# {916.} SZÓRAKOZTATÓ IRODALOM

FEJEZETEK

- Királyhegyi Pál (1900–1981)
- Bodó Béla (1903–1967)
- Kőműves Imre (1903–1986)
- Kellér Dezső (1905–1986)
- Gádor Béla (1906–1961)
- Darvas Szilárd (1909–1961)
- Tabi László (1910–1989)
- Feleki László (1909)
- BAJOMI LÁZÁR ENDRE
- BALASSA IMRE
- BARÁT ENDRE
- BODÓ BÉLA
- DARVAS SZILÁRD
- ERDŐDY JÁNOS
- FELEKI LÁSZLÓ
- FÖLDES PÉTER
- FÜSI JÓZSEF
- GÁDOR BÉLA
- HUNYADY JÓZSEF
- KELLÉR DEZSŐ
- KIRÁLYHEGYI PÁL
- KŐMŰVES IMRE
- KÖRÖSSÉNYI JÁNOS
- SZENCZEI LÁSZLÓ
- TABI LÁSZLÓ

Hozzászólva "a magyar irodalmi könnyűség történetéhez" Babits Mihály arról írt, hogy a könnyűség, a súlytalanság gyakran "eszköz, melyet nem szabad kiengedni a kezünkből". Ennek a könnyűségnek, már-már frivolságnak a századfordulón olyan nagy művészei voltak, mint Molnár Ferenc és Heltai Jenő, s ezt a magatartást tette hétköznapivá Nagy Endre, aki ugyanakkor a magyar kabaré egyik klasszikusa volt. A harmincas években felvirágzó, de korábban is széles tömegek szórakozni vágyását kielégítő kabaré tovább élt 1945 után is, bár politikai töltése hosszú ideig gyengült. Vele párhuzamosan azonban új keletje támadt a szórakoztató irodalomnak, amely nem az élet mélységeit ábrázolta – bár egy jólsikerült tréfa, vicc gyakran többet elárul a hétköznapi életről, mint egy rossz regény –, hanem inkább a felhőtlen szórakoztatás igényét vallotta. A küzdelmes életben majdnem mindenki vágyik könnyebb, önfeledtebb pillanatokra, amikor nem az élet komoly oldalára függeszti tekintetét, hanem annak derűs részére.

A magyar humorra mindig is jellemző volt, hogy "véresen komoly" eseményeket is meg tudott jeleníteni a maga eszközeivel – jó példája ennek Darvas Szilárd néhány emlékezetes verse a negyvenes évek elejéről. A szórakoztató irodalomnak e rétege gyorsabban, bár természetesen felszínesebben reagál az élet időszerű eseményeire, visszásságaira, mint a "komoly" szépirodalmi művek. Részben e gyorsasága magyarázza népszerűségét, részben pedig az, hogy a magyar humoristák mindig bővelkedtek az öniróniában, s mindenkori hallgatóikat, olvasóikat megtanították önmagukon is nevetni, ami az önkritika első állomása.

Bár az itt tárgyalt írók működésének java része a magyar színpadi irodalmat gazdagította, népszerűségüket az is mutatja, hogy könyvformában is megjelentették néhány művüket. Ez a tény a humoros szórakoztató irodalmat egyben irodalmi jelenséggé is tette, melynek nem elhanyagolható eleme a társadalmi eseményekkel való szoros kölcsönhatása, azokra való gyors reakciója és – tagadhatatlan népszerűsége.