# {1508.} GYURKOVICS TIBOR (1931)

FEJEZETEK

- Kiadások
- Irodalom

Gyurkovics Tibor drámaírói munkássága Az Öreg című kétrészes tragikomédiával indult (1970). Ezt megelőzően Estére meghalsz címmel írt ugyan egy hagyományos háromfelvonásos drámát, amit be is mutattak (1969), később azonban e művét nem vette fel gyűjteményes drámakötetébe. Az Öreg (új címén: Szeretetotthon) és párdarabja, a Nagyvizit (1972) sajátos drámaírói világot mutat. Az előbbi egy lakásban, az utóbbi egy kórteremben játszódik. Mindkettőnek szereplői öreg, beteg emberek, akik már kiszorultak a valóságos életből s voltaképpen látszatcselekvéssel, emlékezéssel, tervezgetéssel töltik napjaikat. Mindkét színhelyen "apró" események történnek, amelyeket az írói groteszk világlátás szemüveglencséje nagyít fel, illetve állít be úgy, mintha csetlő-botló hőseinek ez volna egyedüli otthonos világuk. Ami fonák, számukra az a "természetes". A Szeretetotthonban egy lakás eladása körül bonyolódnak a szálak; hol az Öreg, hol a gyerekei adnák el, persze, a másik háta mögött; a gátlástalan fiatalok magától értetődő természetességgel nyúznának le hét bőrt öreg apjukról. A Nagyvizitben sem történik semmi különös, csak éppen a mozgásképtelen beteg menti meg a neuraszténiást az öngyilkosságtól. Az író állapot és viselkedés ellentétéből teremt tragikomikus szituációkat. Badari, Czigler, Fazekas és F. Tóth, a Nagyvizit beteg szereplői, külön-külön teljesen logikus és mindennapi dolgokat mondanak el, de mert képtelenek egymást meghallani, monológjaik egymás mellett, egyik a másik után, komikus zagyvaságként hatnak. Gyurkovics az ilyen helyzetek kimunkálására, illetve a jellemek árnyaltan változatos megteremtésére fordítja legtöbb figyelmét.

Harmadik darabja, a Csóka-család (1975, későbbi, kötetbeli címén: Őszinte részvétem) is hasonló világba vezet. Itt is az együvé tartozók széthúzása, érzelemszegénysége, önzése a tárgy, ebben is találkozunk szánni- és szeretnivaló öregemberrel. Az elhunyt hírneves professzor családja keresi az értékes hagyatékot: a félelem ellenszerének kémiai képletét. A képletet tartalmazó notesz keresése azonban csak álcselekvés, ürügy az írónak arra, hogy bemutassa, milyen kicsinyes önzéssel hajtogatja mindenki a magáét a temetésre összesereglett családtagok kórusában. Senki sem figyel a másik szavaira, s ezek az egymás mellett elhaladó, egymáshoz nem illő dialógusok, dialógusrészletek válnak a komikum forrásává. Ezt a párbeszédtechnikát már a Nagyvizitben is alkalmazta Gyurkovics, itt következetesen végigviszi az egész darabon, mintegy önmaga paródiájává fejleszti és sajátos, fanyar humorral teszi hatásosabbá.

Az 1976-ban bemutatott Isten nem szerencsejátékos című kétrészes "drámai vizsgálatában" Gyurkovics egy bírósági kihallgatás keretei között társadalmi-morális kérdések egész sorát veszi bonckés alá. A paptanár Engelhart Simon kiélezett helyzetben tanúsított magatartásából az érdekli, hogy az miként őrzi meg gondolkodásának következetességét, honnan merít erőt, s hite mely összetevőkből épül föl. A dráma szigorú szerkezetű, dialógusai erőteljesek; szerteágazó gondolatisága Gyurkovics legjellemzőbb s legjobb színpadi művévé teszi.