Batári Gábor

NAPÓRA
földiektől égieknek

versek, a szerző illusztrációival

ISBN 963 8375 58 2

© Batári Gábor, 1997 
Illusztrációk © Batári Gábor, 1997

LITTERA NOVA
Budapest
1997

TARTALOM

Élőszó helyett
Eszkaton
Instrumentumok
Ézsaiás apokrif levele
A hely
Declinatio
Opus 12
Égi mechanikák
Infinitivus
Ének az agyagból
Ő beszélt valakikhez
Eon
Zsák, hamu és zsoltár
Pál
Ars poetica
Csend
Panacea
Deus
Filius absconditus
Sors nostra
A pokol színei
Persziflázsok
Bevezetés az idegélettanba
Anarcho-kirohanás Belzebub patikája ellen
Kling-klang
Koan I.
Koan II.
Koan III.
Idill

Élőszó helyett
A versek triptichon-szerű tagoltsága (INSTRUMENTUMOK, ÉNEK AZ AGYAGBÓL, PERSZIFLÁZSOK) a direkt megközelítés szándéka nélkül teremt analógiát a szakralitás (a mennyek), valamint a halandók világa és az alvilág: a mélység (héberül: tehom, görögül: abüsszosz) hármasságával.
A kötetnyitó, INSTRUMENTUMOK c. fejezetben a szakrális-mennyei szféra felidézésére történik kísérlet - a vezérmotívum az Emberfia, a testté lett Ige passió-eszközeinek poémává lényegítése: a Töviskorona, a Palást, az Ostor, a Mirhás-bor, a Kereszt, a Szögek, az Ecetes szivacs, a Lándzsa.
Ezen eszközök egy része a feszültségen túl dilemmát is hordoz magában: kínzóeszközök, ámde a megváltásban való részességük okán kegytárgyak, megkockáztatnám: szentségek is egyben. Persze, tartózkodnék mindenféle bálványozástól. Az említett tárgyakban rejlő ambivalencia ihletett meg e kötet első részének megírására.
***
Az ÉNEK AZ AGYAGBÓL ciklus esszenciája röviden összefoglalható: az öntudatra ébredt anyag vágyódása Teremtője után.
***
A harmadik rész, a PERSZIFLÁZSOK a kifejezetten csak anyagiságára eszmélt agyag mintegy öncáfoló gondolati rendszerben kivetített csúfolkodásának, (ön)árulásának tettenérése lehet.
***
A szó-szobrok, versezetek fölé elképzelendő egy óranév-naptár, mely Izrael tizenkét törzsének és a tizenkét apostolnak neveiből tevődik össze - ekként, a választottak paradigmatikusnak tekinthető sorsán keresztül dereng elő a megváltott emberiség szimbolikája, (jel)képe.
Így jelenik meg a huszonnégy óra, valamint a huszonnégy vén (lásd: Jelenések Könyve): hitem szerint a legfensőbb szellemi entitás az Örökkévaló fennhatósága alatt.
Júdás Iskáriótes nevének is virtuális helye van az óranév-naptárban a negatív választottság révén, az árulásra jelöltség folytán, persze, a mélységi vers-zónában, abban az öröklétben, amelyben - legalábbis egy ideig nem lehet részesülni az égi javakban.
***
Természetesen, semmi másra és semmi többre nem igyekeztem, mint ontológiai világképem, érzéseim szuverén szemantikai, szemiotikai jelzésrendszerben való megjelenítésére, ami reményeim szerint költemény lehet.
“Így többek vagyunk és kevesebbek” - írja egy ismeretlen költő az ezredvégről:
Batári Gábor

Eszkaton
Könyvek
nyittatnak meg
majd régen:
Akkor szellemek teste száll
az eltűnt légben.
A “már” megmérettetik
a “még”-ben.
A “még-még” Midász-i vágya
az “elég”-ben.
Mert idő az anyagban
többé már nem lészen.

Instrumentumok
Ézsaiás apokrif levele
Azt hittük,
hogy mindig a
magasságban
jár, örök felébredettségben.
Holott holt-tenger-lelkünk
lecsendesítése
előtt aludt.
Azt hittük,
a világ kerekét forgatja.
Holott alávetette magát gonosz
örvénylésének.
Azt hittük, nem születik és
nem keletkezik,
és a mi sárruhánk
taszítja.
Holott magára vette.

A hely
Ott voltam az idők 
előtti toron.
Ama Bárány, IL Principe, 
a Kezdet fejedelme leöletett. 
A világ tartógerendái és
a test tartozékai 
adattak néki 
vesztőhelyül.

Declinatio
A szögek a testtélétel
és a vízszintes és a függőleges
A két csukló a “hol”
a “hol” a lábak is
A metszéspont az ötödik seb
a “mikor” a “miért”
Az ember a “-nak” “-nek”
a világ a “-ból” “-ből”
Az Isten Isten

Opus 12
A kövekre pillangók nyála folyik. 
Rothadó lárva a péntek.
Ecetes szivacs a bor. 
Selyem, mirha és vér.
A szivárvány most fekete reggel. 
Az első szó az utolsó lehelet
origója.
****
Töviset és bogáncskórót terem 
a föld tenéked, néki
töviskoronát.

Égi mechanikák
A mennyek jószágai mind: 
frigyládafája-szárnyas gőzgépek, 
villámtekintetű ametisztmobilok, 
izzóérclábú szárdiuszlovagok, 
ekkor megszűntek munkálkodni 
és letérdelt a Zafírtrónus előtt
minden lelkes állat 
az egekben,
a föld színén, 
a vizekben,
és lőn csendesség a mennyben 
mintegy harmadfertályóráig. 
Ekkor szólott valaki amazok közül 
szelíd hangon: “Ki méltó rá, hogy
köntösére sorsot vessenek?”
Majd látám, hogy az egek jószágai mind: 
az ark-pterixek, kerekes kérubok, 
szeráfszekerek, nefilimek,
az apokalipszis mérnökeinek gondolatjába 
robbanó- és egyéb motorok ideáit lehelik, 
és ekkor nagyobbá
lőn a 
kék.

Infinitivus
Ott vagyunk az idők előtti hangtalan 
parancsolatban, az “és lőn” 
kényszerében; az “és vala” jó
igézetében, megszólítottak 
és kiválasztottak, derék korcsok, 
szép torzszülöttek, létbe átal
nem merengő lételőttiek, 
bár mégis létezők, 
mi, bűnösök primátusa.
Honnan vétettünk? Anyaföldből? 
A hallgató öröklét bordái közül 
hasított ki minket
Longinus 
lándzsája.

Ének az agyagból
Ő beszélt valakikhez
A bábeli torony építésekor 
beszélt valakikhez, hogy 
tudniillik leromboltassék 
ama fertőtorony Bábel.
Szólott, méghozzá nem a 
halandókhoz. A szép idomú 
sárgalacsinokhoz.
Udvartartásához szólott. 
Ugyanis az a lenti horhó 
sártenger, kénköves mocsár,
hangyaboly, susárló férgek 
gyülekezete a csillagterek 
lakóinak szolgál látványosságul 
és példázatul, hogy az agyagot
közelebbről kevésbé ismerő 
tiszták és tisztátalanok 
okulhassanak az alanti undok-
ságokból és fertelmekből.
Így többek vagyunk és kevesebbek.

Eon
Egykor
a fák levele
kék volt,
méregzöld
az égbolt,
föld alatt laktak
az emberek,
a mennyekben a tengerek,
a föld színén a holtak,
a leendők, akik voltak.

Zsák, hamu és zsoltár
Látó:
mennyek iszapjából
Fiu:
kőből és parittyából
Király:
zsákból, hamuból és énekből

Pál
Messzebb láttál az
idők távolába,
mint bárki asszonytól
született.
Láttad, miként merik
gyémántkanállal
az élet vizét toldozott
agyagedényekbe
örökkön örökké. Láttad,
miként hajol
meg minden fő és térd
ég alatt és
ég felett, föld alatt
és föld
felett.

Ars poetica
Egyre csak
keresem
Őt, s talán
magam,
hogy egyszer égbe
penderít
a rejtező Nincs,
Aki van.

Csend
Mennybe
vettettél Istenem
A hold
sánta hegedű
Morajlik
tengered
Mégis ez
a csend

Panacea
Időcsapdába
simulok,
megreked s
tágul az ér,
sebzett kezed
fölöttem
létszünet,
rontás nem ér.
Testem a
tér.

Deus
Csillagok
sarát
taposom,
időekével
szántok.
Létezem.

Filius absconditus
Isten
malmait
hajtom,
legeltetek
mannák
mezején.

Sors nostra
Keresztem
szálkás
Túlontúl
nagy a
kegyelem.
Hogyha
vagyok.

A pokol színei
                              Allighierinek

Tézis: A fekete
E jégmezőkön még a hó sem fehér,
Éjbe fagynak itt mind a szétszórt csontok,
Nem gyógyítnak itt az életfalombok,
Melyekről János apostol beszél.
Itt nincs halál, csak halálfélelem,
Zuhanás a vak, lomha ürességben.

Antitézis: A fehér
A nem-láng gyötör, nem az égető fagy,
Nem a cerberus seoli csaholása,
Nem a kárhozottak dodekafon siráma,
Csak a rettegés, hogy éned elhagy,
A fehérség, a kórterem-fehérség,
A szétesés fehérsége, a semmi.

Persziflázsok
Bevezetés az idegélettanba
Virtuóz idegsztrádáink 
kékbe ömlenek. Ez tán a virradat. 
Agyunk alatt - ágyban heverve - 
letapogatjuk lírai enzimeinket. 
Kocsányon lóg sárgatestünk, 
hallókürtjeink ítéletre,
másként- itt-életre 
muzsikálnak minket. 
Fehérállományunk lassan-lassan
elszürkül, tobozmirigyünk 
vakká feketedik, 
egyre tudósabbak és 
szótlanabbak leszünk.

Anarcho-kirohanás
Belzebub patikája ellen
Bálvány-szemöldökű giliszták 
ejtőznek csurom pálinkás 
pelenkában
- fényes tévedések ők - 
világolásuk giccses pólyájuk 
tükröződése hernyó-testükön
- pólyás pulyák ők -
pelenkájuk ködük felépítménye 
féreg-burkolatukat kiszolgáló
Baál-vénye 
- kiváltható Belzebub patikájában - 
Robbantsd fel! Robbantsd le! 
Legyes Bubi gyógyszertárát
- Gyógyítsd meg! Gyógyítsd meg őt! - 

Kling-klang
Kalot Enbolotban 
Kalibán vacsorál
Klingsor kling-klang
 Kimustrál
Kalot Enbolotban 
Kalyibában
Ripacs renyhe 
Führer-bábban
Klingsor kling-klang 
Kimustrál
Ritter-gigában gázmustár 
Árják árja King Kong
Kalot Enbolotban 
Ki miskárolt
Lancelot Parsifal 
Kurtizán vagy partizán
Kling-klang

Koan I.
Én is tágulnék
én se tágulnék
a pontban

Koan II.
Két pont között
legrövidebb út nincs
van: a nincs

Koan III.
Ki tette ezt a ponttal,
a síkkal, a térrel - Úri alűr -
netán egy űri alúr? 

Idill
Tetemsápadt ég.
Nappal van ó,
ne félj, 
csak
a halál tré,
csak a halál
tréfál.