előtt. Az egész nem is közelítette meg a philadelphiait és baltimore-it. A kormányzó rövid angol beszédben köszönte meg nekik a tisztelgést.
Decemb. 31.dikén
Délben a kormányzó és környezete Webster Daniel által bevezettettünk a presidenthez, Fillmore-hoz. A kormányzó üdvözölte az elnököt, mire az röviden, jelentéktelenül válaszolt. Az ezutáni rövid társalgás közben az elnök oly járatlanságot, oly tudatlanságot mutató kérdéseket intézett kormányzóhoz Magyarországra nézve, hogy ily járatlanság a külföld ismeretében szégyenére válnék nálunk egy tanuló ifjúnak. Hogy várhatta volna aztán az ember Magyarország pártfogását ily statusférfitól, (s az amerikaiak nagyobbrészt ilyenek voltak idejöttünkig) aki előtt Magyarország terra incognita?!

Kossuth Lajos kormányzó környezete
New York Dec. 22
civilek	katonák	
xPulszky Ferencz	xBethlen Gergely	
xBerzenczey László	Ihász Dani	
xNagy Péter	Asbóth Sándor	
xHajnik Pál	Bíró Ede	
Lemmi(olasz)	Waagner Gusztáv	
xSpacsek Lajos 	Török Lajos	
Ács Gida	Frater Alajos	
	Waigli Vilmos	
	xNémeth József	
	xKalapsza János	
	xGrechenek György	
	xLászló Károly	
	Nyújtó Mátyás	
	Mayerhoffer János	

Jegyzék 
1. x jegyűek a kormányzót kísérik a Szabad Statusokban körútjában.
2. Lemmin s Nyújtón kívül a többiek (öszv[esen] 9-en) New Yorkban foglalkoztatnak s havonkint 35 dollárt kapnak.
3. Ezen kívül 35 dollár havidíjt kap Gyurman Adolf is, mint kísérethez nem tartozó alkalmazott.

Hó‑nap	hely	megnevezés	piaszter	para	
Máj. 14	Kutahia	Török kormánytól élelmi válts[ág] 1 hóra	250	-	
 "    "	"	Kossuthtól segély 1 hóra	50	-	
Juni 14	"	Török kormánytól élelmi válts[ág] 1 hóra	250	-	
	"	Kossuthtól segély	50	-	
Julius 15	"	Török kormánytól élelmi válts[ág] 1 hóra	250	-	
	"	Kossuthtól segély	50	-	
Aug. 13	"	Török kormánytól élelmi váltság 1/2 hóra	125	-	
	"	Kossuthtól segély	25	-	
Aug. 28	"	Török kormánytól élelmi váltság 5 napra	41	26	
	"	Kossuthtól segély	8	14	
Aug. 30	"	Kossuth és neje nevére útiköltség czím alatt adott Szulejmán a Kossuth környezőinek segélyül 2000 piasztert melyből rám jutott	183	30	
		Ihász alezredes úr a maga részét köztünk 4 szegényebbek között kiosztván kaptam belőle	38	30	
		Berzenczey szinte átadta	38	30	
Sept. 9	Gemlek	A török kormány útiköltségül adott	350	-	
		Ihász alezredes úr segített a magáéból	100	-	
			1809	30	
		Törökhonban létem alatt (2 év)			
		A török kormánytól kaptam készpénzt	5.574	6	
		Kossuthtól kaptam segélyt	683	14	
		Ihásztól	138	30	
		Berzenczeytől	38	30	
					
		Öszvesen kaptam Törökhonban	6.435	00	

László Károly naplója
Januar 1ső 1852-től Julius 14dikeig 1852 
(Kossuth Európába visszameneteléig)
Januar 1ő
Első napja a reményteljes 1852dik évnek, az Óvilág újjászületése évének. S valóban, a kedvező körülmények e reményt hitté erősítik az elnyomott népek keblében. Európában az elnyomott népek hallgatva csak intésre várnak, hogy a dynastiát porba tapossák; az angol nép őket gyámolítni kész. Az amerikai szabad nép már mindenfelé kezdi kimondani Magyarhon függetlenségét, s kezdi sürgetni kormányát közbejárásért, segedelemért. A rangvágyó Napoleon Lajos már közel hozta az égő szövétneket a lappangó lőporhoz, csak egy szikra! s Európa lángban van; s a lángokból az Óvilág szabadság istennője, mint főniksz emelkedik ki, halhatlanság dicső sugaraival környezetten, a porba döntött trónromokról hirdetve a világ népének az isten adományát, a szent szabadságot.
Ily szép reménnyel, ily erős hittel lépünk be a jóslattal teljes 1852-be. Adja Isten, hogy áldja a késő ivadék ezen évet!!!
Ezen a napon Washingtonban nagy mozgalom szokott lenni. A president ajtaja nyitva mindenki előtt; az udvarán zenekar játszik s a polgárok rang-, vagyon-, nem- s korkülönbség nélkül ezerenként tódulnak az elnök üdvözletére; ő családjával jelen van s a férfiakat ő, a hölgyeket pedig neje fogadja kézszorítással.
Éppen így ment a processio ez nap Kossuthnál is.
Estve ebéd után Henry Marsh, 3 1/2 éves fiú mutattaték be a kormányzónak, aki a különféle darabokat játszó fuvolást a legszabályosabb dobpergéssel kísérte, körüljárva a szobában, a nyakába akasztott s majd földet érő dobbal. Mindnyájunkat bámulásra ragadott ügyessége, könnyűsége, mellyel tudta alkalmazni játékát a darab meneteléhez.
Januar 3dikán
Az elnökhöz volt ebédre híva Kossuth kormányzó nejével, Pulszky nejével és Messingberd édesanyjával. Kossuth egyszerű, fekete pantalonban s fekete attilában ment Kossuth-kalappal fején, nagy fekete strucztollal. Kossuthné és Pulszkyné magyar ruhában, amaz fehér sinóros fekete atlaszban, emez fekete sinóros fehér atlaszban, mindkettő félgyász magyar konttyal fején, hosszú fátyol lógva róla hosszan. Az elnöknél jelen voltak a miniszterek, hármon kívül s kevesen mások. A társalgás feszes volt. Bármint óhajtották, Kossuth politicai értekezésbe nem vágott.
Januar 5dikén
Kossuth Lajos kormányzó a senatus által hivatalosan fogadtatott. A senatus határozata következtében két senator eljött a kormányzó szállására s azt környezetével együtt a Capitol-ba (azon házba, melyben a Congress tartatik) vitték s a senatus kamarájába vezették, s a secretar asztala elibe, a középen leültették. Ezután az elnök felszólítá a senatorokat, hogy rokonérzelmök jeléül kézszorítással üdvözöljék. Mire azok mind kikeltek helyökről és sorban a kormányzóval kezet szorítottak. A karzat tömve vala hölgyekkel. Egyébaránt Kossuthnak, mint bemenetelekor, mint bennléte alatt a legnagyobb csend volt, egy szót sem lehetett hallani. Egy jó 1/4 óra múlva kijöttünk. Még a kúpos nagy csarnokban s a ház előtt tolongó nép is csak nézni s kezet szorítni törekedett, de a legcsendesebben viselte magát.
Januar 6dik
Casinó-bál volt Washingtonban, melybe minthogy Kossuth és környezete meg volt híva, az osztrák követ, mint tagja a Casinónak azt mondá, hogy ő úgy nem fog megjelenni, mire a neve a tagok sorából töröltetett. Egyébaránt csak most a napokban jővén Kossuthnak azon szomorú hír, hogy nővérét az osztrák bebörtönöztette, sem maga, sem neje, sem mi környezői nehányan nem mentünk el.
Jan. 7dikén
Kossuth a képviselők házába vezettetett be. Az egész szertartás éppen úgy ment, mint a senatorok házában, azon kis különbséggel, hogy Kossuth az elnök általi bemutattatása után ezen kitüntetését az elnyomott emberiség nevében, mint amelynek ügyére ez kedvezően hat, megköszönte. Mind a bemenetelkor, mind a bennlétel alatt, mind kijövetelkor a legnagyobb csend s egy kis tolongás.
Ugyanez nap estve Kossuth és környezete a Congressus által a “National Hotel”-ben a Kossuth tiszteletére tartott vendégségen voltunk. A terem különféle lobogókkal egyszerűen volt ékesítve. Legszebb ékesség volt a középen, Kossuth megett függő életnagyságú, bár nem a legjobban talált olajfestmény, mellképe Kossuthnak. A vacsora utáni rövid toastok után Kossuth hosszan, pompásan beszélt nekik nagy tetszésükre (mert akiknek nem tetszett, igen kis számmal voltak a sarokban). Webster pártolta Magyarország függetlenségét s önálló kormányát sat. Mások is többen erősen ügyünk mellett nyilatkoztak, senki ellene. Kossuth 2k beszédjében Törökország mellett beszélt. 11 1/2-kor hazamentünk.
Januar 8dikán
Délután volt a kormányzónál 15 indus (kik különféle fajokból mint küldöttek jöttek Washingtonba a presidenthez) közöttök 2-3 hölgy. Mind eredeti öltözetükben, kevés kivétellel, t.i. a hölgyeken már itt készült karton röckel volt, vagy a hideg miatt, vagy szokásuk ellenére itt meztelenségüket takarva. Ruháik, harisnyáik s fahaj-papucsaik gyönggyel, színes czérnával, tollakkal s csörgőkkel voltak ékesítve, nemkülönben fövegjeik is, füleikben nagy ezüstkarikák vagy czifra függők, karjaikon sok karperecczel. Köpeny gyanánt felül, törött vadbőr szőrével befelé fordítva, kezökben vagy pipa, vagy balta, vagy görbe buzogány. A nők hajadonfővel voltak, gyönggyel font hosszú hajjal; amely fajnak férfiai fedetlen fővel voltak, azoknak a hosszú fekete hajok gyönggyel volt befonva, különben sima, minden czifraság nélkül. Ezeknek a képök sem volt tetovírozva. A czifrázott fajúak képe ellenben különféleképpen volt festve. Némelyiknek egész arcza, sőt még hajválasztéka is vörösre volt festve, némelyiknek csak a szeme környéke volt veresre festve; a fiatalabbaknak ezen kívül arczukon minden irányban kék festékkel voltak csíkok húzva. Átaljában egyik faj férfiainak az arczán sem volt semmi szőr, mert mint mondják ők fiatal korukban már mind kitépik; s ezért a férfiakat nehéz a nőktől megkülönböztetni. Az idős férfi köztök úgy néz ki, mint egy vénasszony.
Székekre mind leültek, s komolyan nézték az őket bámuló kíváncsi tömeget. Tolmácsuk által röviden üdvözölték Kossuthot s általadták neki emlékül daguerrotypozott arczképüket, Kossuth pedig nekik emlékül adott egy-egy ezüst “Kossuth emlékpénzt”, mely Washingtonban O. W. Minard ezüstmíves által nagy mennyiségben készíttetett, Kossuth arczképével s egy mondatával. Bármennyire szeretik is a csillogót, komoly arczukon legkisebb örömöt nem lehetett észrevenni a szép pénz átvételénél, komolyan, szó nélkül fogadták s nézték. Ez után velünk kezet fogtak s távoztak.
Ugyaneznap estve a “Jackson Democrat republican” klub vendégségébe mentünk a kormányzóval. A terem csinos, magyar nemzetiszínű redőzettel körül, s amerikai, magyar és török lobogókkal ékesítve, 4 asztalnál mintegy 300-ra terítve, melynél a vendégek csinosan öltözött hölgyekkel keverve ültek. A rövid hideg vacsora után durrogtak a pezsgősüvegek, mentek a rendezett toastok. A felolvasott addressen kívül 3 beszédet hallgattunk, Kossuthét, mely remek volt s rendkívüli tetszéssel fogadtatott, Cass generalisét és Douglas Democrat párt előharczosáét, mindegyik kitörő tetszéssel jutalmaztatott s mindegyik a Kossuth elvét pártolta “interventio, non interventióért”. Ezután hazamentünk, de a lelkes beszédek még továbbfolytak.
Pótlék: Washington fekszik a Potomac folyó partján, lapályos, kevéssé dombos helyen. Utczái mind rendesek, egyenesek, szélesek, fával kiültetettek, házai azon modorban építvék, mint a New York-iak s minden más amerikai házak, utczái apró kővel, járdái téglával rakvák.
Nevezetességeket vizsgálni soha időm nem lévén csak ezt említhetem, mit a kormányzóval együtt nézhetek. Ilyen a Capitolium, melyben a Congressus tartatik. Ezen jó ízlésű, derék, nagy épület három kúpboltozattal a város legmagosabb pontjáról méltósággal néz le az alatta, körülte hatalmasan nevelkedő ifjú városra.
Végében most van felhozva a földből alapja egy másik nagyszerű épületnek.
Nevezetes még itt a hajógyár, hol láttuk a hajó tökéletes elkészítésével minden munkáját, láttuk az ágyúk, töltékgolyók s gyúkupakok sat. készítése módját.
A kormányzó bemenetelekor ágyúlövésekkel s a tisztek által egész fényben fogadtatott.
Éles lövéseket is tettek egy réz vetálgyúval s egy 90 Fttos vas sugárágyúval.
A város népessége volt 1840-ben = 23.364, 1850-ben = 43.266.
Januar 9dikén
Kossuth környezetével Seward (New York status senatora ezelőtt kormányzója) házához volt híva estélyre. Már indulásra készen voltunk midőn egy telegraphi tudósításból Kossuth az édesanyja halálát olvasta. Ő nehányunkkal hon maradt setét szobájában, szabad folyást engedve méltó könnyeinek a jó anyáért, jó honleányért, a szabadság búban őszült martírjáért, ki nemzetünk anyja, nemzetünk halottja, örök béke és áldás poraira!!!
Januar 12dikén
Reggel 9 órakor csendesen az indóházhoz mentünk s Annapolis felé elindultunk. Minthogy Kossuth Annapolisban a Maryland Status kormányzója, E. Lewis Lowe saját lakjába szállandott, egész személyzetét magával oda nem vihetvén a fele úton kétfelé váltunk. Vele mentünk a nején kívül, Pulszky nejével, Hájnik, Nagy Péter, Bethlen, László és a Kossuth szolgája. Baltimore-ba mentek, minket ott bevárandók, Kalapsza, Grechenek, Spacsek, Messingberd anyjával, szobaleányával, s inasával. Philadelphiába ment, Henningsen angol és Taylor amerikai, hozzánk Harrisburgban csatlakozandók; Németh pedig és Diószegi New Yorkba visszaküldettek.
Itt megemlítem azt, hogy Berzenczey Washingtonban tőlünk elmaradt, mert neki erős régi feltett szándéka Chinában eredeti törzsök magyar fajunkat felkeresni, hova az utat most Kossuth közbejárásával már Washingtonban meglehetősen ki is csinálta, s Kossuth által ajánló levelekkel elláttatott. Bámulatos elhatározottság, hogy Magyarhonban neje s három gyermeke van s most, midőn erős reményünk, mondhatni hitünk van hazánkba visszatérhetni, ő ahelyett, hogy kedves családja körébe sietne, egy hosszú, kényelmetlen, bizonytalan útra megy, talán onnan soha többé vissza nem térendő. Adjon Isten neki sikert és szerencsés visszatérést szabad Magyarhonba. Berzenczey New Yorkban mintegy 400 dollár adósságot hagyott hátra, Kossuthot kérve annak kifizetésére, mit az - meg akarva óvni a magyar nevet a piszoktól - ki is fizetett. Azonkívül St. Franciscoban (California) 500 dollárt gyűjtöttek öszve Berzenczeynek chinai útjára, s New Yorkból egész Chinába ingyen szállítást nyert.
Annapolisba értünk 12 órakor. (Washington-Annapolis = 43 angol m.f.) Jegyz[et]: Washingtontól Annapolisig egész fenyveserdőket láttunk, a fenyőfa buján, szabadon nő.
A status-kormányzó házába beszállíttattunk, hol magunkat egészen hon találtuk, mert már az ajtóban mindjárt a család által szíves kézszorítással s nyájassággal fogadtattunk. A család jelen volt tagjai: a csak 31 éves, magos termetű, eleven tekintetű, derék eszű, tüzes szónok házigazda s kellemes, nyájas, szép neje, négy kis gyermekével; a háziasszony anyja, nagynénje és egy szép húga = Ariana Pock, még hajadon, s ennek sógora, Godard. Volt még egy rokon a háznál Baltimore-ból, egy sógor, inkább magas, mint közép termetű, kedves teremtés, Rebecca Williams, legszebb idejű leányka. Termete szabályos, haja setét gesztenyeszín, mely rövid, göndör fürtökben lógva le arczára, tündéri tekintetet kölcsönze a bájos alaknak, orra kissé sasorr szabású. Varázskék szemei tüzes nyilakat lövelltek a tárgyul tűzöttre, míg piros, szép metszésű ajkai a tavasz első rózsabimbójaként kellemes mosolyával csalogatva igéze magához; hangja tiszta, csengő; járása mozdulása, mint a könnyű, játszi szellőé; társalgása nyájas, vidor, eleven, pajkosság nélkül. Az egész leány csupa nyájasság, csupa jóság, csupa elevenség és élet.
Az egész család őszinte, szíves barátsággal fogadott s tartott bennünket úgy, hogy nyílt szívességük közöttök feledtette volna velünk szegény hazánkat, ha egészen ezen szíves családi fogadás nem varázsolt volna bennünket haza búsongó családunkba. Szóval ezen ház az, melyet síromig el nem felejthetek.
Még eznap a kedves hölgyek társaságában elmentünk megnézni a tengerész iskolát. A tanulók száma jelenleg mintegy 70. Az iskola s musaeum csinos, gazdag gyűjteményekben, és jól rendezett. Nevezetesek benne s nagy kincsük az angoloktól elvett temérdek lobogók, ásvány-, chinai s más gyűjtemények.
Jan. 13dikán
10 1/2 órakor tisztelgett a kormányzónál a hajósiskola. 1 órakor először a senatorok, azután a képviselők házába vezettetett be a kormányzó, mindkét helyen őket igen meglepő, ékes szónoklatot tartva. Annapolis a legrégibb amerikai város = 150 éves, melynek tégláit mind Angliából szállították. Fekvése a tengeröbölre lapályos helyen a legkellemesebb, a házai ritkán vannak, mindegyik a maga kert alakú, nagy telkén; s így az egésznek nincs is az a hideg városi kinézése, hanem nyájas, nyári mulatóhely tekintete.
Annapolis lakossága volt:
1840-ben=2.792
1850-ben=4.198
Annapolistól Baltimore vízen = 30 angol m.[ért]f.[öld]
Délután 2 1/2 órakor gőzhajóra ültünk, mely magyar, német, amerikai s más lobogókkal fel volt czifrázva. A rossz hóval borított szép partok között nagyobb részint jeget törve vashajónk, a keskeny tengerbenyúláson estve 6 óra után Baltimore-ba értünk, a parton álló néptömeg hurrázása közt kocsikba ültünk s a már volt szállásunkba, az Eutaw házba mentünk.
Januar 14dikén
Reggel 9 órakor a vaspályán megindultunk, de alig haladtunk 13 a. m.földet, a texasi kőbányáknál az éppen előttünk menő podgyászkocsi egyik hátulsó kereke öszvetörvén, a szekér hátulja a pályából kiugrott, egy sínvasat helyéből felfeszített, s a mi kocsinkat is kirántani törekedett, s már-már feldönté, midőn a gép megállott, a beteg szekér helyébe más tétetett, s 1/2 óra múlva tovább haladtunk. Az ilyen s még nagyobb szerencsétlenség itt Amerikában nem újság. Mert szabadságot kapni igen könnyű vaspályát építtetni, sok a vaspálya, s mindegyik magához akarván hódítni az utazókat, igyekszik a szállítás bért a másiknál alábbszállítni, s hogy ezt tehesse, természetesen azon kell lennie, hogy költsége minél kevesebb legyen. Ez okból a pályák nincsenek oly szilárdul csinálva, mint Európában, töltéseik idővel süllyedvén a pálya görcsössé lesz, ennek következése, hogy a kocsik nagyon döczögnek, ráznak, hol jobbra, hol balra hajolnak, annyira ingadoznak, hogy ha feláll az ember, tántorog, mint a részeg. A pályán - terjedjen bár száz mértföldre - , sehol máshol őr nincs, mint a sínváltoztató gépnél, különben sem ez, sem senki a pályát soha nem tisztítja, hogy akadály s baj nincs-e, nem vizsgálja. Csupán a locomotív eleje van úgy készítve, hogy az elibe akadt tárgyakat a pályáról kiveti, de az 3-4 hüvelykkel menvén a sín felett, csak a nagy akadályokat háríthatja el.
Harrisburghoz érve a Susquehanna széles, de sziklás, feneke s csekély mélysége miatt hajókázhatlan folyón, fedezett hídon, végre sok várakozás után locomotívunk általtolt a városba. Itt fellobogózott négylovas, czifra szánokra ültünk, elöl menve a nagy banda, utána a kormányzó szánja fegyveres nemzetőrökkel környezve, ezután mi, hozzátartozók s a városi küldöttség kísértetve számtalan czifra szánaktól. Így zene és csörgés közt jártuk fel s alá a magyar és amerikai lobogókkal czifrázott utczákat meglehetős ujjongó néptömeg kíséretében. A Capitol teréhez érve ágyúlövésekkel tisztelegtek. A tűzoltók gépeikkel jelentek meg s tiszteletül rettenetesen csengettek. Végre a “Herrs House” vendéglőbe beszállásoltattunk.
Rövid ebéd után a “Capitolba” vitettünk, hol a képviselők házában egybegyűlt senatoroknak és képviselőknek 5 1/2 órakor Kossuth bemutattatott, hova a roppant tolongás miatt alig juthatott be maga Kossuth is. Az elnök rövid üdvözlete után Kossuth beszélt nekik igen tetszésükre. S ezután hazamenénk.
Januar 15dikén
Különféle nemű és testületü küldöttségek tisztelegtek a kormányzónál.
Jan. 16dikán
Estve 6 1/2 órakor a népgyűlésbe mentünk a kormányzóval. Örömmel fogadott beszédjében világosan kimondta, hogy ő pénzsegedelmet kér és vár az amerikaiaktól az új szabadsági harczra, mondván, hogy a maga és családja számára soha nem tudna egy fillért kérni és elfogadni; de szenvedő hazájáért nem szégyenl házról házra koldulni. Elibök adta tervét a pénzsegély gyűjtésére. A gyűlés százakat gyümölcsözött.
Ugyanezen estve 8 órakor egy nagy banquettbe(vendégség) voltunk Kossuthhal a vendéglőnk nagy étteremében. A terem két vége amerikai, török és pompás magyar lobogókkal volt ékesítve, felettök nagy betűkkel írva “A free people welcomes the champion of the freedom” (egy szabad nép üdvezli a szabadság bajnokát) Vendégség alatt a polgári zenészkar játszott. A Kossuth beszéde remek volt. Európa s különösen Magyarhon 1848-bani és mostani állását forradalmi tekintetben eleven színekkel rajzolá, s megmutatá, hogy Amerika a jövő szabadsági élethalálra menendő harcz alatt közömbös nem lehet, neki tenni kell, neki a muszka közbejövetelt gátolni kell, s így lesz ő hatalmas s általa az Ó-Európa elnyomott népei szabadok.
Harrisburg (Penna) csinos, amerikai ízlésű város. Lapályos fekvéséből a széles, de csekély mélységű Susquehanna folyón keresztül (Duna szélességű) kellemes kilátása van az egymást hátaló fiatal cser- és fenyőerdővel borított dombokra. Lakossága száma volt
1840-ben 5.930
1850  "  8.173
A Kossuth beszédje, mint szinte az utána felállottaké kitörő tetszéssel fogadtatott. Sikere lőn, hogy ott rögtön több száz dollár, 9 puska és egy ágyú adatott a magyar szabadsági harczra. Megjegyzendő, hogy a vendégség symboluma volt: intervention for non intervention. A gyűlés eloszlott éjfél után 2 órakor.
Jan. 17dikén
Reggel Harrisburgból a vaspályán megindultunk d.u. 2 3/4 órakor és az 57 a[ngol] m[ért]földnyire eső Mifflini vendéglőben ebédeltünk 1/2 óráig. Innen 5 órakor megindultunk, s 10 órakor Hollidaysburgon túl 1 1/2 mértfölddel eső Mountain Hotelbe a vaspályáról beszállottunk. Éjjel nagy hó esett s kemény, csikorgó hideg lett, a szél a havat, mint port hordta s az utakat itt-ott egy ölnél magasabban betemette.
Harrisburgtól Hollidaysburg = 143 a[ngol] m[ért]f[öld].
Jan. 18dikán
A kormányzóval a Hollidaysburgi lutheránus templomba mentünk, hol a lelkész Kossuth és a magyar ügy mellett lelkesen beszélt hallgatói előtt.
Jan. 19kén
A gőzkocsik nem járhatván, míg alánk szánakat kerítettek rossz szolgálatú hotelünkben kellett nyomorogni.
Januar 20dikán reggel
Szánakra ültünk s a töretlen útban vergődve d.u. 3 órakor a 18 a[ngol] m[ért]földre eső Ebensburghba értünk.
Jan. 21dikén
A 31 a[ngol] m[ért]földnyire eső Blairsvillebe értünk. Itt észre vévén, hogy a kormányzó legbecsesebb kofferje nincs meg, még ez éjjel Bethlen, Kalappa és Grezsák azt keresendők visszamentek.
Jan. 22dikén
Továbbhaladtunk Salemben ebédeltünk s 43 a[ngol] m[ért]földet megtéve estve 7 óra után értünk Pittsburghba. A nép észrevette Kossuth megérkeztét, s ezeren felül sereglettek szállása, a St. Charles Hotel, elibe még polgári katonák is lobogókkal, dobszóval. Kossuth röviden szólott hozzájok s lelkesülve eloszlottak.
Harrisburgtól Mountain Hotelig vaspályán mentünk a csupa hegyes, erdős s csak az úthoz közel irtogatott vidéken keresztül, majd mindég a Susquehanna folyam partján kanyarogva. Mountain Hoteltől Pittsburghig mindég egymást hátaló kisebb-nagyobb dombokon s hegyeken mentünk keresztül, melyek fenyővel kevert buja erdőkkel voltak átaljában benőve, csak itt-amott s az út mentében 40-50 ölnyire voltak kiirtva, s az égetett tuskók közt mívelve. Mindegyik birtokon egy rövid életű, bár többnyire csinos faház, s némelyiken egy-két deszkából készült gazdasági épület is áll. Istállóik nincsenek, mert minden marháikat - még a juhokat is - mind a szabad ég alatt tartják, etetik, s hálatják a mostani 15 foknyi hidegben is. A marha eledelét nem szabják ki, hanem csinálnak nagy, rácsos ketreczeket (némelyikbe egy szekér széna is belefér) a szabad ég alatt, a marhák azt, amikor nekik tetszik, szabadon húzzák, turkálják, láb alá tapossák a hóba. Lakóépületeik mind oly silányul vannak télre készítve, mintha itt hideg nem is szokott volna lenni (és ez így van a nagy városokban is), falaik vagy öszverótt fahasogatványból, vagy gerendák és léczek közé rakott vályogból állanak, igen ritkán téglából, fél láb vastagok. Ablakaik nem sarkon járnak, hanem csigán fel s alá húzatnak, s könnyű járás végett a rámába szorosan nem állanak, s be temérdek hideget bocsátnak. Kemenczéjök, kályhájok nincs (ez néhol csak nagy étteremekben található), szobájokat melegítik kandallóban égő kőszénnel, mely Pennsylvánia statusban roppant bőségben ásatik, s igen olcsón adatik (1 bushel=1 véka 3-4 cent=3,4 váltógaras helyben), kellemetlen füstje nincs és igen kövér. Marhát eladásra nemigen tenyésztenek. Juhaik durva szőrűek, szarvasmarháik középtermetű riskák, lovaik nagyok s erősek. Minthogy marháikat pásztor nélkül szabadon szokták csapni, mindenki birtoka körül van korlátolva. De tanácsos ezt tenni azért is - kivált azon statusokban, hol most telepednek -, mert a kerítetlen birtokot gazdátlannak tekintve elfoglalják. A munkáskéz kevés és drága lévén, az erdőt csak úgy irtják, hogy a fák derekát körül meghántják, s az így kiszáradt fákat meggyújtják, földig leégetik, s a tőke évek alatt magától kirothad.
Januar 24dikén
Délelőtt 10 órakor a kormányzó szállása előtti utsza, házak fedezetei s az ablakok zsúfolva voltak Kossuthot látni s hallani vágyó mindkét nembeli néppel. Kossuth az altánról, mint Magyarország kormányzója s az Amerikai Szabad Statusok vendége bemutattatott a népnek Black (mondd Blekk) ezredes által (a mexikói csatákban kitűnt s nemsokára Pennsylvania kormányzója leend). A nép hurrákkal fogadta. Mind a Black addressét, mind a Kossuth beszédét a nép roppant tetszéssel fogadta. Kossuth beszéde után Black a néphez, mint nagy esküdtszékhez két kérdést intézett, t.i. bűnösnek tartják-e Austriát és bűnösnek tartják-e Russiat Magyarhon irányában. Mindkettőre egy szívvel-szájjal harsogott az “igen”. Erre Kossuth megjegyzésül mondá nekik, hogy minden esküdtszéki ítélet csak úgy tökéletes, ha végre is hajtatik, - mire nagy tetszés nyilatkozott. Ezután az ablakból a népet több kedves darabokkal mulattatta a zenekar.
Ugyaneznap több küldöttségektől vette át a kormányzó address-öket, s hozott határozataikat ügyünkben.
Jan. 25dikén
Harmadmagammal ebédre hívott magához Fehér Lajos. Azelőtt 16 évvel, 7 éves korában, Magyarországból, Veszprém megyéből, Keneséről apjával, anyjával s testvéreivel Amerikába költözött magyar. Az apja (Fehér János), mintegy 70 éves, lakik Rutherfordton-ban, N.Carolina; s ő nejével és kisfiával itt tartózkodik s ügyesen üzérkedik. A magyar nyelven kívül - melyet felserdült koráig szülői házánál lévén, nem feledett el -, beszél németül s angolul tökéletesen. Ő örült magyarok láthatásán, vágyott Kossuthot láthatni, remegett vele beszélhetni, s mindezt megnyerve, magát boldognak érzé. A magyar ügynek szívből pártfogója s az osztráknak s muszkának halálos ellene. Ebéd után a protestans vasárnapi iskolát látogattuk meg, hol a mindkét nembeli tanítók és tanítványok (ezek 4-15 évesek) már vártak reánk. Kimutatott helyünket a tanítószék előtt elfoglalva énekeltek, egy tanító előkönyörgött, ismét énekeltek, s a fő tanító egy buzgó könyörgést mondott a magyar ügyért. Az idője a hazabocsátásnak elmúlván, a gyermekek hazabocsáttattak, velünk sorban kezet szorítva távoztak, de nagyobb rész velünk még visszamaradt, társalgott s kezet fogdosott, s ügyünkhöz jót kívánt.
Januar 26dikán
A Masonic Hallban tartott nagy népgyűlésbe ment Kossuth s hatalmas beszédet tartott.
Jan. 27dikén
Előbb egy szódagyárba mentünk Kossuthtal Birminghamba, melynek munkásai egyheti bérüket adták a magyar ügyre. A birminghami hídfőnél azon város polgári, katonái fegyverben tisztelegve, zászlóval és zenével fogadták Kossuthot. A gyárban a munkások közül egy németül lelkesen szónokolt, mire Kossuth a nagyobb rész kívánságára angolul válaszolt, számtalan puskalövések közt. Ezen gyárban akaratlanul visszasóhajtottunk a természettől megáldott, kedves hazánkra, látva azt, hogy mily nagy költséggel s munkával áztatják, főzik, sütik itt azt a Siciliaból hozott kénes kőből, mit Magyarországban a természet munka s költség nélkül ad, a sziksót. Ezután egy vasöntő gyárba ment Kossuth, melynek munkásai szinte heves és érzelmes szónokjuk által pénzsegéllyel járultak a magyar ügyhez. Kossuth meglepetve a szegény munkások szíves áldozata s az egyszerű kinézésű munkás lelkes szónoklata által, nyílt őszinteséggel, tetszéssel válaszolt.
Ugyanez nap d.u. 4 órakor a protestans templomban tartott papi gyűlésbe mentünk Kossuthtal, hol az egyszerű, de jó ízlésű, tágas templom tömve volt papokkal és néppel. Ez alkalomra készített szép énekek és imádságok után elmondatott az address Kossuthnak, mire ő közmegelégedéssel s tetszéssel válaszolt, örömét nyilatkoztatta különösen azon, hogy a papság a magyar ügyet, mint szent, igaz ügyet, mint az igazság, emberiség és vallás szent ügyét felkarolta sat.
Jan. 28dikán
Egy protestans templomban tartottak az Alleghany Country németek, mint a magyar ügy pártfogására alakult nagy társulat, népgyűlést, hol a mondott német addressre Kossuth szinte ékes német nyelven válaszolt.
Jan. 29dikén
D.u. egy protestans templomban tartatott a hölgygyűlés, kik szinte a magyar ügy pártfogására, segítésére egyesültek. Éneklés és imádkozás után egy pap elmondá az addresst a hölgyek nevében, s átadta egy szép, gyöngyös erszényben az 1040 dollárnyi segélyt. Erre Kossuth igen szépen s oly érzékenyen válaszolt, hogy szép hölgyszemekből könnyek peregtek. Végre ének és áldás után kiindult Kossuth, de a hölgyek, mind akarva vele kezet fogni, hozzátódultak, boldognak érezte magát aki csak érinthette. Egy szép fiatal hölgy elragadtatásában a kezét megfogván, meg akarta csókolni s csak alig volt ideje Kossuthnak kezét visszahúzni.
Pótlék január 29-hez
Pittsburgh leírása
Pittsburgh fekszik az Alleghany és Monongahela folyamok között, azoknak egyesülésénél, hol az Ohio folyó nevet kap. Vele átellenben, az Alleghanyn túl fekszik Alleghany város, a Monongahelán túl pedig Birmingham város, lánczhíd által köttetve öszve Pittsburgh-gel, egy magos hegy tövében s oldalán a folyam mentében hosszan nyúlva el. Ezen két város fekvése egészen hasonlít Pest-Budáéhoz.
Pittsburgh maga és Alleghany kissé dombos, lapos helyen fekszik. Házai és utszái olyanok, mint minden más amerikai városoké, azon megjegyzéssel, hogy ez mind kívül, mind belöl füstös, piszkos, a rendkívül szurkos kőszén füstöl, mellyel fűtnek, főznek, gyárakban tüzelnek, mely a Birmingham feletti hegyből nagy bőségben hordatik szét messze vidékekre.
Lakossága kereskedő, gyáros és kézműves. Száma a 3 városnak együtt
1840=32.755
1850=96.276
Ebéd után 6 órakor a kormányzó magához behívata mindnyájunkat környezőit s tudtunkra adván Pittsburgh városa azon piszkos tettét, hogy mind amellett hogy ő hívott meg bennünket vendégeiül, most Blairsville-től idáig a szánakoni szállításbért hallatlan drágán, az itteni szállást és tartást duplán róva s irtózatos magos áron számítva (4 nap mireánk csak pezsgőbort 80 dollár árát számítva) ővele fizetteti ki, magunk miheztartása végett figyelmeztete bennünket, hogy ezután magunk szállásoljuk be magunkat mindenütt amennyire lehet öszveszorulva, tisztességesen, de nem pazarolva élve, s különösen a szobákba rendkívül semmit nem vitetve, mi alkalmat nyújtson nekik ismét húzásra. Ez szemtelenség! az elibünk jött bizottmány velünk jött egy szánon, itt nehány nap velünk eszik, a magok szobájában, a mi contónkra ittak és szivaroztak, és ezt Kossuth az elnyomott, szegény Magyarhon felszabadítására, a munkások által szájoktól elvont kenyér árából kénytelen fizetni!! Innen magyarázható az, hogy más városokban is nagy lelkesültség mellett miért jött be kevés pénz; mert a költségeket mindenütt abból fizették ki. Most feltette magában Kossuth, hogy mindenütt ahova hívják, a fogadására szánt költséget a maga kezébe kéri, s öszvehúzodva igyekezni fogunk minél többet szegény hazánknak meggazdálkodni.
A kormányzónak Jan.30dikán átadatott a népgyűlésben öszvejött segélyösszeg, kétezer-egynehányszáz dollár, general Larimer bizottmányi tag által.; kitől megtudván ő, hogy a fizetendő contóban a miránk eső költség 600 s a bizottmány által szánakra, zenészekre, szeszesitalokra, szivarra sat. okozott költség pedig 400 egynehány dollárt tesz (minek kifizetését kívánták a kormányzótól) azt mondá neki, hogy amit miránk költöttek azt fizeti, de a bizottmány helyett nem, semmit sem, azon pénzből melyet a szegény nép Magyarhon oltárára áldozatul adott; kérte az őt illető contó kezébe adására. Mit Larimer nem akarván tenni, a kormányzó neki visszautasította különben a kétezer-egynehányszáz dollárt. És meglehetős keményen megmosta őket piszkos magokviseletéért.
Jan.31dikén
Reggel omnibusokon átmentünk Alleghanybe, az indóházhoz. Messingberd londoni angol ifjú, ki a magyar ügyérti áldozatkészségét Kossuthnak már a török fogságban tanúsította, Londonban léte alatt a kormányzót családjával s környezetével saját házában költséget nem kímélve tartással mutatta, hogy ügyünknek s a kormányzónak szabadon szolgálhasson, a testőrségi kapitányságról lemondással bebizonyította sat., sat., részint a pittsburghi kellemetlen felfedezés következtében édesanyjával (ki szelíd, nyájas, szíves, kellemes magaviseletével, társalgásával, tiszta, csinos öltözködésével mindenki vonzalmát, tisztelését s becsülését megnyerte s éppen ezáltal irigy üldözését vonta magára azoknak, akikre árnyékot vetett), szobaleányával és inasával együtt ugyanezen reggel tőlünk elvált és New Yorkba ment, hol Kossuth visszameneteléig várni fog. A hálátlanság igen rút bűn!! S 8 órakor megindultunk Cleveland felé egy egészen új vaspályán, melyen csudáltuk azt, hogy új létére is úgy rázza, két oldalra ingatja s meg-megzökkenti a kocsit, mint a régi, továbbá csudáltuk annak rendkívüli kanyargását, (kivált Alliance-ig), mi sok helyen nem nagyobb, mint 160-200 öl sugárú körszelet. A többek közt egy ily kanyarulat éppen egy patakra épített görbe hídon történik. A vaspálya-hidak többnyire mind falábakon állanak s oly egyszerűk, oly könnyedén építettek, hogy a még hozzá nem szokott utas rajta futva borzad. Útközben minden falunál s városnál megállottunk, hogy az odacsődült kíváncsi és rokonszenvű nép Kossuthot láthassa s mindenütt kitörő örömmel, több helyen lobogóval és zenével fogadták. Salemben és Ravennaban Kossuth kiszállott s a népgyűlésbe ment, hol egyszersmind pénzsegélyt is kapott által. - Alliance-nál más társaság kocsijára mentünk át s estve mintegy 6 órakor Cleveland alatt állottunk. Itt hintókba ültünk s a fegyveres polgári katonaság szép zenéjével menve előttünk, a több száznyi egyenruhás, kétoldalt mellettünk haladó tűzoltók fáklyája világánál a minden ablakában 3-6 gyertyával kivilágított, négyemeletes, nagy és pompás “Weddel House”-be vitettünk s szállásoltattunk.
Februar 2dikán
Délelőtt a kormányzó egy, a szállásával átellenbeni ház erkélyéről az utszán és ablakokban tömve álló 7-8 ezernyi népnek mutattatott be s szólott számtalan hurrázás közt. Az erkély előtt volt felállítva a polgári katonaság, fegyverben, zenével; az utsza közepén, az erkéllyel szemközt két rúdon tartott egy nagy ábrázolat (az ábrázolat fölött írva volt “Non intervention, peaceable - - or”; az ábrázolat alatt volt; “Lake co. Ohio Hungarian friends Feb. 2.852.”), melyen egy földre tepert medvének hasából egy sas a bélit vájja, egy oroszlán pedig a torkát szaggatja, míg egyszersmind az a borzasztó jelenettől megrettent s menekülni akaró hiénának farába vágva jobb lába éles körmeit, visszatartóztatja, s mindezekre felülről egy kéz mutat.
Délután 3 órakor a hangversenyteremben (Melodeon) 3 dollár belépti díj mellett sereglett öszve mintegy 5-6 száz férfi és hölgy, hol Kossuth kardosan, környezetével s a különféle küldöttségekkel s az elnökkel a színpadra ültek. Az ünnepély zenével nyittatott meg s azután a különféle társasági küldöttségek üdvezletüket s gyűjtményöket átadták a kormányzónak, mire ő egybefoglalva nagy tetszéssel válaszolt, a protestans papokért, a hölgyekért, s az ohiói status meghívására külön-külön. Mintegy 1 1/2 óra múlva az ünnepélyt zene zárta be.
Az itteni nép - mint átaljában az egész Ohio statusi - a magyar ügynek igen nagy barátja s pártfogója. Egymás után alakulnak a Magyar ügy barátai társulatok, külön férfiakból s külön hölgyekből, melyeknek czéljok a nem-interventioérti interventio kivitele és anyagi segélygyűjtés.
Ezen anyagi segélygyűjtésnek már Pittsburghban egy új módját kezdte meg a kormányzó, mely részvényeken alapuló kölcsöngyűjtés procontre[?]. Ezen szempontból a délutáni gyűlésen elmondta a kormányzó, hogy Magyarhont micsoda javakkal áldotta meg a természet s mik és mily nagyok a status pénzforrásai, melyeket most az osztrák császár bitorol. Továbbá késznek nyilatkozott magát contralleriának[?] alávetni.
Pótlék
Cleveland város (Ohio Statusban) fekszik, az Erie (mondd: Iri) tó déli részén egy patak beömlésénél, kissé emelkedett lapos téren. Épületei, mint más amerikai városokban, utszái szélesek s fasorokkal ellátvák; a város közepén egy nagy sétatér. A városnak főutszája - minthogy a város csupán kereskedelmi - egészen kereskedői kinézésű, boltokkal s raktárokkal, a többi utszáján pedig a ritkán épített, igen csinos, nyári mulatóház kinézésű épületek, mind díszes kertekben benn állanak, s az utast kellemteljes szépségökkel elragadják.
Igen sok temploma van, többnyire protestans.
Lakossága száma 1840-ben volt  6.071
                            1850-ben  "    17.600
Februar 4dikén
Reggel 8 1/2 órakor a vaspályán megindultunk, Shelbyben ebédeltünk. Naplement tájban Delaware alá mintegy 2 mértföldnyire utunkból kitértünk, a kormányzó hintón a városba vitetett, s az ott egybegyűlt néptől a segélypénzt átvette s röviden szólott hozzájok. Itt végezve dolgát, elhagyott utunkba visszatolattunk, továbbhaladtunk s estve, mintegy 6 1/2 órakor Columbusba értünk (Cleveland Columbushoz = 135 a.m.f.). Kossuth megérkeztét ágyúlövések hirdették. Kocsikba ültünk s fegyveres polgári katonaság lobogóval s zenével menve elöl, utánunk pedig a több százra menő fáklyás tűzoltók hosszú kötelen, lobogókkal ékesített lámpákkal s csengettyűkkel ellátott pompás vízfecskendőjöket és vízvezető bőrcsövüket húzva. Nagy néptömeg kíséretében így hordoztak meg bennünket több utszákon. A menetben jelen volt a senatori, képviselői, tanácsi és polgári küldöttség hintókon, jelen volt minden itt létező társulat és testület a maga ismertető jeleivel. Az utszákon sok helyeken lengett a magyar lobogó az amerikaival. Végre a “Neil House”-ba beszállásoltattunk.
Febr[uar] 5dikén
Kossuth, a szállásával szemközt felállított állványról - hol több congressusi tagok s különféle küldöttségek 50-60. ültek, a néphez beszélt, mit az többször kitörő örömmel fogadott, mind az utsza, mind az állvány amerikai, magyar és török lobogókkal volt ékesítve. sat.
Februar 6 dikán
Kossuth hurut és gyengültség következtében az orvosa által eltiltatott a kimeneteltől, hivatalos foglalkozástól és fogadásoktól.
Ezen napon meglátogattam a siketnémák intézetét, hol meglepett a tanulók kivétel nélküli szép és gyors írása a tanító néma-jelekkeli előadása után; meglepett s elragadott egy felserdült szép siketnéma leánynak néma-jelekkel taghordozássali megható imádkozása. Az intézet azonban egy részben hátrább áll a magyarországinál; mert a nevendékeket semmi művészetre nem tanítják. Ezen észrevételemre s illetőleg azon kérdésemre, hogy a 7 évi tanulási időt itt kitöltvén mit tesznek ezen tanulók, azt válaszolák, hogy szüleik s rokonjaik pártfogása alá hazamennek s azok által művészetre képeztetnek. De ez nyomasztó azokra, kik 20-25 éves korukban szabadulnak ki innen. Az intézet tanítói közt vannak siketnémák is. A nevendékek fele leány, fele fiú, 8-25 évesig, arczukon inkább bámészság, mint bú látszik, de nagyobb részén megelégültség és vidorság, kivált a gyermekekén. Az intézet szépen rendezett, tiszta. Egy-egy tanító keze alatt 20-25 tanítvány van
Ezután megnéztük a vakok intézetét, hol a nevendékek szinte felesen két neműek, 8-25 évesig. Először is harmonicus, szép éneklésükben gyönyörködtünk; néztük írásukat, melynek tanulásában rendkívül lassan haladnak s az életben kevés hasznát vehetik, miután sem a más, sem a maga írását elolvasni nem tudja. Hallgattuk elég ügyes zongorázásukat. Néztük a leányok szép hímzési műveiket. Számvetésben nem mutatták magokat; hanem a vakok számára kiálló betűkkel nyomott könyvből igen folyvást olvastak tapogatás után. Szobáik s ruháik tiszták, csinosak.
Ebéd után megnéztem az Ohio status börtönét. Bémenetelnél megkapott az, hogy sehol semmi fegyveres, egyenruhás embert nem láttam, csupán a kapunáli kis őrszobában volt egy civil öltözetű ember, fegyver nélkül kezében, csak szobájában volt egy 2-3 száz lépésre biztosan lövő középhosszúságú, vontcsövű töltött puska. Az épület négyzet alakú arczrészén középen vannak a tiszti lakok, hivatal- és fogadószobák, ettől jobbra s balra egy roppant nagy szoba, 6 kemencze által fűtve, ezen szobának a közepén van egy négyemeletes kőépület körül, fafolyosóval, melyből nyílnak az egy-egy ággyal ellátott - 1 öl hosszú, 3-3 1/2 láb széles üregű magányszobák, ajtajok áll erős vasrostélyból, melyen kapják a közös nagy szobából a meleget és világot. Az egymáshoz vagy látogatókhoz szólás a felügyelő engedelme nélkül keményen tilos, aki rajtakapatik, sebes vízütés alá állíttatik büntetésül, mitől igen félnek. Az épület bal oldalán van az evőteremük, kórházuk, gyógyszer- és könyvtáruk, konyhájok sat. Kórházukban rend, tisztaság és legszebb bánás van, itt semmi nem emlékezteti az embert börtönre. A könyvtárból minden rab kaphat könyvet olvasás végett, hetenként más darabot, mit ők igen szépen használnak is. Ételük s kenyerük jó, tiszta, egészséges és elég. A többi részében az épületnek mind gyári szobák vannak s a templom. Minden rab ereje s ügyessége szerint foglalkoztatik. Készítnek csizmákat, varrnak ruhákat géppel, mely roppant sebesen varr s csak egy ember kell hozzá, aki azt lábával hajtja s kezével az öszvevarrandó darabot a tű alá igazgatja. A varrás igen erős és gyorsan megy (az egyik ily gépet készíti I. M. Singer et Co. New York, a másikfélét, mi kevésbé tökéletes, A. B Wilson, ára egynek 20 dollár). Továbbá készítnek itt nyergeket, commotokat[?], lánczokat, kengyeleket s zablákat, szőnek igen szép kocsiszalagokat nagy mennyiségben; esztergás, asztalos és kovácsműhelyeikben minden munka gőzgéppel megy. Érdekes volt látni, hogy egy tolással mily könnyűséggel s mily hamar megcsinálta a 2 hüv[elyk] átmérőjű s 2 láb hosszú facsavart, egy tolással egy pillanat alatt miképp esztergázza czifrára a 2 láb hosszú s egy hüv. vastag szék hátuljába való pálczákat sat.
A rabok dolgozóteremeikben mindenütt ül egy vigyázó, középen felemelt helyen, honnan mindenkit szemmel tart, hogy ne beszéljen. Minden rab láncz nélkül van, fehér-fekete, széles csíkos pantalonban s ujjasban és sapkában.
Hölgy rab csak 5-6 van. Ezeknek a börtöne a férfiaké végében van, de attól egy erős faajtó által elzárva egészen elkülönítve, hol a hálószobáikba éppen olyan vasrostély-ajtóval záratnak ugyan be, mint a férfiak, de szobáik nagyobbak, tisztábbak, ágyaik oly csinosak, mint a vendégfogadóbeliek és szélesek, az ágy előtt éji asztalka sat. A börtönszobák előtti téres szobában varrnak, vasalnak sat. Ruha által megbélyegezve nincsenek, sem lánczolva.
Vasárnap semmit sem dolgoznak, szobácskájokba bezárva olvasnak vagy hevernek; templomba mennek, hol a székekbe rendben ülnek, énekelnek, a pap után magokban imádkoznak s egyházi beszédet hallgatnak. A templom mind a négy oldalán felemelt helyeken ülnek az illető felügyelők, vigyázva, hogy egyik a másikhoz ne szóljon. A rabnők tisztességes úri öltözetben, kalaposan ülnek a vendégek számára készített székek utolsójában, senkitől nem is gyanítva, hogy ők foglyok. Isteni tisztelet után ezek a felvigyázó nő társaságában párosával mentek foghelyökre, a férfiak pedig 25-30-ával egy sorjával egymás után oly szorosan sorakozva, hogy egyik hasa a másik farát éri, gyorsan csoszogva haladnak, előbb az evőterembe, hol, mint a templomban, padokba ülve pap után imádkozva magukban esznek, azután rendben csoszogva börtönükbe mennek.
Amely rabnak büntetési éve kitelik, az tisztességes új ruházatot és 20 dollárt kap s bizonyítvánnyal elbocsáttatik. Éppen a mai napon egy öreg rabnak, ki rablásért volt elítélve, hátra levő ideje a status-kormányzó által elengedtetett, de oly feltétellel, hogy 6 hét alatt Ohio Statust neki végképp el kell hagynia. Ez különös, szabadon bocsátja, hogy más statusban rabolhasson!
Febr[uar] 7dikén estve 7 órakor a “Hungarian friends association” (Magyarhon barátok társulata) gyűlésibe mentünk a kormányzóval. A gyűlés elnöke volt a társaság elnöke, az Ohio Status kormányzója, kinek lelkes megnyitó beszéde után Kossuth beszélt 1 1/2 óráig tetszéssel, mire ügyünkre nézve hatalmas határozatok hozattak. A társaság eddigi segélypénz gyűjteménye 600 dolláron felül megy.
Jegyzés 1. Kossuth terve s felszólítása után most az Egyesült Statusokban mindenfelé alakulnak ilyen társulatok. Az alapszabályok szerint minden egyén taggá bevételi díjul 1 dollárt tartozik letenni, vagy egyszerre, vagy négy hét alatt 4 darabban; többet adni szabad.
2. Ezen napokban jöttek kezünkhöz New Yorkból a Kossuth által magyarországi alapra kiadandó 5 és 10 dolláros bankjegyekből az első 8000 dollár küldemény. A bankjegy angol nyelven ígéri annak a magyar független szabadság visszanyerése után egy évre procenttel beváltását. A bankjegy igen csinos, finom mű, Kossuth jól talált arczképével és saját keze irata utánozásával.
Pótlék:
Columbus város Ohio Statusban, Franklin megyében, igen termékeny, lapos, nagyobbrészt még erdővel borított téren fekszik, egy kis folyam mellett. Utszái rendesek, szélesek, sárosak. A főutszáját kivéve kevés nagy ház van benne, de még ebben is nagyobbrészint földszinti és egyemeletes, faoldalú házak vannak. Szóval meglátszik, hogy nem gazdag kereskedőváros. Most épül benne a nagyszerű Capitol.
Nevezetes benne a fogház, bolondokháza, vakok és siketnémák intézete.
Lakosa száma volt: 1840-ben =  6.048
                             1850-ben = 17.656
Ugyanez nap délben vitetett be Kossuth az egy házban ülő törvényhozó testülethez, hol a középjárdán megállván ő a küldöttséggel s környezetével, a közönségnek tetszés-zaj közt bemutattatott; azután az elnök által üdvezeltetett, mire ő tetszéssel válaszolt, melyről a columbusiak azt mondták, hogy még ilyen beszédet nem mondott (határozatilag meg is kérték a kormányzót, hogy saját kezével írva ajándékozza azon beszédet levéltáruknak örök emlékül). Ezután az elnöki szék elibe ültettetett, hova kézfogás végett sorba hozzá mentek; a status nevében pedig átadatott neki egy segélyöszveg a magyar ügyre, melybe minden senator 5 dollárt tett öszve.
Februar 9dikén
Hajnal előtt, 5 órakor a vaspályán ágyúdörgések közt megindultunk s 52 angol m.földet haladva Xenian reggeliztünk s más kocsiba ültünk át, mely visszavitt más úton Springfieldbe (26 a. m.f.), hol a kormányzó a városba vitetett s ott egy vendéglő erkélyén az addresst átvette s rá válaszolt csendes hangon, mert rekedtsége nem engedé erős hangon beszélni. Üvöltő néptömeg kísérte oda és vissza a kocsihoz. Innen ismét változtatott kocsiban mentünk Cincinnati felé. Springfieldtől Cincinnati mintegy 84 a. m.f. Dayton alatt megállottunk, a kormányzó egy vendéglőbe bevitetett, annak erkélyén üdvözöltetett az utszán álló ezernyi nép előtt, mire ő rekedtsége miatt csak az őtet üdvezlett amerikai által válaszolt. Innen továbbmenvén, Hamilton alatt újra megállottunk s a pálya mellett öszvegyűlt nagy néptömeg előtt Kossuth hosszan üdvezeltetett s lelkesen, mit a nép kitörő örömmel hallgatott. Erre Kossuth szinte a szónok által válaszolt. Mint itt, úgy az egész Ohio Statusban a népnek mindenütt rendkívüli lelkesültségét s áldozatra készségét tapasztaltuk a magyar ügy iránt. Ez pénzt ad, fegyvert ad (Hamilton város minden fegyverét - körülbelöl 1200 puska -, a magyar harczra ajánlotta, s így szándékozik tenni a status is fegyvertárával), s mind kész Magyarhonba jönni a zsarnok letiprására.
Naplemenetkor Cincinnati alatt állottunk. Ágyúdörgések tudatták a várossal a nagy vendég megérkeztét. Az indóházbani rövid üdvezlés után kocsikra ültünk. Az indóház körüli téren, az utszákon s ablakokban 100 ezeret haladó, örömében ujjongó s kendőt és kalapot csóváló néptömeg tolongott. Elöl menvén zenével, lobogókkal a polgári lovas és gyalog katonaság, azután hintókon Kossuth, a különféle bizottmány és mi, környezők, utánunk a fellobogózott, pompás tűzoltó, csengős gépeket hosszú kötelen húzó többszáz tűzoltók és lovas rendtartók, a város utszáin ágyúdörgések közt meghordoztattunk s végre a nagyszerű, pompás, drágán bútorozott és jól rendezett, pontos és jó szolgálatú “Burnet House” vendéglőbe szállásoltattunk. (tulajdonosa A. B. Coleman)
Jegyz[ék]:
Egész Ohio Status igen kevéssé dombos róna, kövér, buján termő, de nagyobb részint még erdővel borított Kanahan[!]; vasutakkal s hajózható folyókkal, csatornákkal s tóval a nagyvilággal öszvekötött, még csak 50 éves status mintegy 2 1/2 millió lakossal, melynek nagy része német. Cincinnati körül lehet látni szőlőmívelést is alacsony lugas alakban, melyből pezsgőbort készítnek. Cincinnati Éjszak-Amerikának elsőrendű, óriássá növendő városa, fekszik az Ohio folyam partján, magas dombokkal körülvett nagy sík völgyben. A város utszái rendesek, fákkal kétoldalt kiültetettek, kövezettek, de mint minden amerikai város, utszái sárosak, szemetesek, mert a házaktól minden szemetet és hamut a ház elibe az utszára öntenek, mit a kocsik és lovak széttaposnak, ha az utsza száraz és szél van, az utszán járás igen kellemetlen, mert az ember a szemét befogva kénytelen menni, s én szeméthordó-kocsit sohasem láttam. Vannak neki csinos utszái, bárha azokon is észrevehető a város fiatalsága, mert sok földszinti, sőt deszka oldalú házak vannak azokban is. Templom több mint 100 van a városban. A várostól keletnek eső magos dombon van a csillagász épület.
Legnevezetesebb vendégfogadó a Burnet House, melyben voltunk szállva. Mind kívül, mind belöl igen nagyszerű, pompás, jól rendezett, széles folyosókkal, gazdagon s czélszerűen bútorozott 300 vendégszobával, ezenkívül két roppant étteremmel, - melyeknek egyikében 500 személy leülhet, ezenkívül egy pompás, drágán bútorozott, nagy hölgy-társalgóteremmel, s több férfi és hölgy társalgó és fogadó, vagyis várakozó-, ivó-, billiárd s tef.[több efféle] szobákkal, nagyszámú cselédlakokkal. Van az épületben nagy mosóintézet, amelyből a beadott szennyes ruhát 4-5 óra alatt tisztán s vasalva, rendesen kaphatja a vendég vissza (a ruhának darabjáért egyre-másra fizetni kell 8 centet). Van az épületben mind hideg, mind meleg fördő, külön a férfiaknak, külön a hölgyeknek. Az egész épületben, mint átaljában Amerikában minden nagy házaknál szokás, gázvilágítás van a folyosókon mindenfelé teremben, sőt a pompásabb magánszobákban is. A szolgálat igen pontos, a tisztaság igen nagy s a tápzat nagyon jó. Úgyhogy merem mondani, hogy a New York-i pompás Irwing House vendégfogadó fölött áll, s talán Amerikában sincs párja.
A város igen iparváros, roppant sok gyárakkal. Legnevezetesebb kereskedési czikkje a hordókba besózott disznóhús, mit naponként roppant mennyiségben szállítnak el innen. Oly nagyban megy itt a disznókodás, hogy a debreczenit hozzá képest malaczkodásnak sem mondhatni. S ezen roppant sok disznóhúst mind a városon keresztül húzott csatornán szállítják le az Ohióra, azon a Mississippire s azon az egész világra a tengerészek számára.
A városnak egy nagy részét tisztán németek lakják.
A lakosok száma volt 1840-ben =   46.338
                                1850-  "   = 116.108
                             most mintegy 150.000
Február 13.
Az utszán és házak ablakaiban és tetőkön zsúfolva álló 13-15 ezernyi néptömegnek mutattatott be Kossuth egy ház erkélyéről, a nép kitörő örömnyilatkozata közt. Kidolgozott, pompás beszédjét a roppant tolongás következtébeni nagy zaj miatt félbehagyta, utasítván a népet annak hírlapokbeli olvasására.
Csak látni s leírni nem lehet azon rokonszenvet, vonzalmat, tiszteletet, hódolatot, lelkesülést, mellyel Kossuth fogadtatik, nemcsak itt Ohio, hanem minden statusban. Hogy fut gyermek, öreg, férfi, hölgy, a legpompásabban öltözött dáma, kitéve ruháját és testét az öszvenyomás veszélyének, a tolongó nép közé vegyül, hogy Kossuthot láthassa. Mindenki törekszik őt látni, hallani, kezét vagy csak ruháját érinthetni, s ezt megnyerve a legboldogabb halandónak érzi magát, keze iratát nyerve pedig nem cserélne a mennyei boldogult lelkekkel. Ily általános vonzalomban, tiszteletben s dicső, szíves fogadtatásban nem részesült még a Krisztus Megváltó sem!
Februar 14dikén
A cincinnati németek gyűlésében volt a kormányzó, hol a német üdvözlésre német nyelven válaszolt köztetszéssel.
Estve 7 órakor az “Association of the friends of Hungary” (Magyarhon barátjai társulata) előlegesen tartott gyűlésébe mentünk Kossuthhal, egy csinos hangversenyteremben egész kivilágítás mellett, mintegy 1200nyi díszes közönségnek (melynek 2/3 része csinos dáma volt) Kossuth bemutattatván, roppant tapssal és dörömbözéssel fogadtatott. A hozzá intézett üdvezlésre majd egy óra hosszant válaszolt, csak főből ugyan, de a közönség zajos tetszésére. Ezen gyűlésben a magyar ügyre a társulat által Kossuthnak átadatott 1000 dollár.
Febr[uar] 17dikén
Foxné asszonyságot látogattam meg, aki ugyanazon vendéglőben a kormányzó szomszédságában volt szállva két leányával. Margaréta és Katival (mindkettő felserdült, csinos leányka). Ezen leányok el vannak Amerikában híresedve, hogy a spirittel (szellemmel) társalognak, hogy ezen leányok előtt bármi nyelven, bármit kérdezzen az ember, a szellem kopogtatással megmondja az igaz nem-et vagy igen-t. Dörömbözés vagy 3 kopogtatás igen-t, 2 kopogtatás és hallgatás nem-et jelent. Az amerikaiak vallásos áhítattal hallgatják s látogatják, kevés kivétellel hisznek nekik. A magyarokban szomorúságukra nagy Tamásokra találtak. A leányok mutatják bűvészetöket nemcsak saját szállásukon, hanem akárkinél; a szellem azon tárgyon adja a választ kopogtatással, amelyen a kérdő kívánja; hanem múlhatlanul megkívántatik, hogy a leány magát azon tárggyal érintkezésbe tegye (az olyan tárgyhoz rendesen egészen hozzá szokott támaszkodni). A kopogtatás meglepő, az igaz, erős és semmit észre nem vesz a legélesebb szem sem, hogy miképp történik, még akkor sem midőn a leány az asztalra leborított két üvegpohárra áll, s a válaszkopogtatás az asztalon hallik erősen. Gyanítván én mégis, hogy a leány ruhája alatt van elrejtve valami finom, pontos gép, mely megnyomás által kopogtat, s ez az ok amiért a leány mindég hozzátámaszkodik azon tárgyhoz, melyen kell történni a kopogtatásnak; kezembe vettem egy nagy könyvet, a leányhoz mentem s a könyvet a levegőben két kézzel tartva kértem, hogy a könyvön kopogtasson a szellem. Ő érintette kezével a könyvet, de nem kopogtatott a szellem, szólította engedelmességre, de hiában. Én látván a bűvésznők zavarodását, tovább nem fürkésztem. A jóslata merő ámítás, s ha néha talán igazat mond, vak eltalálás, és nem más. Például ide jegyzem kérdéseimet, melyeket a szellemhez intéztem magyarul:
1.Visszamegyek-e Magyarországba?	igen	
2.Megházosodom-e?	igen	
3.Magyar hölgyet veszek nőül?	igen	
4.Amerikait?	igen	
5.Mi lesz neve? (itt felírtam több nevet s először Orsolyára, másodszor Dorottyára kopogtatott igent; midőn pedig ugyanezen kérdést angol nyelven intéztem hozzá Rebekára kopogtatott igent.)
6.Megérem-e a 	70 évet	nem	
           "	60   "	igen	
 megérem-e a 	65k évet?	nem	
           "	62   "	igen	
7.Mi a nevem? (több neveket írtam le s Kerestélyre, 2ori mutatásra Györgyre kopogtatott, 3ori angol kérdésre Károlyt mondott)
A velem volt egyik barátom évszámát a 30-at négyszeri mutatásra sem találta el, hol 15-re, hol 40-re sat. kopogott igent.
Látni lehet ebből, hogy mi hitelt lehet nekik adni. Megsértettnek érzi, mintegy az ember magát azáltal, hogy az ő ámításait, szellemi titkos működésének hiszi, s előtte, mint varázshatalom előtt hittel meghajol, mit ő magában kaczag.
Eznap estve elmentem Reinhardt Károly cincinnati lakos ifjúval a német Turn Halle-ba (lovagjáték terembe). Az egész épületet építette a társulat, mely áll mintegy harmadfélszáz tagból. A társaságba lépő fizet 2 dollárt, s havonként minden tag 1/4 dollárt. Ezen pénzből áll fenn az egész intézet. a nagy gyűlésterem alatt van a nagy iskola, hol a tagok csapatokra osztályozva gyakorolják magokat tereh emelgetésben, rúdoni forgásban s játszásban, ugrásban, vívásban sat. Rendes, fizetett tanítóik nincsenek, a régi s már tanult tagok oktatják az újonczokat.
A tanulási idő mindennap estve van, s hetenként kétszer mindenki tartozik megjelenni. - Ügyességüket nem győztem eléggé csudálni. Kötéltánczosban nem láttam oly ügyességet, oly művészetet, mint ezek közül némelyik kedvtöltésből, tanulásból kifejtett. Ez áldott intézet. A tagok nappal mind kereskedésben, mesterségben, hivatalban vannak elfoglalva, s az estveli órákat, melyeket különben, kivált Európában, dorbézolásra, bordélyházi mulatságra vesztegetne, teste erősbítésére s ügyességszerzésre fordítja. Innen fáradtan hazamenve jól eszik és jól alszik, s egészsége szilárd.
A társulatban minden németül menvén, németül nem tudó amerikai természetesen nem lesz taggá.
New Yorkban az Irwing House vendégfogadóban egy személy egy napra szállásért, kosztért fizetett 2 1/2 dollárt, Cincinnatiban a Burnet House-ba 2 dollárt, s mindkét helyen, mint mindenütt egész Amerikában, ezen kívül kell fizetni mosást, fűtést, fördést és minden szeszesitalt.
Februar 18dikán
Vendégfogadónk egyik ebédlőteremében a nők friends of Hungary társulata üdvezelte a kormányzót egy nőszónok által, ki az öszvegyűlt pénzsegélyt is átadta neki, mire ő igen szépen, egyszerűen válaszolt. Ezután a nők közkívánságára Kossuthnénak fel kelle állnia az emelvényre, hogy láthassák azon boldog nőt, aki Kossuthot férjül bírni szerencsés. Onnan leszállván elkezdték őt sorba csókolni s Kossuthtal kezet fogni, minek csak úgy lehetett vége, hogy Kossuthhal együtt a teremből mellékúton, a konyhán keresztül kiillantunk.
Ugyaneznap estve elmentem a Német Daltársulatba, vagyis Vidám társulatba. A társulat áll mintegy 80 tagból, melyből csak mintegy 30 van az éneklőkarban. A társulatba lépéskor mindenki fizet 1 dollárt s ezentúl havonként 1/4 dollárt. Hetenként kétszer öszvejönnek s magokat a harmonicus dallásban gyakorolják. Sok és szép darabokat tudnak, melyek közül 3 darabot ugyanezen estve 10 órakor a kormányzó ablaka alatt el is daloltak, mit a kormányzó Pulszky által köszönt meg nekik.
Amerre jártunk Amerikában eddig tollas Kossuth-kalapokat viselni mindenütt láttunk, de ily nagy számban, mint Cincinnatiban sehol sem láttunk eddig.
Februar 19dikén
Estve helybeli műkedvelők által a magyar ügy felsegélésére adott hangversenybe mentünk el nehányan a Kossuth környezetéből (Kossuthhal együtt mindnyájan hivatalosak voltunk) A “melodeon” nagyteremben nem volt több 150 személynél, miből levonva az ingyenjegyeseket a bevétel talán felment a költségre. S ezt a város népe már előre tudta, tudta hogyha bár szép bevétel legyen is, abból a magyar ügyre nem jut s azért nem is hányta ki dollárját. (Így volt ez a magyar ügyre adott New-Yorki hangversenynél is, hol bár szép számú hallgató közönség volt, a számadásból az jött ki, hogy a költség több a bevételnél 37 dollárral. Szerencsénk, hogy még ezt nem kívánták Kossuthtól kifizettetni!)
A hangverseny minőségére csak annyi észrevételt teszek, hogy szerencsések voltak azok, kik belőle otthon maradtak, boldogok azok, kik nem kénytelenítettek hallgatni azon hangzavart, azon idétlen darabokat, mit nálunk bizonyosan kifütyölnének, s itt megtapsolják. Előáll egy professzor, kinek pongyola öltözetéből (természetesen kesztyű nélkül, mert azt nemigen hordanak amerikai férfiak, vagy ha némelyik igen, színest, mert fehéret, talán gazdálkodásból, még a dámák sem igen hordanak), kinek mondom pongyola öltözetéből, fakó csizmájából, rövid pantalonjából, formátlan testéből s ügyetlen állásából elébb nézték volna ki köszörűkő mellett kopaszodott serhőst, mint ügyes dalnokot, s ennek omlófélben levé hordó kongásához hasonló hangját kellett három éneken végighallgatni. Ezen esti szenvedésünkért megérdemlettünk egy évi bűneink bocsánatját. Egy darabot játszottak “Grand Hungarian March”. Ezt kíváncsiak voltunk hallani - s mi volt az? - minden, akármi, csak magyar mars nem, de mégcsak marshoz sem hasonlíthatta az ember legnagyobb erőltetéssel sem, - volt ez inkább franczia négyeshez kissé hasonlító hangkeverék.
A szépművészet Amerikában igen árva gyermek, vagy más szóval fehér holló, s ezért az amerikaiaknak részbeni ferde ízlésöket csodálni nem lehet, aki az ananászt nem ismeri a vaczkort is jónak találja.
Volt mégis egy férfi kinek ízletes öltözete, csinos kinézése, szabályos magatartása s művészi éneklése európai színpadra ragadta gondolatunkat s ez volt Prof Corradi Colleri, a franczia operatárs[ulat] tagja.
Febr.20dikán
Egy protestans templomban gyűltek öszve a német “Friends of Hungary” (Magyarország barátjai), s egy német beszéd után átadtak a kormányzónak a magyar ügyre 1000 dollárt. Erre a kormányzó németül válaszolt. Beszédjéből sok tanúságot vehettek a németek, mert megértette velök, hogy ők nem németek itt, hanem amerikai szabad polgárok; finomul szemökre vetette, hogy ők, mint a slávok, mint az oláhok nem tiszta nemzeti független szabadságra, hanem nemzeti uralkodásra vágynak, pedig amely nemzet uralkodni akar egy másikon már az nem democrata, nem szabadelvű republicanus. Szemökre vetette, hogy midőn a magyar a muszka elnyomása ellen kétségbeesetten harczolt, Németország öszvetett kézzel nézte a halálharczot s most sóhajtoz a muszka nyomása alatt, s nem találnak magok közül egyént aki ügyöket, mint mondá, csak annyira is képviselné, mint ő a magyar ügyet.
Végül a gyermekek is, kik magyar társulatot alakítottak s mind tollas Kossuth-kalappal voltak, (mit sokan hordanak már Cincinnatiban) általadtak a kormányzónak több mint 50 dollárt.
Februar 21dikén
A Washington születése emlékére nagy vendégség volt vendégfogadónkban, mintegy 350 személyre. A nagyterem fő végén egész nagyságban állott Washington képe, mellette jobbról Jackson(Dzsekszn), balról Kossuth életnagyságú mellképeik. A terem végei különféle lobogókkal voltak ékesítve, az ablakfüggönyök mind magyar színűek. Vacsora végeztével lelkes beszédeket mondottak, különösen Kossuth az ünnepély czéljához alkalmazva.
Februar 24dikén
A német Vidám-társulat, “Glee Club” által adott tánczvigalomba mentem a társaság tagjával Reinhardttal, csupán azon indokból, hogy lássak egy amerikai tánczvigalmat. Rövid leírása ím ez: Menj el Magyarhonban egy szolgáló-bálba, s szebbet láttál, mint az amerikai elsőrendű tánczvigalom. Van egy, három csillár által nem éppen szemvakítólag világított hosszú terem, melynek falai úgy látszik új korában fehérek voltak, padlata fehér fenyődeszka, melynek pora oly vastagon lepi a ruhákat, hogy ujjal ráírhatná az ember más hátára nevét. A terem egyik végében durván s ízléstelenül öszveeszkábált emelvényről európai fület sértő zenével ugráltatják híveiket az egy éjszakára 20 dolláron osztozó 8 amerikai szabad polgárok s professionatus zenészek. Ezen nagy teremből nyílik egy hármas nagy társalgóterem, melyben nehány festett asztalka körül, festett lóczákon és székeken ülve hölgyek és férfiak vegyesen hörpölnek rhenusi bort vagy czitromos vizet. Csemegének, czukornak, fagylaltnak, puncsnak, mondolatejnek s at, nyoma sincs; hanem férfiakat feltett kalappal, égő szivarral látni társalogni, másokat bortól hevülve öszve nem vágó különféle hangokon ordítni - mit ők dallásnak mondanak - hallani nem ritkaság, pinczért a társalgószobákban egy ingben forgolódni látni nem újság. Sem a férfiakon, sem a hölgyeken nem venni észre, hogy valami különös gondot fordítottak volna az öltözködésre. A hölgyek világos, setét színű, csíkos, tarka, vörös, fekete, kék, karton, szőr, selyem, de nem bálra készült, hanem közönséges viselő ruhákban vannak, melyek az itteni divat szerint nyakig fedezik a testet, sőt némelyek ezenkívül gallérkendővel ellátvák, lábacskáikat többnyire csak a mindennapi czipő fedi, kezeiket pedig többnyire kötött fehér kesztyű, némelyikét színes vagy éppen barna bőrkesztyű. A nőket a leányoktól semmi sem különbözteti, mert sem a nők asszonyi jelt - sem a leányok, egyet-kettőt kivéve - virágot fejékül nem használnak; hajfésületök a legegyszerűbb minden ék nélkül.
A férfiak rockban vagy frackban, pantalonban, wichs-leder bőrből készült, wichseletlen csizmában, kesztyű nélkül vagy legfeljebb setétszínű bőr vagy kötött kesztyűben vannak, szóval mindegyik azon ruhában s úgy, amint volt aznap a boltban, gyárban vagy műhelyben.
A tánczrend írva két helyen a falra van ragasztva, melyen olvasható walzer, galopp, polka, cotilon, scottish. A tánczteremben egyetlen egy személyre sem lévén ülőhely, minden táncz után a terem egészen üres marad, s a vendégek a társalgóterembe mennek, s ott várják hideg társalgás, mondhatni unatkozás között, míg újra munkára nem szólíttatnak a bűvös hangok által.
Éjféltájban a mintegy 100 vendég egy kis teremben 3, egymáshoz oly közel álló asztalhoz zsúfoltatott öszve, hogy szolgálat éppen nem történhetett volna, még akkor sem, ha szolgalegényeik lettek volna (mert az egész cselédség 2-3 legényből állott), az a szerencse, hogy minden ételek - mik hideg sültből, sonkából, süteményből s édességből állottak - az asztalra fel voltak rakva.
Vacsora után folytatták a kellemes mulatságot, s még azután is, hogy én az először s talán utoljára láttam amerikai tánczvigalomtól 4 órakor búcsút vettem.
Febr. 25dikén
Délután 2 órakor kimentünk a kormányzóval az indóházba, hol a hír szerint 10-12 ezer ember, mind a magyar ügy barátai, gyülekezendettek öszve. A kormányzó zajos örömmel fogadtatott a mind kívül, mind belöl magyar, amerikai, török, német s olasz lobogókkal ékesített nagy teremben, vagyis inkább színben. Lelkes beszéddel üdvezeltetett, mire ő még lelkesebben válaszolt a 10-12 száznyi népnek. Hogy mi lehet az oka ezen kevés számmali megjelenésnek, holott az egész város és vidék nagy rokonszenvvel van ügyünk iránt, el nem gondolhatom.
Februar 26dikán
Délelőtt a kedves “Burnet House”-tól búcsút vettünk s az Ohio folyón reánk már váró “Wisconsin No.2” gőzösre mentünk, s fél óra múlva útnak iramodtunk lefelé Madison-nak. Az Ohio vizének mind szélessége, mind vizének sárga, zavaros színe komor gondolatokat ébreszte fel bennünk kedves hazánk ős vizére, a tavasszal áradó Tiszára emlékeztetve. Ezen vízen s alább a Mississippin temérdek szerencsétlenség, gőzös-elmerülés történik a vízben úszó, néha egyik véggel megfeneklett, tövestől ragadt egész kiszáradt gallyatlan fák, tuskók s fatörzsökök miatt.
Útközben megállott hajónk Lawrenceburg, Aurora, Rising Sun, Patriot, Warsaw, Vevay[?] és Kentucky River alatt utasokat beveendő, némely helyeken örömrivalgással fogadták Kossuthot. Ezek mind fiatal, igen kicsin városok. Estve 5 órakor Madisonban partra szállottunk, s a Madison Hotelbe mentünk mintegy ezernyi kíváncsi néptömeg között. Madison (Indiana) fekszik az Ohio partján, a víz mentében nyúló alacsony hegy tövében. Gyáros és kereskedő, csinos, rendes város. Németek nagy számmal lakják.
Lakosai száma volt 1840-ben =   9.369
                               1850-ben = 17.000
Febr.27dikén
Reggel 8 1/2 órakor a vaspályán megindultunk az indóháztól, nem messzire elkezdtünk emelkedni egy oly meredek hegyre, hogy egy angol mértföldre, 5280 lábra, 400 láb esete van a vaspályának.
A felvontatás történik egy evégre készített locomotív által, melynek négy nagy hajtókerék helyett 8 kisebb átmérőjű hajtókereke van. De még ez nem eszközli a felvontatást, hanem van a locomotív közepe táján alol egy 2 1/2 láb átmérőjű, öntött fogas vaskerék, mely a két oldalt eső két kis hengerben járó embolus által hajtatva 3-6 hüvelyknyi széles talpán levő 2 hüvelyk forma mély rovatkjaival a pálya két sínje közt gerendára erősített 5-6 hüvelyk széles, mintegy 2 hüvelyk mély rovátkos öntött vas úton kapaszkodik. Ezen út, mint mondják 1 1/2 milló dollárba került, s fel akarnak vele hagyni, mert veszélyes (nem látom által, hogy miért).
Említést érdemel ezen utunkban, hogy láttunk egy czukorfajt, mit “Maple Sugar” (mondd: mepl suger=jávorfa czukor) neveznek s ezen a vidéken a jávorfából nagy mennyiségben főznek, mit még az innen kiszorított indusoktól tanultak, s ezen a vidéken kávéba, theába és süteménynek egy palacsintaforma nemére (mit kake=(ol[vasd] kék) neveznek) használnak. Íze kellemes, színe fakósárga, alakja kisebb-nagyobb 1/4-1/8 fontnyi koczka.
Franklin városkában röviden ebédeltünk s d.u. 4 óra tájban Indianapolis alatt állottunk. Kocsikon a számtalan amerikai és magyar lobogókkal ékesített utszákon, elöl menve a zenészek, utánok a lovagiskola (Turn Halle) beli németek, azután más társulatok, azután Kossuth, utána kísérete, a bizottmány hintói, azután a tűzoltók, lobogóktól alig látszó gépjökkel, sat. A Kossuth kíséretében volt nőket letévén a vendégfogadóban - egyenesen a status házához mentünk, hol a ház lépcsőzete előtt készített állványon helyet foglalt Kossuth környezetével s a senatus és képviselőház tagjai. A status kormányzója Wright(Rájt), egy pap által mondott imádság után szabadelvű democraticus beszéddel üdvezelte a kormányzót, mire ez kidolgozott, pompás beszéddel válaszolt, számtalan tetszésrivalgások között. Ugyaneznap estve 6 óra után a status kormányzójához ment Kossuth egész kíséretével, mint hivatalos vendégek vacsorára. Jelen voltak a házi családon kívül nehány rokonok, senatorok nejeikkel s más tisztes polgárok s polgárnők mind egyszerű, mindennapi csinos ruhába öltözve. A kölcsönös bemutatások után szíves társalgás folyt egy darabig s azután vacsorához mentünk, hol mind a férfiak, mind a nők állva vették az asztalt körül, azután mindegyik kezébe egy-egy üres tányér adatott, mire a sorba hordozott theaból vagy kávéból tett egy findzsával, s a sorba hordozott nyelvből vagy sonkából és vajaskenyérből szinte, kés és villa senkinek sem adatott, asztalkendőt senki sem volt szerencsés kapni, hanem mindenki zsebkendőjét használta törlésre, semmi szeszesital nem volt látható. Sajtozás, süteményezés és csemegézés után a társalgóterembe mentünk, hol nemsokára Kossuth többszáz polgárnak s polgárnőnek mutattatott be, kik a terem egyik ajtaján bejőve Kossuthtal s nagy része a nejével, s velünk, környezőivel is kezet szorítva a másik ajtón távoztak; 9 órakor mi is búcsút vettünk a szíves családtól.
Februar 28dikán
A képviselők után a senatorokhoz vezettetett be a kormányzó, s nem akarván őt beszéddel terhelni, beszéddel nem is üdvezeltetett, hogy válaszolni ne kéntelenítessék, hanem csak egypár szóval bemutattatott, mire a jelenlevők sorban megindulva kezet fogtak Kossuthhal velünk három, egyenruhás kísérőivel. Végre a senatoroknál rendezett három cheer(hurra kiáltás) után távoztunk.

Pótlék: Indianapolis termékeny rónavidéken fekszik a Szabad Statusok középtáján, még most fiatal s többnyire apró házakból, de naggyá leendő város. Utszái rendesek, szélesek, fával ültetettek. Többnyire quakerek lakják. Szabadkőmívesek nagy számmal vannak.
Szállásunk volt ezen városban a Capitol Houseban, melynek tulajdonosa John Cain. (Egy vendégfogadóban sem éltünk még oly szűken, mint itt)
Lakosa volt ezen városnak: 1840-ben = 2.092
                                         1850  "   = 8.034
Martzius 1ő
Estve 7 órakor az “Indiana States association of the friends of Hungary” (Indiana statusi társulata a Magyarhon barátjainak) meetingjébe mentünk a kormányzóval (mind civil ruhában) a Masonic Hallba (szabadkőmívesek csarnoka), hol mintegy ezernyi, férfiakból és csinos hölgyekből álló díszes közönségnek a kormányzó egy óráig tartó fontos beszédet tartott. Ezután a nőtársulat nevében előállott Beltonné asszonyság (írónő) s rövid, csinos, bátor beszéd után átadta a kormányzónak a társulatukbóli segedelempénzt; mire a kormányzó röviden válaszolt. Ezután mi a kormányzóval kijöttünk, hagyván működni barátjaink gyűlését nemzetünk ügyében.
Martz[ius] 2dikán
Reggel 8 1/2 órakor a vaspályán megindultunk, a Madison melletti hegyről, mire felfelé menet fogaskerékkel hajtattunk fel, most elöl menve a rendes locomotive, minden kerekeket megkötve, a locomotiv működése nélkül, csak a súly által hajtva ereszkedtünk le, meglehetős sebesen; s délután 2 órakor Madisonban voltunk. A helybeli német lakosok zenével, német, magyar és amerikai lobogóval fogadtak s párosával menve előttünk kísértek a fogadóba. Itt röviden ebédeltünk, s azon renddel s móddal egy protestans templomba mentünk, hol a nép - nagyobb részint németek - már együtt várták Kossuthot. Belépvén Kossuth nagy robajjal fogadtatott. A szószék előtti emeltebb helyen Kossuth bemutattatván a díszes, mintegy 1000 főnyi közönségnek, nagy tetszést jelentő dörömbözéssel és sivalkodással fogadtatott. Ezután egy hosszú beszédet tartott hozzájok főből, mit tetszéssel fogadtak. Ezután egy rövid német addresst mondtak hozzá, mire hosszan, csinos németséggel, vidor kedvvel, a közönség teljes megelégülésével válaszolt. Ezután szállásunkra mentünk, várva Cincinnatiból azon gőzös megérkeztét, melyen menendünk Louisville-be.
Eznapi utamban egy dolgot nem hagyhatok ki naplómból, egy dolgot, mit emlékemben megtartani, ha más nem is, adott szavam kötelez. Indianapolisban Read daguerreotypeur a Kossuth környezetében levőket mindnyájunkat levett külön-külön s képcsarnokában közszemlére kitett. Több helybeli s vidéki nézők között egy fiatal, csinos hölgynek szeme arczképemen akadt meg, és sokáig nézvén azt, mint egy a társaim közül akkor éppen ott levő mondá ezen megjegyzést tevé “ennek szép szeme van”. Mi 2dikán a vaspályákon a kocsiba beültünk. Én történetesen egy fiatal, csinos, szőke hajú, kékszemű, deli termetű, csinos, karcsú növésű, szelíd arczú leányka háta mögett foglaltam helyet. Az említett barátom rövid idő múlva tudtomra adja, hogy ez azon hölgy, aki szememet szépnek mondá. A leánykával könnyű volt a megismerkedés, mert ő is kereste arra a módot, s papírszeletekre írkált beszélgetés által annyira mentünk, hogy a legőszintébb vallá, hogy szeret s hogy soha el nem feled, még akkor sem ha én őt elfeledném, s kért, hogy ne feledjem el. S én látva kinézés[?] nélküli őszinte, szíves, tiszta vonzalmát, milyet még irántam senkiben nem tapasztaltam, megígérém neki, hogy nem feledem soha. Igen nem feledem őt, nem tiszta érzelmét, nem szíves, nyájas, bizalmas társalgását. De nyugodt lelkem, mert nem ígértem neki egy szóval sem szerelmet, csak azt, hogy nem feledem, s ezzel nem csaltam meg, nem rablottam el ártatlan nyugalmát. E feledhetetlen leányka volt Mice L. Eddy, Tiszt[eletes] A. Eddy, cincinnati methodista lelkész leánya.
Estve 7 órakor megérkezett a várt hajó Lady Pike ágyúdörgések közt felmentünk rá s 7 1/2 órakor indultunk. Louisville-hez éjjel értünk 12 órakor. Megérkezésünket a parton lévő ágyúdurrogás hirdeté, bár éjfél volt, mégis nagyszámú nép tolongott a kiszálló téren, látni óhajtva a világhírű, rendkívüli személyt, kit sok vakbuzgó, vallásos amerikai szent áhítattal vall prófétának, s mint Isten küldöttjét üdvezli. A nagy Galt Houseba szálltunk be.
Martz.3dikán
Délelőtt nyugtalan, Kossuthot látni vágyó nép tolongott a kormányzó szállása előtt, kiknek magát az altánról megmutatván azon ígérettel nyugtatta meg, hogy holnap a népgyűlésben beszélni fog s ott látni fogja őket reményli.
Estve a németek nemzeti színű lámpákkal s zenével jöttek 10 órakor a kormányzó szállása elibe, daloltak s zenéztek tiszteletére, mit a kormányzó helyett Pulszky köszönt meg nekik.
Martz.4.
Egy nagy, nyilvános népgyűlés volt tervezve nyílt téren, utczán tartandó. De a zord idő miatt rögtön egy nagy dohányraktárba tétetett. A helybeli polgári katonaság fegyverben, ágyúval s zenével jött a kormányzó szállása elibe. Daczára a szakadó esőnek az utszán több mint 10 ezer nép tódult öszve a kormányzó szállása körül, honnan a kormányzó kíséretével hintókon a népgyűlésbe vitetett. A hely e czélra igen alkalmatlan volt, s az e következtébeni tolongás, helykeresés, kopogás és a gyermekek szünteleni lármája és dörömbözése miatt már a kormányzó szinte nem akart beszélni, s beszédjét a sajtónak akarta átadni; de mégis talán észrevévén, hogy ezen akadályozni akaró alkalmatlankodás, a szabadság ellenségei által van rendezve, a nagy zajban is beszédét folytatta, bárha 1/4 része alig hallotta a 30.000nyi népnek.
A gyűlésből kijövetelkor hallottunk Amerikában először égdörgést.
Martz.5dikén d.u. 
Az itteni németek által egy protestáns templomban tartott csinos népgyűlésbe mentünk a kormányzóval, hol a kizárt alkalmatlan gyermekek csak az ablakok alatt, kívül lármáztak, de benn rend és csend volt. Bemenetelünkkor katonai zenével s örömzajjal fogadtatott Kossuth. Felvezettetvén a tágas papi szószékbe, előbb egy pap által a magyar ügyért mondott angol imádság után, ott lelkes német beszéddel üdvezeltetett, miután ő 5/4 óráig tartó pompás politicai német beszédet tartott, mi a díszes hallgatóknak igen tetszett. Beszédjében a többek közt mondá, hogy Magyarhon és Németföld szabadsága nélkül nem lesz szabadsága Európának, Európa szabadsága nélkül pedig nem lesz szabadsága Amerikának. Kimondá továbbá, hogy bármit határozzon is a congressus a magyar ügyre nézve, nincs hatalom a földön, mely már az amerikai szabad népet az európai szabaságérti tettleges fellépéstől visszatartóztassa sat.
A kormányzó beszédje után a nőtársulat szónoknője ment fel kormányzóhoz a szószékbe, s bátor, rövid beszéd után a nők nevében átadta a köztük a magyar ügyre öszvegyűlt öszveget. Mire Kossuth nyájason, röviden válaszolt, s rendben szétoszlottunk. Eznap estve a magyar ügy javára adott hangversenybe voltunk híva a Mozart Hallba, hova Kossuth is eljött nejével, s a terembe menetelkor örömrobajjal fogadtatott, a csak mintegy 200nyi, de díszes közönség által (a bementi díj volt 1 dollár). A zenekar 15 tagból állott s jól játszott, az éneklők közt volt egy-kettő jónak mondható. Említést érdemel az, hogy Rivé asszonyság franczia menekült neje, Szénási Gedeon idevaló orvos, 11 évvel ezelőtt Erdélyből jött magyar fiú által írt magyar Üdvezlő dalt énekelt (dalát maga szerkesztette). Egyébaránt átaljában annyit mondhatni, hogy az ily hangverseny nálunk megbuknék s itt megtapsoltatik. Mert a szépművészet Amerikában nagyon árva gyermek. A festmények s faragványok mind Olaszhonból jönnek. A zenetanítók mind Európából idevándorlott fuscherek, akiknek semmi üzlet nem sikerülvén, s egy keveset értvén valamely zeneszerhez, kihirdeti magát híres művésznek, s ha csak középszerűnek tudja magát mutatni, az amerikai egészen meg van vele elégedve. Az itteni dalnokok s zenészek mind vagy Európából jöttek, vagy ha itt születettek is, németek vagy olaszok; az amerikai nem szeret sem énekelni, sem zenézni, sem rajzolni, ő csak a gyárat és kereskedést kedveli.
Ugyanez nap két rendbeli katonai küldöttség is jött fegyveresen zenével a kormányzót üdvezelni, kiket a kormányzó maga is, és katonai rangú környezői díszruhában kardosan fogadott s rövid megköszöntés után mindnyájával kezet fogott.
Ugyaneznap éjjel a kormányzó ablaka alatt csinos éjizene volt. Figyelmet érdemel, hogy a Magyar Kört játszották a többek közt, de rendkívül lassú taktussal, a frisse pedig nem jól ment.
Mart. 7dikén
D.e. 10 1/2 órakor “Emperor” gőzhajón voltunk már. A parton az ágyú dörgött, s hajó fedelén a zene harsogott. Mi az amerikai vakbuzgó népet - aznap vasárnap lévén - nem kevéssé botránkoztatta; mert az amerikai vasárnap minden hivatalokat, boltokat, kávéházakat, színházat, zenecsarnokot sat. zárva tart; semmi üzlet nem megy, semmit, még csak egy falat kenyeret sem vehetsz vasárnap, sehol, még magányházakban sem igen hallasz még csak zongorázni sem; de annál többet látsz otthon Bibliát olvasni - mi még a vendégfogadókban is minden szobában találtatik -, templomba menni, nemcsak nappal, hanem még estve kivilágításnál is. 11 órakor hajónk megindult a parton és kikötőben nyugvó hajókon tömve álló néptömeg ujjongása és egy gőzösnek (Boston) ágyúzása közt New Albany-ban a zenészek tőlünk búcsút véve kiszállottak, mi pedig egész nap sziklás, erdővel benőtt magos partok között haladtunk.
Mart. 8dikán
Nagyon alacsony partok között úsztunk, kivált balról többnyire semmi part sem volt, hanem az ekkor éppen áradozó Ohio - mi már a Mississippibe szakadás körül Dunánkhoz hasonló széles - vízzel borította a termékeny ugyan, de egészen erdővel borított lapos térséget.
Délután 3 1/2 órakor Cairo, néhány házból álló falu alatt állottunk meg egy perczig a Mississippibe szakadásnál. Hajónk eddig egy órában haladt 20 angol m.f. Itt felfordultunk a Mississippire, s eznap és éjjel mindég alacsony s futóhomok partok között haladtunk. Éjjel rettenetes dörgés, villámlás és eső volt, nagy széllel, s hajónk a nagy setétség miatt nem mervén haladni a kanyargós, szigetes, homoktorlaszos vízen, egyik part mellé húzódott, várva a 2 óráig tartó vihar elmúltát.
Mart. 9kén
Mint az eddigi napokon mindig, erdők közt haladtunk, hanem csak a jobb part volt alacsony és futóhomok, a bal part pedig magas és sziklás Délután 3 órakor (óránként 15 a. m. f.-del haladva a Mississippin) St. Louis alatt állott meg hajónk, s egy pár percz alatt kíváncsi néppel tömve lett kívül-belöl. A parton a német polgári tüzérek három 6 fontos álgyúval egyre durrogattak s a 10-15 ezerre menő bámész nép ordított, ujjongott. Végre a hajóról kiszállottunk, de a kocsik még nem levén ott, a tolongó, kíváncsi nép nyomását csak azáltal kerülhettük ki, hogy egy legközelebb eső boltba menekültünk be Kossuthhal s a nőkkel, hol megvártuk a kocsik előálltát. Innen, elöl menve a polgári katonaság és ágyúk, zenével a “Planters’ House” nagy vendégfogadóba vitettünk, hol a kormányzó az erkélyre lépvén rövid beszéddel s maga láttatásával a 15-20 ezernyi nép kívánságát kielégítette s csendesen eloszlott.
Martz.10dikén estve 10 óra után
A németek 50-60 személyből álló éneklő kara színes lámpák világánál a kormányzó ablaka alatt nehány csinos énekkel tisztelte meg kormányzót, mintegy 3-4 ezernyi nép jelenlétében, s a kormányzó maga köszönte meg szívességöket, felküldött bizottmányuk rimánkodására, mert a kormányzó hallván azt, hogy az itt tartózkodó predikálással s tanítással foglalkozó 35 jézsuita izgatása következtében az itteni irlandusok, a németek egyharmad része (10.000, kik catholicusok) Kossuthnak, s annál fogva a szabadsági ügynek ellenségei; látván azt, hogy az ő fogadására választott bizottmány részvétlen, hanyag és hogy semmit sem rendez az ügy előmozdítására; a rendkívül csekély adakozás és a magyar kölcsönjegyek nem vásárlása is részvétlenséget mutatva, nem akart hozzájok szólani, de mégis miután hímezés nélkül a bizottmánynak szemrehányást tett és keményen szívökre beszélt, az erkélyre ment, s a tiszteletadást németül megköszönte.
Másnap a rendező bizottmánynak szinte keményen szívére beszélt s azt mondta nekik, hogy ő népnek fog egy nyílt téren beszédet tartani és senkinek, sehol többet nem fog beszélni; mert nem tud nekik mit mondani, nem tud rólok jól szólani, s hogy 13dikán itthagyja a várost.
Erre nagy mozgás lőn a városban, Kossuth pártiak félve a szégyentől s a jézsuita párt győzelmétől, mindent elkövettek a sympathia minél zajosabb kinyilatkoztatására, gyűlések rendezésére, társulatok alakítására, segélygyűjtésre, kölcsönjegyek minél nagyobb számbani eladására.
Eznap estve adta által a helybeli francziák bizottmánya addressét a kormányzónak, mire ő igen szépen, lelkesen válaszolt francziául.
Martz.11dikén
A német polgári tüzércsapat által adott tánczvigalomba hívtak bennünket, Kossuth környezőit, s a gálás küldöttséggel el is mentünk négyen díszruhában, bemenetelünkkor a táncz megszűnt, a díszruhában volt tüzérség fegyverrel tisztelgett. Ezután a társaságba vegyülve - melyben más csapatbeliek is voltak jelen - jól mulattunk 4 óráig. Az egész tánczvigalom úgy ment, mint a cincinnati-i, azon megjegyzéssel, hogy itt szoptatós asszony is volt csecsemőjével; volt több 5-10 éves gyermek, kik teremben szinte tánczolva mindég láb alatt alkalmatlankodtak. Említést érdemel, hogy a teremben oly nagy lévén a por, hogy ruháinkra írni lehetett, azt vízzel locsolgatták. Táncz- és társalgóteremben egyre szivaroztak s bagóztak.
Marzt.12dikén
D.u. 4 órára volt rendezve egy szabad térre népgyűlés. A helybeli polgári katonai csapatok mind díszruhában, a tüzérség ágyúkkal, több társulatok zászlókkal, bizottmány és a rendezők lóháton a kormányzóért jöttek szállására, s nagy zeneszóval a menet megindulva 3 1/2 órakor az utszákon meghordozva a kormányzót, roppant néptömegtől kísértetve (az ablakból néző számtalan szép hölgyek zsebkendőket lobogtatva) a kitűzött térre érkezett, hol a kormányzó környezetével s a bizottmánnyal a tér közepén felállított magas állványon foglalt helyet, a jelen volt 14-15 ezernyi néptömeg roppant “hurra”zása között. Ha az idő kedvező, hinni lehet, hogy legalább 20 ezer lett volna a szám, de az odamenet, ottlét s hazamenet alatt az eső szünet nélkül szakadt, s a fellelkesült nép bokáig érő sárban ment tódulva a menettel, s állott türelemmel, s hallgatott elragadtatással az egész beszéde alatt Kossuthnak, melyben felvilágosította a népet, hogy ő a katholicizmusnak és az irlandusoknak nem ellensége, hanem barátja, és keményen kikelt a jézsuiták ellen, kik ellenségei a szabadságnak s felvilágosodásnak, sőt, hogy ők, mint veszedelmesek magára a római cath[olikus] vallásra töröltettek el maga a pápa által. Kossuth roppant lelkesüléssel és tűzzel beszélt, s büszke önérzettel ügye igazságában hívta ki küzdtérre az álarczos tisztelendő atyákat, mert ő, mint mondá, csak nyílt ellennel szeret vívni, s ígéré, hogyha kell, majd több adatokkal szolgál ezen tisztelendő atyák vérrel s gonoszsággal teljes történetéből. A nép meg volt lepetve a váratlan, bátor megtámadástól egy pillanatra, s azután számtalanszor szűnni nem akaró roppant “hurra”val, üvöltéssel és tapssal nyilatkoztatta tetszését, hason érzelmét, mire egyszer ágyúk is dörögtek, megpecsételve a nép nyilatkozatát. Beszéd után a 6 fontos fél üteg üdvlövései dörögtek, s a menet azon rendben, mint jött, az egész néptömeg kíséretében megindult a nagy esőben és sárban a kormányzó szállása felé, hol ő az erkélyről megköszönte az elázott katonaságnak és polgároknak a kitüntetett rokon érzelmet. Ezen nap sok vevőt szerzett a kalaposoknak és vargáknak.
Martz.2dikén érkezett St.Louisba New-Budáról Újházy László és Pomucz.
St. Louis fekszik a Mississippi folyó jobb partján, kissé emelkedett, lapos dombon; a város most is erősen épül s terjeszkedik. Utszái, mint minden amerikai városé rendesek, némelyek fasorokkal ültetettek, de piszkosak. Vannak alacsony, magos, deszka és kőépületei. Azon utszái hol a gazdagok magánházakban laknak és boltok nincsenek, csinosak, mert a házak mind fénnyel s jóízléssel építve állanak, vagy egy kis kertben, vagy kertecskével előtte. A város lakossága kereskedő, gyáros és kézműves, de csak a 2k osztályba sorozható.
St. Louis lakosa volt
1840-ben = 16.469
1850- "    = 81.000
Jegyz. St. Louisban a németek száma erősen szaporodik. Ezelőtt 6 évvel volt 10 ezer s most felül van 30 ezeren.
Martz.13dika
Délután 4 órakor a németek gyűlésébe mentünk a kormányzóval, hova a bemenni akaró férfi köteles volt mutatni 3 dollár magyar kölcsönjegyet, a nővel menők pedig 5 dollárt. A terem tele volt (800-900 sz.), de ugyanannyi legalább az épület előtt állott, gyakran ordítva, látni vágyva Kossuthot, mire Kossuth, mielőtt a neki mondott lelkes, heves addressre válaszolt volna, kilépett az erkélyre s német, azután angol nyelven megköszönte a népnek iránta való szíves figyelmét, ő a terembe visszalépett s a nép “hurrázás” után megelégedve szétoszlott. A terembeni nép Kossuth lelkes beszédét nagy tetszéssel fogadta. Beszédje elején Kossuth bemutatta a közönségnek szellemi s politicai barátját, Újházy Lászlót, mi köztapssal fogadtatott. Kossuth beszédje után a bizottmány Kossuthot szállására kísérte, közönség pedig együtt maradt, a bizottmány visszatérte után a magyar ügy felett határozandó.
Martz. 14dike
Vasárnap volt, s Kossuth, mint eddig még minden vasárnap Amerikában, templomba ment, templom után pedig St. Louis-i német polgár, Müge Károly lack-vászon gyáros birtokába ment ebédre Újházyval s nehányadmagával.
Martz. 15dikén
Délután 5 órakor a Wymens (olv. vájmensz) Hallban tartott népgyűlésbe mentünk a kormányzóval, hova a hallgatók (mintegy 800) 5 dollárjával bocsáttattak be. Eznapi beszédjében a kormányzó elmondta, hogy 1848-tól kezdve mart[ius] 15dikén és átaljában martiusban mi történt. Nevezetes volt még ezen beszédjében Batthyány Kázmér és Szemere lepletlen megismertetése a világgal, hogy miért protegálja azokat most az a Napoleon Lajos, aki őtet Francziaországon át nem bocsátotta. A beszéd rendkívül tetszett a díszes közönségnek, melynek 2/3 része díszes hölgy volt. Beszéd után a kormányzót hazakísértük s a gyűlés még együtt maradt.
A jézsuiták a catholicus lapban írkáltak ugyan Kossuth ellen, de az csak mind észtelen, epés kifakadás volt; hanem a sympathia ügyünk iránt különösen a németek részéről nagyban mutatkozott. Az adomány mindenfelől szivárgott, a nők gyűlést tartottak s pénzt gyűjtöttek, a gyári munkások pénzt hoztak, a kölcsönjegyeket szegények, gazdagok hordták szét, egy szegény kézművesnek pénze nem lévén, mivel a magyar ügyet segítse, aranyóráját tette le a kormányzó kezébe sat.
Martz. 16dikán
Elterjedvén a híre a városban, hogy ma estve Kossuth “Alex Scott” gőzösön elinduland New Orleansba, roppant néptömeg lepte a kikötőpartot késő estig, amidőn részint megunva a várást, részint azt híve, hogy már most estve nem megy Kossuth a hajóra, eloszlott haza, s a kikötő csendes lett. A hajó kapitánya ekkor - aki ingyen szállítással ajánlotta fel hajóját Kossuthnak - hírt adván szállásunkra, 9 óra után csendben az nagy “Alex Scott “ gőzösre mentünk, hanem a szigetes, homoktorlatos Mississippi miatt csak hajnalban indultunk el. Ezen folyó csaknem oly nagy, mint hazánkban a Duna, de minthogy szélesen elterjed, sok szigeteket alkotván több ágra oszlik, s többnyire alacsony futóhomok partok közt haladván a beszaggatott partokat magával ragadja, s azokból majd itt, majd ott homoktorlatokat alakít, ott magától, roppant mennyiségű tuskókat, fatörzsöket és egész kiszáradt fákat magával sodor, melyek vagy nekimenve a hajóknak, vagy megfenekelve azokat gyakran kilikasztják, ezért a hajózás rajta veszedelmes. Évenkint számtalan gőzösök homoktorlaton vesznek, vagy kilikasztva hullámok alá merülnek.
Martz. 17dikén
Estve 7 órakor Cairó alatt megállottunk, hol másnap délután 4 óráig nagy mennyiségű gyapotot rakott fel hajónk.
Martzius 17, 18 és 19kén
Éjjel oly hideg volt, hogy a kádban hajónkon állott víz két foknyira befagyott.
Martzius 20dikán
Estve 9 1/2 órakor Napoleonnál kiszállott hajónkról Újházy László és Pomucz György Arkansas Statusban keresendő telepedésre az Iowa (olv[asd] ájove)-inál szelídebb éghajlatú alkalmas földet.
Martz.21.
Estve 8 órakor Wicksburgnál megállottunk, hol Kossuth és neje, Pulszkyné, Hajnik, Grechenek és Grezsák (a kormányzó szolgája) partra szállottak, másnap onnan Jacksonba Foote(olv[asd] Fút) kormányzóhoz menendők. Mi pedig tőlök búcsút véve utunkat folytattuk.
Martz.22dikén
Reggel 7 órakor a jobb parton Nachest értük, melynek egy része lapos dombon, más része a part mentében a domb alatt húzta meg magát zöldülő erdőtől környezve. Ezen alól déltájban a bal parton fabevétel végett megállván hajónk, mind kimentünk a hajóról gyönyörködve az egészen zöld mezőben és lombos erdőben. Itt már nagy mennyiségben láttunk szabadon, kertben nyíló rózsákat s más virágokat, az erdőben kis, mogyoró nagyságú földiszedret, piros fabogyókat, pilléket, gyíkokat.
Martz.23dikán
Mindég róna, a víz mentében 5-6 száz öl szélesen kiirtott és czukornáddal ültetett termékeny partok között haladtunk. Sem faluk, sem városok itt nincsenek, hanem minden itt megtelepült gazda a maga széles kiterjedésű birtokán lakik csinos mezei lakban, fákkal s virágokkal díszlő kert közepén, hozzá közel, sorba két-két szobával épített házakban családonkint laknak szerecsen rabszolgái, kikkel földjét mívelteti.
Átaljában megemlítem, hogy Cairótól New Orleansig a Mississippi - két-három helyet kivéve, hol röviden tartó dombos part van -, mindég oly alacsony rónaföldön foly, számtalan szigetekre alakítva, hogy az ekkor nagyon megáradt folyó vagy a parttal színben állott, vagy a síkságot jobbra-balra vízzel borította, s az erdőirtás végett fakunyhókban lakó települőket birtokukból s házukból ürgeként kiöntötte. Egyébaránt a mississippini utazás rendkívül unalmas, mert jobbra-balra soha nem lát az utas egyebet, mint többnyire fűz, nyár és nyugoti platánokból álló rengeteg erdőket. A folyó melléke rendkívüli alacsonysága, ingoványossága miatt nagyon megnépesedett nem is lehet soha. A Mississippi nagyobb víz Dunánknál, New Orleans felé ugyan keskenyebbre öszveszorul, mint a Duna - s itt rendkívül mély, annyira, hogy tengeri s árboczos hajók felmehetnek New Orleans alá -, hanem azon felül Cairóig többnyire 2szer 3or oly széles, mint a Duna.
Martz.23dikán délben 11 órakor a New Orleans-i kikötőben állottunk, honnan a nagy fénnyel épített, nagyszerű “St. Louis” vendéglőbe szállásoltattunk, mint a város vendégei.
Martz.26dikán
Délben megérkezett Kossuth is “Alexander Scott” gőzösön, előleges hír nélkül s mire a hír szárnyalni kezdett a városban, hogy Kossuth a kikötőbe érkezett, már ő a “St. Louis” hotelbe is szállott a legnagyobb csendben, mint magánszemély.
Kossuth és a szabadság-ügy iránt oly hideg, mondhatni ellenséges érzelmű várost körutunkban nem találtunk, mint New Orleans. Oka ennek az, hogy rabszolgatartó statusban, rabszolgatartó város, s “szabadság” szó alatt lappangni sejtik a rabszolgák szabadságát is, s ennek csak gondolatától irtóznak; oka az, mert Henry Clay az ő kedvenczük, kit most elnökké készek volnának tenni, aki a rabszolgatartásnak nagy pártfogója s az európai ügyekbe avatkozásnak nagy ellensége, következésképpen Kossuthnak nem elvbarátja, s ezt a jézsuiták és whig-ek (Magyarhonban pecsovicsok) felhasználva, a népet minden módon iparkodtak Kossuth ellen felingerelni, vagy legalább tőle elidegenítni. Ez utóbbi meglehetősen sikerült is, mert az egész ittléte alatt Kossuthnak semmi jele nem mutatkozott a rokonszenvnek, nem lobogott sehol zászló tiszteletére (kivéve Puneky J.[ózsef] szegedi magyarfi, s most már családos amerikai polgár “Kossuth Kaffehaus” czímű kávéházát), nem volt nagyszerű demonstratio (kivéve, hogy a polgári katonaságból a szabad érzelmű tisztek és vitézek zenével. lobogóval, díszruhában jelentek meg kormányzó szállásán tisztelgés végett); nem alakultak magyar társulatok; nem rendeztek gyűléseket, nem ajándékoztak pénzt a magyar ügyre; nemigen vásárolták a magyar kölcsönjegyeket; sőt első napokban még hírlap sem akadt mely a Kossuth beszédjét lapjába befogadni akarta volna.
New Orleans
Fekszik a Mississippi folyó bal partján annyira alacsony sík téren, hogy az egész városban s környékén 2 lábnyira ásva vizet érsz, ezért a szorgalommal ültetett s apolt fák is csak sanyarognak s kivesznek. A város igen nagy kiterjedésű, utszái rendesek; egyet-kettőt kivéve nemigen szélesek és fátlanok. Alapja vizenyős lévén, kövezete hamar süpped s gödrösödik. Az utszák szemetesek, rondák. Vannak nagy és csinos házak is, de átaljában az egész város nincs oly szép, mint New York, s mi, kik azt hallók róla, hogy második Párizs, vágyunkban nagyon csalódtunk.
Oly pompás, oly nagyszerű vendégfogadót még eddigi utunkban nem láttunk, mint melyben szállva voltunk. Vendég hálószoba ugyan csak 221 van benne, fénnyel bútorozottak, de vannak templom nagyságú éttermei s pazaron bútorozott, szinte templom nagyságú hölgy társalgótereme s annál még nagyobb, kúpboltozatos és Canova festményeivel ékesített ivótereme (Bar), több, konyhához, fördőhöz, mosáshoz tartozó és számtalan cselédek lakóhelyéül szolgáló szobák, csarnok- és hivatalterem sat.
Remek épülete a városnak a faragott gránitkövekből most épülő roppant nagy Harminczad.
New Orleans nagy kereskedő város, kézműves, mint mindenütt Amerikában igen kevés van, mert minden szövetet, kézmívet még rámákat s a fát is, papírt is mind Londonból s leginkább Parisból hoznak, s ők azt nem szégyenlik, sőt az áruczikket dicsérni akarva azt mondják büszkén, hogy az “franczia”. Itt a munkáskéz drága, lévén nem tudnák a kézműveket azon az áron kiállítni amibe az európai idehozva kerül.
New Orleans lakosai száma volt:
1840-ben = 102.000
1850  "    = 145.000
Így jött el Martzius 30dika, amely napra volt hirdetve, hogy Kossuth szabadtéren fog beszélni a néphez, estve 7 1/2 órakor. Tudva ellenségeink gyűlöltségét tartottunk tőle, hogy az est sötétségét Kossuth ellen fel fogják használni. Eljött az indulás idő. Mi környezői s az Aleppóból megszabadult bajtársaink: Fiala János, Albert Anzelm, Árvay László, Hollán Hugó, Baróthy László, Nemegyei Félix tusára is elhatározottan, ha kell Kossuthért, elkísértük őt a “Lafayett square” (Lafayett négyszög)re, s az ott felállított állványon körülfogtuk. Az állvány körül lámpák és terpentin urnák világánál, mintegy 5-6 ezer nép tolongott vágyva látni Kossuthot. Az állvány egy kopott magyar és több amerikai lobogókkal volt ékesítve. A nép eleinte csak kíváncsi, de hideg volt, alig fanyarodott ki belőle egy-két “hurra” Kossuthért. Hanem amint Kossuth beszédjében a Clay-veli viszonya és beszédjére nézve magát a nép, mint bíró elibe állítva előadta a dolgot tisztán a maga valóságában, bátran, hízelgés nélkül, kimondva a Clay iránti véleményét és érzelmét, hogy t.i. ők elvben nem egyeznek ugyan, de ő a személyét tiszteli, tudományát elismeri s a népnek hozzá vonzódását méltányolja, s őneki hosszú életet kíván; a tömeg ordított örömében, hurrázott Kossuthnak számtalanszor.
Megkísértették ugyan a Kossuth ellenségei fogadott gyermekcsoportok által ordítás, süvöltés által a nép mögött a beszédet akadályozni, de figyelemmel hallgató nagy tömeg ellenében sikere nem lett.
Énekkel és zenével kapcsolatban volt tervezve az ünnepély, de a zenészek s dalnokok a beszéd közepén érkeztek csak meg a helyszínére. Semmi rendetlenség nem történt s szépen haza oszlottunk.
Másnap Kossuth beszédjét már több lapokban lehetett olvasni.
New Orleansban léte alatt egyszer elment Kossuth a franczia operába is, hova mind beléptekor, mind kijövetelekor a közönség “hurra”zott.
Nevezetes volt New Orleansban létünk alatt az itteni öszves emigratio tisztelkedése Kossuthnál, küldöttei által. Üdvezelték ők Kossuthot magyarul, németül, francziául, olaszul és lengyelül, mire ő külön-külön válaszolt magyarul, németül, francziául, olaszul, tótul, és a hallgatók s egész kedvéért angolul.
New Orleansban vendégfogadónk ivóteremében minden héten szokott szerecsen rabszolgavásár tartatni. Itt láttuk miként állítják a tulajdonosok, szint oly okos és ügyes s talán érzékenyebb embertársaikat, mint magok, baromként vásárra, mint vizsgálják őket a vevők, mint ajánlják minden módon az árulók egy emeltebb helyre egyenként felállítva s rá kótyavetyélve. Láttuk, hogy az anyát 10 éves fiával borjas tehénként együtt miként árulta. Az eladandó rabszolgák mind csinosan, új ruhába vannak öltöztetve. Áruk korukhoz, termetükhöz, tudományukhoz, ügyességükhöz képest 3-8 száz dollár. A tulajdonos rabszolgája akármelyikét s akármikor eladhatja, elszakítja a gyermeket anyja kebléről s eladja, mint nálunk a borjút. S ha rabszolgája a tulajdonosnak megszaporodott, úgy örül neki, mint nálunk a gazda a tehene vagy lova szaporodásának. Ezeket látva undorral fordul el az ember az amerikaiaktól.
Martzius 30dikáig árnyékban, Reaumur szerint volt a meleg délben 22-25, napon 44-50, hanem ekkor estve irtózatos villámlással s dörgéssel nagy eső jött s a léget hidegebbre frissítette.
New Orleansban az itt született fiatalok az idén a havat, mint nem látott ritkaságot bámulták s az öregek is még ily nagyra nem emlékeznek, mert majd bokáig érő volt, hanem tüstént elolvadt.
A narancsot, ananászt és bananát úgy ettük, mint nálunk az almát, kókuszdió is volt elég, de nem oly nagyok, mint az ásiaiak.
Meg kell említenem még azt, hogy egész Amerikában a vasárnapot buzgón munka nélkül megülik: itt New Orleansban pedig akkor is nyitva vannak sok boltok és korcsmák, kocsikáznak, isznak, mulatnak, zenéznek, tánczolnak, nyilvános bálokat adnak. Továbbá eddigi utunkban még nem láttam sehol a bujálkodást oly czégéresen s oly nagyban űzetni, mint itt. Vannak utszák hol minden háznak földszinti része kurvabarlang. S gondolod talán, hogy rejtve vannak ajtajaik, nem, mint más boltoknak ajtaja s ablaka, az utszára estve nyitva áll, s pompásan bútorozott s szőnyegezett szobában, hintázó székben az ajtó felé fordulva gyertyával világított képpel ül a buján öltözött, piperés kéjhölgy, csörgőkígyóként varázsolva magához - szó nélkül - az előttök hullámzó kéjvadászokat. Ezt a politia tudja, s ők nyugodtan ledőlve űzik keresetöket, legkisebb bántás vagy vizsgálat nélkül.
Éjszak-Amerikában a methodista vallásúk számosan vannak. Többektől nevetségesnek, bolondnak hallottam leíratni isteni tiszteletüket, hogy t.i. “ők tánczolnak, a templomban, a földre vetik magukat, ekkor nehány perczre a gyertyák elalusznak (mert isteni tiszteletük mindig estve van) s hogy talán még paráználkodnak is.” Elmentem templomukba meggyőződés végett. A templom egyszerű, mint minden protestans templom, elől, a végében emelt helyen van a papi szónokhely, melynek háta megett valami sekrestye forma hely van deszkafallal, nyílt ajtóval elrekesztve; a többi része a templomnak rendes templomi padokkal van tele, keskeny járdák által 3 szakaszra osztva hosszában. Isteni tiszteletük igen egyszerű, áll éneklésből (állva), predikatióból és imádságból, mely alatt ki ülve egyenesen marad, ki előre, ki oldalt borul a székre, némelyik pedig háttal a templom első része felé földre térdel s ülőhelyére borul, s magában mondja a pap után az imádságot. Ezen kívül semmit mást nem tesznek. 
April 1sőjén
New Orleansból d.u 4 órakor a vaspályán megindultunk s egynegyed óra alatt Lakeport (tó-kikötő)ben voltunk, hol csak az illető hivatalházak és egy-két vendéglő van. Innen “Oregon” gőzösön megindultunk 1/4 múlva s estve már a “Portchartrain” csekély mélységű torkába értünk. Reggel 8 órakor pedig már a “Mobile”-i kikötőben állottunk.
A kormányzó ide nem lévén meghíva, mindjárt a “Farmer” nevű gőzösre ment által kíséretével együtt, még eznap estve Montgomery felé indulandó. A hír, hogy “Kossuth itt van, s még ma továbbmegy, a városba ki sem szállva” hirtelen elterjedt, a tanács öszveült, gyűlést tartottak s küldöttséget neveztek ki Kossuth üdvezlésére s vendégül hívására. A küldöttség a hajón jött Kossuthot ott nagy néptömegtől környezve hőn üdvezelte, s csakugyan rávette, hogy kiszálljon a városba, mint vendégjük. A hajóról délben az “Eutaw House” kis vendégfogadóba szállásoltattunk.
April 3dikán
Délelőtt 11 órakor Kossuthtal civil ruhában az amphitheatrumban öszvesereglett népgyűlésbe mentünk a város gazdagjaiból alakított bizottmány kíséretében; a terem 3-4 ezer személlyel tömve volt, az igen díszes közönségnek 1/3 része csinosan öltözött, nagyobb részint szép és fiatal hölgyekből állott. Kossuth beléptekor iszonyú tapsvihar és ordítás volt, a hölgyek zsebkendőket lebegtetve. Kossuth röviden, de lelkesen üdvezeltetett, mire ő egy óráig tartó lelkes, életbevágó beszéddel válaszolt. Az egész közönség a legnagyobb figyelemmel, örömmel s részvéttel hallgatta. A beszéd hatását tanúsította a gyakran kitört örömtaps és rivalgás, néha a szemekben csillogó részvét könnyek.
Itt meg kell említnem, hogy Alabama Status (melyben Mobile is fekszik) senatora Clemens Jeremiah a congressusban magát Kossuth ellenségének nyilatkoztatta s indítványozta, hogy az mindenütt üldöztessék. Kossuth beszédjébe ezt is belehozta, s kinyilatkoztatta, hogy itt máris meggyőződött arról, hogy Clemens úr csak magány s nem a statusa véleményét mondta ki, s midőn azt az őt üldöző királyok és császárok rendjébe sorozva, róla megvetőleg, gúnyosan és élczesen nyilatkozott, a közönség hatalmas tapssal és rivalgással helyeselte s kaczagta. Mi Clemens ellenében nagy elégtétel volt Kossuthnak.
Beszéd végeztével a hölgyek virágot dobáltak Kossuthnak a középen épített emelvényre, hol vele mi, környezői és a város kitűnőbbjei a bizottmánnyal voltunk. Kossuth után még hárman-négyen beszéltek közkívánatra, igen lelkesen, szívből, mit a közönség szinte szívből megtapsolt. Ezután szállásunkra mentünk.
Ebéd után felkerekedtünk 5 órakor, s “Daniel Pratt” gőzhajóra mentünk, melyen 6 1/2 órakor Montgomery felé elindultunk, a parton álló néptömeg örömrivalgása és kalapcsóválása között.

Pótlék Mobile városhoz.
Mobile
Erősen nevekedő tengeröböl mellett lapos vidéken fekvő kereskedő város. Utszái mind rendesek, melyek közül egy-kettőben s a tengeröböl-parton vannak mind a boltok, a többiek pedig fasorokkal ültetettek, kövezés helyett homokosak, de igen csinosak.
A nyári mulatóház alakú, jó ízléssel épült pompás házak felejtetve az utassal, hogy hidegen számító kereskedői város utszáin jár, egy földmívelő, barátságos város nyájas lakjai közé varázsolja képzelődését. A fák tavaszi zöld és virágos lombokkal védik a vidor alakú lakot a nap hevétől. A házak előtti csinos kertekbeni gyönyörű virágcsoportok kellemessé teszik a város levegőjét. Ezen városban, mint szinte Netherlandsben nagy mértékben, kaptunk gyönyörű virágot., zöldborsót, piros paradicsomalmát, szép friss ugorkát sat., mind szabadon neveltet.
A város népessége volt 1840-ben = 12.672
                                      1850-ben = 16.000
Eznap igen lapos és mint látszott, ingoványos vidéken haladtunk, jobbra-balra rengeteg erdők között.
April 4dikén
Folyvást magos és szikla vagy kemény kékagyag alapú partok között termékeny vidéken haladtunk. A partok mindenütt fák, nyár, tölgy magasságú magnólia és virágzó tulipánfákkal sat. buján voltak benőve.
April 5dikén
Szinte magos, hanem itt-ott futóhomokos partok között haladtunk, a vidék is sovány, többnyire vörös futóhomokos volt.
Az egész Alabama folyam melléke gyapottermesztéssel foglalkozik. Városok partjain nincsenek, csak egyes termesztői lakok vagy raktárak.
A folyam kemény, mély ágyban folyván csak 20-30 öl széles, hanem mély s hajókázható, hibája csak az, hogy rendkívül kanyargó.
Montgomeryhez közelítvén hajónk három ízben többszöri gőzfüttyentéssel tudatta a várossal, hogy nagy embert hoz. A város már telegraph által tudván, hogy kicsoda az, tódult a kikötőbe s két helyen felállított ágyú lövésekkel fogadta. Kiszállottunk, hurrázás közt kocsikra ültünk s nagy “Exchange Hotel” (ekszcsendzs hotel)-be szálltunk.
Éjszak-Amerikában a folyókoni hajókázás megérdemli, hogy azt itt ismertetésül leírjam.
Az 1ő ábra mutat egy utazókat hordó hajót, mely jár a Szamos nagyságú Alabama folyón Mobile és Wetumpka között. De minden efféle hajók itt kevés különbséggel ily szerkezetűek. A nagyobb folyókon Mississippin és Hudsonon járó hajók sokkal nagyobbak.
Jó tulajdonai ezen hajóknak az: 1., hogy 5-7 lábnyira süllyednek csak a vízbe. 2., Az AB párkány tulajdonképpen a terehlap, a víz felett csak 1-2 lábbal úszik, s annál fogva partra nyújtott deszkákon a ki- és berakodás igen könnyű.
3., Minden tereh itt vízszínen, vagy egy része a pinczében lévén és fent csak a kofferek és tarisznyák, továbbá mind a fűtés, mind gépezet itt lévén s a szolgák itt lakván (a kerék mögötti szobákban) a vendégek számára rendelt DC emelet igen tiszta, tágas és kényelmes. Az utas fenn tartózkodás nélkül fekhetik s alhatik magányszobájában amikor akar vagy társaloghat, akár a teremekben, akár kinn a friss levegőn, vagy sétálhat akár kívül, akár belöl. Semmi rondaság közt nem jár és semmi büdösséget nem szagol az utas.
Hossza ezen rajzbeni hajónak 34 öl, szélessége 9-10 öl; legjobban megterhelve merül 7 lábnyira s megy vízzel szemközt egy órában 12-, alá 15 angol mértföldet (mindegyik kerekének külön tengelye s külön gépezete van, amely igen egyszerű).
A CD, mint mondám, az emelet (melynek felosztását lásd a 2k ábrán), ezen laknak, esznek, mulatnak, társalognak, dohányoznak, kinn ülnek folyosóján vagy sétálnak a vendégek és a hajóhoz tartozó tisztek. Egy-egy szoba széle-hossza egy öl, melynek felében egymás felett van két tiszta ágy, másik felében egy felszegzett picziny asztal, fölötte tükör, jobbra s balra vasfogas. Minden szobába két személy szállásoltatik be, akár barátok, akár idegenek egymás iránt.
A rajz szerint az a-j-ig a hölgyszobák, melyekbe csak hölgyek, házaspárok és gyermekeik szállásoltatnak, 1-26 a férfiszobák; p a jegyző szobája, q = a hivatalszoba, r = a kapitány szobája, s-y = fő- és altisztek szobái, u.m. kormányosoké, gépészeké, packmestereké s tef. minden szobából két ajtó nyílik, egy rácsos a terembe (vagy festett üvegű), egy tiszta üveges, rácsos külső ajtóval is ellátva a folyosóra. o = az italárus bolt, hol készpénzért kapható mindenkor különféle csemegebor, sokféle liqueur faj, limonade, punch, czukor sütemény és szivar; k szobácskából nyílnak jobbra-balra nyílnak a nők számára készített szükségszékek;  l = éttár, m = edénytár s tálalószoba; n = borbélyműhely, hol egyszersmind szoktak reggelenkint mosdani a férfi vendégek. A hölgyteremben a k felől van egy pompás nagy tükör s ez előtt némely hajón (mint p.o. Daniel Pratt-on) zongora, van benne több kis asztal, pamlag, körkaros és hintázó székek. Ezen teremből két ajtó visz a k terembe, más két ajtó jobbra s balra a z folyosókra. A hölgyteremet az étteremtől kétfelé öszvehajtható vagy betolható, színes, virágos üveggel ékesített nagy ajtók választják, melyek éjjel becsukatnak, minthogy a vendégek szobaleányai a hölgyteremben hálnak. Az étterem bútorzata több kihúzó asztal, végig két sor körkaros szék, a dohányzószoba felüli végében egy nagy pompás tükör. Ezen teremből középen jobbra s balra egy-egy ajtó visz ki a folyosóra. A dohányzóteremből 2 ajtó nyílik a folyosóra, kettő a podgyászterembe, melynek oldala körül felnyitható üvegablakokból áll. A podgyászteremből nyílik ki egy ajtó elől a folyosóra, s két lépcső vezet le a vízszinti fedezetre.
A férfiak folyosója a hölgyekével öszve van kötve az l keskeny sikátor által. A hölgyek folyosójáról b b a férfiakéról g g vezet fel a tetőre. A borbélyműhely mögett, a kerék előtt van egy hugyozó hely és 4 szükségszék a férfiak számára.
1ő ábrán h a kormány-szoba, mely mögett a fedezeten van 10-12 szoba az asztali és konyhai szolgalegények számára. A konyha van a borbélyműhely alatt vízszínen. Kovácsműhely az m alatt.
A vízszinti részen a dohányzóterem alatt van a katlan és kazán, a férfivendégek szobái alatt a kerékhajtó gépezet, a hölgyszobák alatt a fűtés és gép körüli piszkos szolgák szobái, a hölgyterem és étterem alatt terek, a p-y szobák alatt a tüzelőfa.
Midőn valaki hajóra száll, nem tesz egyebet, mint nevét a hivatalban beírja, mire szobája kimutattatik s többé semmire semmi gondja, midőn kiszállása ideje közelg, odamegy a hivatalba s tartozását megfizeti, ha van eset, hogy valaki tartozását nem bírja kifizetni, azért sem le nem tartóztattatik, sem meg nem zálogoltatik, hanem bízva abban, hogyha valaha módja lesz, megfizeti, szabadon bocsáttatik.
Az evésrend és mód ím ez:(lásd hátrább)
Reggel napfeljötte után a csengettyűivel a teremeken végigzörögve jel adatik a felkelésre. Amidőn egyszersmind elkezdik az asztalt terítni reggelihez. Felraknak mindenkinek egy nagy tányért, rá egy csészét és findzsát, mellé kést és villát s kiskanalat. Az asztal közepére raknak kalácsot, pogácsát, proszát vagyis görhét, sós halat, írós vajat, szirupot, fűszereket, kenyeret, kétszersültet, czukrot s tejet, sült halat, sült juh és disznó oldalt, malaczlábat, rántottát s égő szesz fölött nagy pléhtálban az úgy nevezett “beef steak”(bif sztikk = roston vajazva, parázson csak véresre sütött marhahús szelet). Csengettyűjelre mindenki helyet foglal a hölgyek után egyszerre, kér kávét vagy theát, s eszik ami tetszik. Főtt tojás és kelt tésztából sütött palacsinta “cake”(kék) mindennap van.
Némely hajón 11 óra tájban van a “lunch”(lancs = 2k reggeli) sós hal, sonka, sajt s gyümölcs, és a hölgyek külön asztalnál ülve, a férfiak másiknál állva falatoznak.
Délután az étteremben megterítik az asztalt 80-100 személyre egyfolytában. Felraknak rá tányért, mellé balra villát, elibe kést, jobbra kanalat, a kanál mellé egy víz- és két kis csemege boros poharat, a vizes pohárba a czifrára hajtogatott asztalkendőt s bele egy darab kenyeret, továbbá felraknak az asztalra fűszertartókat, eczetes ugorkát, egészben sütött vereshagymát, főtt kukoriczát, keményre főtt paszulyt, hajában főtt vagy sült krumplit, zellerlevelet poharakba állogatva vízben, krumplisterczet, édes krumplit, írós vajat, zsírban sült petrezselyem v. zellergyökeret s at, ezen kívül nagy pléhtálakban befedve (alatta egy tál víz s ez alatt égő szesz) a pástétom s becsináltféle ételek és többféle pecsenyék, u.m. tyúk, pulyka, lúd vagy kácsa, malacz vagy borjú, juhczomb kápri-sauce-szal, marhapecsenye és sült hal mártalékkal sat.
Midőn a levest behozták, egy kis csengettyűvel jel adatik, mire a hölgyeket az illető férfiak az asztalhoz vezetik s azokkal sorban helyet foglalnak. A férfivendégek ez alatt egy-egy szék karját fogva állanak, ekkor egy nagyobb csengettyűjelre azok is helyet foglalnak s némely hajón még ekkor az előttök párolgó leveshez nyúlni senkinek sem illik, vagy csak kanalat fogni is, hanem csak egy újabb nagy csengettyűjelre. Leves után a mocskos tányért kanállal együtt elszedik. Ezután minden befedett tálhoz egy-egy szolga áll, első csengettyű-csendülésre a fedél fülét fogja meg mind, s a másodikra egyszerre lekapja, s ekkor szabad a vásár, eszik mindenki ami tetszik, ami nincs előtte, abból vitet a hátuk mögett fel s alá járó szolgákkal, kik rendesen 2, 3-féle ételt is egymás után ugyanazon egy tányéron meginogás nélkül visznek. Ha már húsfélét nem esznek, ekkor az asztalról azokat elszedik, tiszta tányérokat s evőeszközöket raknak s kimennek mind a süteményekért, megrakodva az asztal mellett jobbra-balra végig állanak és a csengettyű-csendülésre egyszerre mind az asztalra, inkább vetik, mint teszik. Rendes süteményeik a puddingok, különféle édes béllésű lepények, torták. Ezekkel adatnak fel a szulczok és fagylaltok. Ezzel is megelégedve a vendégek, az egész asztal leszedetik, kistányérok, kiskés, kisvilla és kiskanál rakatik, s azon módon, mint a sütemények, a gyümölcsök tétetnek fel az asztalra s vesz vagy kér mindenki abból, ami tetszik (mit megnézhet az étlapból). Az asztaltól ki-ki akkor kél fel, amidőn neki tetszik. Ha valaki szeszes italt kíván az ebédhez, az külön felrovatik s számíttatik.
Felkelvén mindnyájan, az asztal azon módon másodszor megteríttetik s az ebédet éppen azon módon végzik azon vendégek és hajóstisztek, akik az első asztalnál nem fértek el, és az asztal felső végén külön az apró gyermekek dajkáikkal. Ezek is végezve az ebédet az asztal újrateríttetik s ugyanazon étkekből ebédelnek a vendégek cselédjei s az asztalszolgák. Estve naplemenet után egy órával vacsorához terítnek, van rakva mindenkinek tányér, kés, villa; az asztalra van rakva sonka, páczolt nyelv vagy marhahús, sós hal, sült, főtt krumpli hajában, írós vaj, kalács, prósza, néha becsinált osztriga, maradék hideg pecsenye és szesz fölött “beef steak”. Csengettyűjelre a dámák után mindenki helyet foglal s kér theát vagy kávét és eszik, ami tetszik.
Átaljában az amerikaiak evésére nézve megjegyzést érdemel, hogy enni rendkívül szeretnek, igen falánkok (kivált a férfiak, kik, midőn az ebédidő eljött mind készen várják a jeladást, midőn az enni hívó réztál megmordul, nem mennek, hanem mondhatni, mint a disznók rohannak). Az asztalnál mindenféle ételt keverve, mohón falnak, egy tányérról többfélét.
A férfiak ebédlése 10 percznél tovább ritkán tart, ők telehányván gyomrukat tüstént felkelnek s távoznak; a hölgyek nem sietnek annyira, ők nehány percczel tovább maradnak.
Az amerikaiak igen csendesek, hallgatók, ivóhelyen, olvasó-, társalgó- és ebédlőteremben legyenek bármily sokan oly csend van, mintha senki sem volna; ha szól is valamelyik szomszédjához csak suttog.
April 6dikán
Estve a kormányzót kíséretével a bizottmány egy rendezett népgyűlésbe vezette. A terem minden lobogó s ékesség nélkül egyszerű, a közönség - melynek 1/3 része díszes hölgy volt- számra nézve mintegy 7-8 száz -, Kossuth beszéde alatt nagyobb részint figyelmetlen s részvétlen volt. Egész amerikai utazásunk alatt ily hideg gyűlésben nem voltunk. De kevés is volt a bevétel ezen városból a magyar ügyre.
April 7dikén
Reggel 8 órakor Montgomeryből a vaspályán elindultunk mindég homokos dombok és fenyvesek közt haladva d.u. 3 1/4 órakor West Pointban leszállottunk, két gyorskocsira podgyászunkkal együtt mind a 13-an felültünk (különben helye lett volna 18-nak) s naplement után La Grange-ban éjjelre beszállottunk, hol estve a kormányzó város népéhez az erkélyről beszélt.
April 8dikán
Délután 3 órakor Newman-on felül ismét a vaspályára ültünk s estve 7 órakor Atalantaba értünk.
Egész nap agyagos homokdombok, csererdők közt haladtunk. Itt meg sem állottunk, egész éjjel haladtunk s reggel 6 órakor Augustába értünk. Megemlítést érdemel, hogy ezen meleg égalj alatt ezen éjjel oly hideg volt, hogy a kocsiban fűteni kellett s reggelre a földön dér bőven mutatkozott.
Montgomery Alabama Stat[us] fővárosa. kemény homokdombokon fekszik. Utszái kirakatlanok, fával ültetettek, rendesek. Egy-két utszáját kivéve, mely nagy és drága boltokkal rakva, a többi ritkán épített, csinos nyári mulatóház alakú lakokkal, kellemes virágoskertecskével környezve, kedvesen hat a szemlélő utasra.
Derék épülete a status törvényhozó háza.
Az akáczfa itt már virágát elhullatta, a borsó bőven adta zöld szemeit; a krumpli feltöltve virágba indulva.
Montgomery lakosa száma volt 1840-ben = 2.179
                                                    1850  "    = 6.000
April 9kén
A vendéglőben reggeliztünk, a Savannah vizéni oszlopos fahídon Hamburgba átmentünk s onnan a vaspályán 8 órakor elindultunk. Alig mentünk 1/2 órát elértük a szép emelkedésű dombot (körülbelöl mint a madisoni) melyre a dombtetőn álló gőzgép által egy 1 1/2 hüvelyk vastag vasdrót kötélen sebesen felhúzattunk, amely kötélnek egyik végére a minket feltoló kocsi volt kapcsolva, a másikra pedig egy magános locomotiv volt akasztva, mely szinte dolgozván segítette le, futása által a mienket felhúzni. Leérvén ez a locomotiv a völgybe onnan maga erejével jött fel szaladva sebesen. Ezután Charlestonig kövér, fekete homokos róna földön, fenyveserdők és irtványok közt haladtunk, melyekben láttunk fejét kihányt rozsot, feltöltött krumplit, 2 láb magos, nagyszemű hüvelyekkel gazdag borsót, nagy mogyorónyi mondolákat a fákon sat. D.u. 2 1/2kor Charlestonba értünk s a “Charleston Hotel”be szállottunk. A népben sem megérkezésünkkor, sem 20 órai ittlétünk alatt nem tapasztaltunk ügyünk iránti részvétet. Mert egy éjjeli szép ugyan, de néptelen zenét s nehány kíváncsinak a kormányzó nézésére jövését kivéve úgy látszott mintha a város nem is tudná, hogy Kossuth kebelében van. Semmi beszédet nem tartva Kossuth,
April 10dikén
“Gladiator” gőzösön d.u. 4 órakor Wilmington felé indultunk.

Charleston
tengeröböl mellett fekvő, gyapottal nagyban kereskedő város (mert megjegyzendő, hogy a Mississippi folyó mellékiek s a Szabad Statusok déli részébeniek átaljában gyapot tenyésztésből élnek). Utszái rendesek, de egy-kettőt kivéve keskenyek, rondák. Vannak csinos házak is benne.
népessége volt 1840-ben = 29.261
                          1850  "  = 32.192
April 11dikén
A tenger sík tükrén láttuk feljönni a jóltevő napot, melyet Isten felhozott jókra és gonoszokra. Én a fedezeten álltam a haragos képpel éppen hazám felől feljövő nap nézése által bús gondolatokba merültem, szenvedő, kedves hazám keservire, anyám, a szegény jó anyám s testvérim, a forrón szerető és szeretett testvérim fájdalmaira gondolva nehány könnycseppek perdültek szememből a tőlök választó komoly méltóságos tenger hullámiba; de felszárada azoknak víznyoma arczomról a gondolatra, hogy mához egy évre, hitünk szerint, nemzetünk feltámadását ülendjük szabad honunkban. Reggel 8 órakor Wilmingtonba értünk; a “Caroline Hotel”be szállottunk. Itt csak vasárnapja s innepje nem a népnek, mert egész Amerikában semmiféle szent nap más nincs, mint a vasárnap (de azt buzgóbban megülik ám, mint az európaiak a sátoros innepet) más ünnepjük nincs, mint 1, 2 nemzeti emlékünnep, de ezen a munka és mulatság szabad. A kormányzó, mint még eddig Amerikában minden vasárnap templomba ment. Onnan hazajőve nála a városi nép tisztelkedett szobájában.
Wilmington az öböl partján futóhomok dombokon épülő város; utszái rendesek, többnyire fákkal ültettek, de nem kövezettek. vannak deszkaházai között csinos téglaházak is.
A déli részvétlen vidékeni utazás, pénz nemkapás miatt a pénztár igen szegény lévén; s másrészt nem akarván a kormányzó Washingtonba - hol a téli fogadása 4000 dolláron felül került a statusnak - nagy környezettel menni ismét, de nem is akarván New Yorkig sehol sok időt tölteni s nagyban foglalkozni; és így mindnyájunkra szüksége nem lévén, minket ötünket, név szerint Bethlen Gergely, Nagy Péter, Spaczek Lajos, Kalapsza János és László Károly, utunk kifizettetve New Yorkig 25 dollár zsebpénzzel fejenkint előre küldettünk New Yorkba.
Mi tehát öten ebéd után búcsút véve, 2 órakor a vaspályán elindultunk. A vidék lapos, sok helyen ingoványos, mindenütt szurkosfenyővel benőtt, melyből igen sok gyantát és terpentint nyernek és szállítnak. Estve 10 órakor Weldonban vacsoráltunk s más kocsira ülve 2 órakor továbbindultunk. Éjfél után, azaz
Apr[il] 12dikén
Délelőtt 3 1/2 órakor Petersburgban egy roppant nagy omnibuson mindnyájunkat, kik egy kocsiban voltunk, más vaspályára szállítottak bennünket s azon elindultunk 4 1/2 órakor.
Reggel 6 órakor Richmondba értünk a Potomák folyó partján s ott “Baltimore” nevű, nagy fénnyel s kényelemmel épített pompás gőzhajóra szállottunk.
A déli statusok és ezen status légmérséklete közt észrevehető nagy különbség van. Míg a déli részen lombos erdőkben virágzó, sőt gyümölcsöző fákat láttunk s az nyári vékony ruhában is kiállhatlan meleg volt. Itt Virginiában a posztóruha is hideg volt a cser- és nyárfák még rügyelni sem igen kezdettek, a mondola és medgyfa virágzott még csak, a kertekből csak jáczintokat szakgattak, míg délen a rózsákat már megunták.
“Baltimore” gőzösön haladva Washigton felé, d.u. 2 1/2 óra tájban balra a parton láttuk Vermontot, hol leginkább fenyőfákkal benőtt homokdombon áll a Washington György lakása nehány más házzal, hozzátartozó kevés földdel egy Washington nevű örököse birtokában. A fák között van a Washington sírja, de ez a folyóra nem látszik.
D.u. 3 1/2 órakor Washington alatt állott hajónk, s mi - Nagy Pétert kivéve, aki a vaspályán tüstént továbbment New York felé - beszállottunk a “National Hotel”be, hol Kossuth számára is a szállást előre megcsináltuk.
April 13dikán
Reggel 6 órakor Washingtonból elindultunk a vaspályán és 8 1/4kor Baltimore-ban voltunk, reggeliztünk s 8 1/2 órakor továbbmentünk a város más oldaláni indóházból. Délután 1 1/2 órakor Philadelphiába értünk, hol a vaspályától tüstént a révhez siettünk, ott ebédeltünk s 2 órakor a gőzöskompon lementünk Camdenbe, a vaspályára, melyen tüstént továbbhaladtunk a “Camden & Amboy” vasúttársaság pompás, új és roppant sebesen járó gőzöskocsiján. Délután 4 órakor Amboyba értünk (1 3/4 óra alatt 61 a.m.f.), hol “Johnson” nevű, pazar fénnyel s nagy kényelemmel készített gőzösre ültünk, s 6 1/2 órakor estve New Yorkban a “Castle Garden”nél partra szálltunk, az Irwing Ház vendégfogadóba mentünk.
Apr. 14dikén
Wilmingtonból azzal bocsátott bennünket előre a kormányzó úr, “menjenek önök előre New Yorkba, 10-12 nap múlva én is ott leszek, azért adattam mindegyiküknek 25 dollárt, hogy legyen az útra pénzük, ott fogadjanak szállást ahol akarnak, és egyenek ami tetszik.” Ezen szavak zúgtak mindég fülünkben, kevés pénzünkkel a drága vendégfogadóban tovább maradni nem akarva, még ez nap délután kiköltöztem Borscht Bálint utolsó forradalombóli német menekülthöz (No. 23. Avenue A. corner of second street) Kalapszával együtt, hol voltak szállva több kutahiai jó bajtársaink, név szerint Ihász, Bíró, Fráter, Török, és Németh 4 dollárért fejenként kapunk egy hétre szállást, ágyat, reggelit ebédet, vacsorát, fűtést és jó szolgálatot. A házigazdának van négy szép gyermeke Luize, Adolf, Lina és Károl. Az egész család igen szíves, szeretetre méltó, annyira, hogy csaknem saját családunkban érezzük köztök magunkat.
Apr. 16dikán
Estve elmentem egy színházba, mely inkább hangversenyterem, mint színház kinézésű, mert színpadja s függönyei nincsenek, hanem a játszók számára van egy nyílt emelvény, melyen a színészek mind szerecseneknek öltözve, egymást felváltva gúnydalokat énekelnek. Satiricus, humoristicus párbeszédeket tartanak, hegedűn, guittaron, harmonican s csörgődobon és csattogó fadarabokkal remekül játszanak, tánczolnak s bohóságokat csinálnak, a világ visszás szokásait kigúnyolják. Megjegyzendő, hogy a tánczban fellépő fekete hölgyek mind fehér színészek feketére festett képpel.
April 18dikán
Vasárnap délelőtt magyar egyházi beszédet hallgattam. Ács Gida reform[átus] lelkész, aki Kutahiából jött ide velünk egy amerikai angol nyelvű hölgy által pártolva 1/4 évenkint 100 dollárral fizetve egy protestans consistorialis teremben tart vasárnaponként lelkes és édes, inkább politicai, mint vallási szabadelvű beszédet. Hallgatója rendesen 50-60, kik közt van rendesen a pártfogónőn kívül nehány angol és német is, kik néha az érzékeny beszéden síró magyarokkal sírnak.
April 19kén
Estve elmentem megnézni a “Franklin Museum”-ot, melynek előcsarnoka - melyben jegyek kaphatók s frissítők kaphatók - körülrakva mythologicus, historicus meztelen csoporzatot ábrázoló metszvény és olajfestményekkel. Innen belép az ember a színházba, melyben a leeresztett nehéz szövetű függönnyel ellátott páholyokon kívül van három rendbeli ülés. A játék felvonásokra van osztva. A játszók feketére festett fehér férfiak és trikóban térdigérő, finom, fehér szoknyába, nyitott mellel, bodros, fürtös, koszorús hajjal öltözött szép hölgyek, kik a hátfalnál sorban, guitárral, hegedűvel, harmonicával, dobbal és háromszeggel ülve zenekíséret mellett dalolnak, közben-közben szerecsen férfiak nevettető, bohó, satiricus, néha kétértelmű fajtalan párbeszédet tartanak, gúnydalokat énekelnek, tánczolnak a feketének öltözött férfiak és a fekete hölgynek öltözött férfiak, kik néha fajtalan mondatokat, csintalanságokat is tesznek. Az utolsó felvonás czímje “Model artistes” (példány művészek), melyben 10-15 szakaszban, mythologiai, historiai vagy más képzeleti szobrokat és csoportozatokat alakítnak, a legszebb idomú és arczú fiatal férfiak és hölgyek, kik mind, nyaktól talpig vékony testszín trikóban vannak öltözve, csupán szemérem részök táján fedve körül egy arasznyi széles fodorral, mely oly fösvényül takarja a tagokat, hogy mind a has, mind a far domborodását még szabadon hagyja, a czomb, mell sat. mind szabadon van. A hölgyek haja göndör fürtökben foly le vállaikra. A látvány igen ingerlő. A nézők mind fiatal s közép idejű férfiak, ritkán látni páholyban 1-2 hölgyet, kikre észrevételt tennem fölösleges. Gyermekek bemenetele a hirdetőlapon tiltva.
New Yorkban mostanában két ily színház volt, hanem ez egyiket (“Venus temple”) a policia éppen az utolsó felvonás játszásakor meglepte, a szobrokat az igazgatóval együtt magával vitte, s így fiatal nézők, már élvezni nem tudó irigyek fondorkodása által, legjobb ízű falatjukat porba ejtették. A szoborok a város épületébe tétettek reggelig.
April 21dikén
A kormányzó New Jersey városból New Ark-ba ment, hová hozzá mi is mindnyájan, kik Wilmingtonból előre jöttünk
Apr. 22kén
Kirándultunk s azt mondá, hogy mi is vele fogunk menni Bostonba, s bővebb értekezés végett másnap estvére ismét magához rendelt.
Apr. 23dikán
Átrándultunk hozzá ismét, de ekkor már határozottan megmondá, hogy közülünk előre küldöttek közül senki sem fog vele menni. Oka lehetett ennek az, hogy ez nap több New York-i küldöttségek kérése, rábeszélése s felvilágosítása következtében magát arra határza s nekik megígéré, hogy New Yorkba vissza fog jönni. Nem akarta tehát nagy környezet okozta költséggel terhelni a pénztárt, mely különben is oly szegény, hogy a kialkudott 15.000 darab szuronyos, viselt fegyver árát 2 dollárjával 5 hó óta nem bírja kifizetni. Vele tehát nem mehettünk, hanem mindegyikünket megbízott valamivel hazánk ügyében. Engem az angolhoni levelek rendbeszedésével s könyvbe iktatásával, magyar kölcsönjegyek vágásával és számozásával s új találmányú puska, kartács s többiek kísérletével sat.
April 24dikén
Kossuth New Arkból bejött reggel New Yorkba, de a vaspályán azonnal továbbutazott Boston felé.
Általános jegyzetek Aprilre New Yorkban
Egész Aprilban sőt Majus első napjaiban is hűvös napok jártak, Reaumur szerint 2-8 fok meleg, az egész városban mindenütt fűtöttek. Csak a fűzfa kezdte mutatni levélkéit, a puhafák rügyeltek, de a cser- és tölgyfák egészen téli állapotban voltak, a gyep nem zöldült, semmi tavaszi zöldséget nem lehetett kapni.
Junius 7dikén
Estvefelé Kossuth visszaérkezett New Yorkba s az Irwing Házba szállott előleges hír s legkisebb zaj nélkül honnan
Junius 14dikén
Magányszállásra ment ki a városba (East 16th Street no. 52), azon szállásra, mely a kormányzó úr anyja, nővéri s rokoni számára (öszvesen 17 személy) volt kibérelve koszttal, világítással, s szolgálattal egy hétre 80 dollárért, mely összeget a kormányzó az ő kilencz főből álló környezetéért is megígérte. Nekem meghagyta, hogy napközben nála tartózkodjam, mert sokszor van rám szüksége, s koszton is asztalánál leszek, míg New Yorkban lesz.
Kossuth New Yorkba érkezte után nemsokára Kalapsza Bostonba ment az ottani lelkes nők által 1500 dollár aláírással felállított lovagdában tanítandó (30 nő 50 dollárjával).
Junius 21dikén
Estve 8 órakor tartott Kossuth a “Tabernacle Hall”ban egy felolvasást angol nyelven idejövendő anyja és nővérei felsegéllésére, a bementi díj volt egy dollár, az igen díszes közönség, - melynek több felénél csinos hölgy volt -, mind Kossuthot beléptekor, mind lelkes beszédjét nagy tapssal, örömmel fogadta. A bevétel volt 2.600 dollár.
Junius 23dikán
A New York-i németek kérésére tartott egy beszédet Kossuth német nyelven ismét a Tabernacle Hall-ban. Tartalma politicai volt, leginkább a németeket érdeklőleg. Roppant tetszéssel fogadtatott, s reá ott rögtön ügyünket nézve kedvező határozatokat hozattak. A bevétel volt 2.800 dollár a magyar ügyre.
Junius 26dikán
Pulszky Ferencz nejével New Yorkból elment Londonba előre.
Julius 4dike
Az éjszak-amerikai Szabad Statusoknak egyetlen egy és nagy ünnepnapja, mit minthogy roppant zajjal szokták ünnepelni, s az idén vasárnapra esett, általtették hétfőre, azaz
Julius 5dikére
Már a megelőzött napokon mutatkoztak előjelei a nagy örömünnepnek boltokban, úton, útfélen árulták a roppant sok tűzművet, s ezzel a gyermekek az útszélen mindenfelé játszottak, durrogattak. Ezen napon minden bolt be volt zárva, kivéve a szeszes italos, szivaros és olyan boltokat melyekben tűzműveket árultak. 
Reggel már korán elkezdték a tűzbékákkal s puskákkali durrogatást és folyt egész nap roppant nagyban, útszákon, udvarokon s szobákban. Az utszákon leginkább csak férfiak hullámzottak, mert hölgyeknek tűzzel borított járdákon menni nem volt tanácsos. Reggel, délben és estve számos ágyúlövések nevelték az ünnepély nagyságát. A középületeken, színházakon, vendégfogadókon és sok magányházakon, nemkülönben a sok utszában fennálló szabadság árboczán az Egyesült Statusok lobogója lengett egész nap. Délre a nemzetőri katonaság és minden jótékony társulatok különféle helyeken öszvegyülekeztek s zeneszóval, egész pompával a városházához mentek s annak terén a mayor (olyan mint nálunk a bíró) és tanács előtt elvonultak s hazaoszoltak. Estve 11 óráig az utczai lámpákat sehol sem gyújtották meg, hogy az egész városban, utszákon s udvarokon űzött rémisztő tűzjátékot ne gyengítse világa. Háztetőről nézve ez pompás látvány volt. Az egész roppant város tűzben látszott; pompás tűzczikkák, tűzgolyók szeldelték sűrűn a levegőt. Az egész városban folytonosan irtózatosabb ropogás, durrogás és tűz volt, mint egy roppant nagy csatában. Több téreken, ingyen nézhető, pompás tűzijátékok voltak. Az úri rendnek nagy része ezen nap előtt már falura ment, s a többi mind szobáiban, családja körében töltötte az örömünnepet.
Így ment ez egész Éjszak-Amerikában, az Egyesült Statusokban. A legszegényebb ember is vett ez napon tűzművet gyermekének; a gazdagok pedig pazarul gyújtogatták. Annyira, hogy bátran mondhatni, hogy ez napon füstbe durrantott dollárokon Magyarhont meg lehetett volna szabadítni.
Július 9dikén
Látván azt, hogy addig, míg angolul nem tudok, a legszívesb jóakaróm sem tud nekem alkalmazást szerezni; feltettem magamba az angol nyelvtanulásnak nekifeküdni; s a jó német kosztot rossz és szűk amerikaival (azaz angol) cseréltem fel. Greenwich utsza 824. a Horatio utsza sarkán Scheldomné asszonysághoz mentem, szíves, tiszta, jó asszony és szállás.
Július 14dikén
Kossuth többfelölről érkezett figyelmeztető levelek következtében, hogy az Európába visszahajózásnál óvakodjék, mert az orosz-osztrák bérlettek még a hajón is környezni akarják, de különben sem akarva, hogy az indulásnál bámész sokaság környezze, maga s neje számára A. Smith and lady, a vele menendő gróf Bethlen Gergely huszárezredes és Ihász Dani gyalog-alezredes számára szinte álnév alatt választott helyet, s podgyászaikat is ezen nevekkel bélyegezve küldték az “Africa” czímű utazógőzösre. Mi néhány magyarok, név szerint Bíró Ede, Frater Alajos, Török Lajos, Ács Gida, Gyurman Adolf, én sat. a hajóra felkísértük s a boldog találkozás édes reménye enyhítve elválási fájdalmunkat, érzékeny búcsút vettünk tőle és tőlök; s ők délután 1 1/2 órakor Liverpool felé megkezdték tengeri útjokat. Az európai forradalmi főnökök közül vele ment Kossuthtal, Goegg.
Kossuth Lajos, Magyarország kormányzója, az európai újonnan kitörendő forradalom közelrőli szervezése s majd vezérlése végett visszament Angliába, s mi, kik törökhoni fogságában, tengeri útjában s itt Amerikában híven környeztük, Ihászt kivéve, visszamaradtunk Amerikában, a szabad Amerikából vágyva visszamehetni a majd szabad Magyarhonba. Életmódunk a következő: Bíró Ede, Frater Alajos, Török Lajos társaságban egy Osztriga Salont nyitottak, hol sert, bort s pálinkát is mérve tisztességesen élhetnek; Waigli Vilmos szivarboltot nyitott s jót reményl; Kalapsza János Bostonba részvényeken alakult lovagiskolát állított; Ács Gedeon ref[ormátus] lelkész New York-i angolkisasszonyok, nevezetesen Day Mari pártfogása alatt (kik 1/4 évenkint neki 100 dollárt fizetnek) magyar templomot nyitott s a német protestánsok consistorialis termében vasárnaponként egyszer lelkes moral-politicai beszédeket tart a 25-30 főből álló magyar közönségnek (bárha a New Yorkban szétszórva tartózkodó magyarok száma kétannyi is van). Asbóth Sándor, Grechenek György és én, Kossuth közbenjárására Baldwin H. syracusai lakos által valami alkalmazást fogunk nyerni, hogy mit és milyet, még nem tudjuk.
Végre még csak azt említem meg, hogy Kossuth Amerikában léte alatt magyar kölcsönjegyek árából, gyűlési helybérekből s ajándékokból mindöszve nem csinált öszve 100.000 dollárt Ebből ő szerzett 15 ezer szuronyos fegyvert, csináltatott hozzá 300.000 töltét sat., az európai küldetéseket s más mozgalmi költségeket fedezte s a magyar menekülteket többel-kevesebbel segítette.
Mondhatni, a nagy lángnak kevés tüze! - Kossuth amerikai partot érve amilyen roppant zajjal, pompával, részvéttel s lelkesedéssel fogadtatott, s egész körútjában részesíttetett! Reménylett legalább 300 ezer dollárt a magyar ügyre öszveszedhetni, mivel őt az amerikaiak is biztatták. De mindez csak szalmatűz volt s divatlárma!!!
Pótlék jegyzetek
Kossuthot a természet megáldotta jó szívvel, nyájassággal, szelíd, csendes, higgadt véralkattal, türelemmel. Nyájas, szíves bánásmódja, leereszkedése mindenkihez egyiránt, ritka politikai tudománya, tapasztaltsága, szeplőtlen buzgó hazafisága, még politicai elvelleneit is méltánylásra, becsülésre s minden másokat bámulatra, szeretetre, tiszteletre, hódolatra ragadt.
De ha átaljában igaz az, hogy: “errare humanum est”, mennyivel inkább tévedhetett ő, ki mindenkit becsületesnek tartott, s kész volt a vádlott igazolását meghallgatni, azt tisztának hinni. Ez okozta némely politicai tetteibeni botlását, némely személyeknek politicai eszközöküli választását, mert hajlandó volt hinni, hogy mindenki oly egyenes lelkű, oly becsületes, mint ő, nem tette fel senkiről, aki jónak mondta, mutatta magát, hogy gazember lehessen.
Ezért ruházta fel az 1848,49ki magyar forradalomban az áruló Görgeyt dictatori hatalommal; ezért emel némelyeket magas polczra, kikben iszonyúan csalatkozott. Ezért választá s hozá magával, Londonból Amerikába Pulszky Ferenczet, mint hű barátját, megbízott titoknokát, mert hitte, hogy oly buzgó, lelkes, áldozatra kész hazafi, mint mutatja magát sat. De nem török pálczát fölötte, a jövő fogja megmutatni és a história megmondani, hogy ki volt ő. Itt röviden csak annyit mondok róla, hogyha nem igaz is az, mit némely amerikaiak észrevettek és suttogtak, hogy “Pulszky Kossuthnak politicai Görgeyje”, ha nem igaz is az, hogy ő nemzetgyilkosunknak, az osztrák kezére dolgozott itt Amerikában Kossuthhal utazva, ha nem igaz is, hogy ő farkas volt báránybőrben; de igaz az, hogy az amerikaikkali, a Kossuthhal érintkezőkkeli mogorva, durva, goromba, bánásmódja által, hanyagsága s néha Kossuthot az amerikaiak elleni bujtogatása sat. által sokat ártott a magyar ügynek. - Pulszky Ferencz ritka emlékező, éles ítélő tehetséggel van megáldva, olvasott, tudományos és jó politicus, de bánásmódja visszataszító, elidegenítő, s csak ellenséget szerző. A levelezés vívésben rendkívül rendetlen és hanyag volt. Néha elfelejtett (nem akarom mondani készakarva) válaszolni némely városnak Kossuthot vendégül szívesen hívó levelére; máskor elfelejtett, restelt vagy nem akart válaszolni némely ügyünk mellett buzgó amerikai polgár hivatalos levelére. Sőt gyakran egyiket, másikat a rokon érzelműek közül gyalázva igyekezett a Kossuth megvetése vagy legalább mellőzése tárgyául tenni. Mindezek s több ilyenek által sokakat elidegenített ügyünktől.
De sok kárt tettek ügyünknek Kossuthné és Pulszkyné is, kiket Kossuth magával hozott Amerikába.
Kossuthné (Meszlényi Teréz) egész ellentéte Kossuthnak: fösvény, pénzre s rangra vágyó, magáról sokat hívő, kérkedő, hízelgőket szerető és kegyelő, de a szerencsétleneken nem igen szánakozó, nem segítő, senkinek nem hívő, senkiben nem bízó, gőgös, aristocraticus. Társalgása, bánásmódja hideg, feszes, gőgös, visszataszító. A buzgó hódolattal férjéhez s hozzá járulni akaró, ügyünk iránt rokonszenvvel viseltető lelkes amerikai hölgyek látogatását gyakran hidegen, gőggel visszautasította, szíves meghívásukat el nem fogadta; gyakran az amerikaiak ellen kifakadva, rólok kíméletlenül, néha gorombán nyilatkozott, talán oly fülek hallatára, kiktől az amerikaiak megtudhatták. Férje előtt gyakran zsémbelt rájok, s unszolta férjét is hasonló velök bánásra. Honnan eredt mindez? Okozta ezt pénzszomja. Ha az amerikaiak zsebéből nem ömlött az arany a magyar ügyre úgy, mint ő reménylette, vélte és várta, elég ok volt ez rájok haragudnia és zsémbelnie. Okozta ezt Pulszkyné bujtogatása.
Pulszkyné (Walter Teréz) születésére nézve bécsi zsidónő, alacsony, szikár termetű, kicsiny, sovány ábrázatú, nagy orrú, keskeny metszésű, nagy szájú. Arczvonásai beszédje nélkül is elárulák eredeti faját. Ruházatbani pongyolasága és szó szoros értelmében piszkossága, nem a leghízelgőbb fogalmat gerjeszthették az amerikaikban a magyar hölgyekről. (Mert senkinek sem mondatott ki, hogy ő mi fajból származott, s ő mindég magyar hölgynek tartatott, bárha magyarul csak keveset gagyogott és zsidós kiejtéssel.) Ő szemben mindenki iránt igen szívesnek, nyájasnak, barátnak, részvevőnek, jóakarónak mutatkozott, bárha a háta megett utána áskálódott, s megbuktatására törekedett, szóval szemben angyal, hátmögett sátán volt. Ez férjével összhangzólag, bárha más úton, működött Amerikában az ügyünk iránti részvét csökkentésére, Kossuthot az amerikaiaktól, s ezeket viszont attóli elidegenítésre. Mit ő eszközlött Kossuthné által, kit igen könnyű volt neki az amerikaiak ellen még jobban s általa Kossuthot is tőlök idegenítni. Míg Pulszkyné rokon érzelmű amerikaiak látogatását visszautasítá, ajtaja nyitva volt az Amerikába vándorlott zsidók előtt. Történt egyszer, hogy midőn a napos tiszt, kinek utasításul volt adva Kossuthtól: most hozzá senkit be nem bocsátni, midőn két olyan tolakodó zsidónak eltávolításán erőködött, kitekint Pulszkyné, s ráösmérve saját fajára, azt mondá a napos tisztnek “Lassen sie ihnen herein kommen, sie sind unsere Leute!”
Többször voltam szemtanúja midőn szíves vonzalommal ügyünk iránti részvéttel jöttek az amerikai lelkes hölgyek Kossuthné üdvözletére, mily hidegen, mily gőggel, mily szúrós, visszataszító arcczal fogadta őket, míg a sima kígyó, a mindezeket okozó Pulszkyné a legnyájasabb mosolygó arcczal, színlett szívességgel társalgott velök. Szemtanúja voltam, midőn egy igen tisztes kinézésű, mívelt hölgy, miután a tolongó, bámuló, örömében üvöltő sokaságon keresztül sikerült neki a már-már indulandó gőzösre Kossuthoz és nejéhez juthatni, tőlök szíves búcsút veendő, midőn férje által Kossuthnénak bemuttatték, ez pityesztett szájjal, gőgös megvetéssel bólinta fejével, s a hölgy által szíves kézszorításra nyújtott jobbot nem fogadá el. Szemtanúja voltam midőn egy gőzkocsin a szívesen búcsúzó bizottmányi tagot és így hazánk érdekében közvetlen működő egyént hasonló hidegséggel bocsátott. Sőt ez nem volt elég, hanem látván, hogy az Pulszkyhoz szándékozik menni búcsúzás végett, figyelmezteté azt, hogy “Kezet ne adj neki Feri!” s természetesen az kész volt a nyújtott baráti kezet el nem fogadni, a szíves Isten áldjont hideg főbólintással, szó nélkül fogadni. st. ef., st. ef. 
Így rágódtak ezen három ártalmas férgek az ügyünk iránti részvét reményteljes, virulásnak indult fáján, akadályozva annak virágzását, gátolva bő gyümölcsözését.
Pulszky és neje eddig előadtam magok viseletével s szándékjokkal összhangzólag, mindég arra törekedtek: Kossuth környezetéből eltávolítni mindazokat akik buzgó, igaz hazafiak, akik nekik nem barátjuk, akiket Kossuth szeret, akikben az bízik; s szívelni csak azokat, akik ha nem barátjaik is, legalább ellenök nem szólnak, nem tesznek; de ilyet Kossuth környezetében nem találván törekedtek mindnyájunkat eltávolítni attól. S csaknem sikerült nekik rábeszélni Kossuthot, hogy egyet se vigyen magával Angolhonba, három évi fogsága, bujdosása alatt hozzá hívnek mutatkozott és maradt megbízott környezőiből.

Összefoglalás
1849-ben az elbukott szabadságharc vezetői emigrációba kényszerültek. László Károly (1815-1894) egykori tüzérszázados Kossuth kíséretéhez tartozott, vele tartott Vidinbe, Kütahyába, majd Amerikába; egészen Kossuth Angliába utazásáig, 1852 nyaráig Kossuth bizalmasa, titkára és iratainak őrzője volt. László Károly 1848-tól 1870-ig - a kordivatnak megfelelően - részletes naplót vezetett, amelynek eddig csak töredéke jelent meg nyomtatásban. A kb. 1200 oldalas napló pedig több szempontból is érdeklődésre tarthat számot: (1) Részletes feljegyzéseket tartalmaz a szabadságharc utolsó szakaszáról. (2) László Károly Kossuth titkáraként az emigráció legfontosabb ügyeit is közelről ismerte. (3) A napló nagyobbik részében saját amerikai, mexikói benyomásairól számol be; feljegyzései igen fontos adalékot nyújtanak az amerikai mindennapok történetéhez, várostörténeti, mentalitástörténeti, földrajzi, sőt meteorológiai szempontból is érdekesek. (4) A naplóíró alkata, rendkívüli precizitása, adatpontosságra való törekvése nagy forrásértéket biztosít az anyagnak. (4) Mindezeken túl legalább ennyire érdekes László Károly élete, mint egy jellegzetesen 19. századi magyar emigráns sorsa. Ebből a naplótömegből ezúttal a Kossuth amerikai útjával kapcsolatos feljegyzéseket közöljük.
Summary
In 1849 the leaders of the suppressed War of Independence were constrained to go into exile. Károly László (1815-1894), former artillery officer, was a member of Kossuth’s escort, and followed him to Vidin, Kütahya and later to America; he was Kossuth’s confidant, secretary and the preserver of his documents as far as 1852, when Kossuth went to England. As many of his contemporaries, Károly László kept a detailed diary, of which only a fragment has been published up to the present. The approximately 1200 page diary is remarkable from several aspects: (1) It contains detailed records of the last period of the War of Independence. (2) As the private secretary of Kossuth, Károly László had an inside view of the most important matters of the political emigration. (3) The bigger part of the diary contains an account of his own impressions on the USA and Mexico; his records provide some very important contributions to the history of everyday life in America; and they are also interesting from some historical (urban history, history of mentality), geographical and even meteorological points of view. (4) The mental constitution of the author, his exceptional precision and striving after accuracy make the diary an extremely significant work of reference. (5) In addition, the life of Károly László is at least as interesting as the other four aspects above, since it demonstrates the life of a typical 19th century Hungarian exile. This time the records concerning Kossuth’s visit to America are published from the memoranda.

Zusammenfassung
Im Jahre 1849 wurden die Führer des verlorenen Freiheitskampfes zur Emigration gezwungen. Der ehemalige Artillerieoffizier, Károly László (1815-1894), gehörte zum Kossuths geleit und begleitete ihn nach Vidin und Kütahya, später nach Amerika. Er war, bis zur Kossuths Abreise nach England, Kossuths Vertraute, Sekretär und Bewahrer seiner Dokumente. Károly László führte - der Mode jener Zeit entsprechend - ein ausführliches Tagebuch, das bisher nur fragmentiert erschien. Das Tagebuch von ungefähr 1200 Seiten erregt in verschiedenen Hinsichten reges Interesse: (1) Es enthält ausführliche Notizen über die letzte Phase des Freiheitskampfes. (2) Károly László kannte als Kossuths Sekretär die wichtigsten Angelegenheiten der Emigration näher. (3) Er berichtet im größten Teil des Tagebuches über seine eigenen amerikanischen und mexikanischen Eindrücke; seine Notizen leisten einen sehr wichtigen Beitrag zur Geschichte des amerikanischen Alltagsleben, und sind auch in stadtgeschichtlicher, mentalitätsgeschichtlicher, geographischer, meteorologischer Hinsicht interessant. (4) Die Beschaffenheit des Autors; seine außergewöhnliche Prezisität, und sein Drang nach Pünktlichkeit bei seiner Eintragungen gewähren dem Material großen Quellenwert. (5) Das Leben des Károly László ist - als Schicksal eines typischen ungarischen Emigranten des 19. Jahrhunderts - darüber hinaus genauso interessant. Von dem langen Tagebuch werden diesmal die Notizen veröffentlicht, die mit Kossuths Reise nach Amerika im Zusammenhang stehen.