# Mulatónóták, bordalok

Különböző jellegű, tartalmú dalokat magába foglaló csoport. Észrevehetően széles körben érvényesült itt a műdalok, az irodalom, a deákos versezetek hatása. Sok rokon vonást találunk a katona-, pásztor- és betyárnótákkal éppen úgy, mint a szerelmi dalokkal. Köztük állandó volt a kapcsolat, és így állandó és végleges határt nem is lehet húzni.

A bordalok és a mulatónóták alkalomhoz kötődnek, és ezek eléggé változatosak. A legkülönbözőbb népi összejöveteleken: névnapokon, disznótorban, kocsmai mulatozáson, lakodalomban, szüreten, pincézéskor vagy csak egyszerű poharazáskor gyakran előkerülnek. Tartalmukban sokszor kötődnek egyik vagy másik alkalomhoz. Így szívesen emlegetik a kocsmát, a csárdát:

Ha bemegyek a kustányi csárdába,
Eszem, iszom kedvem szerint rovásra.
Elégséges hitelem van ott nékem;
Megfizetek, becsületem nem sértem.
Szép csárdásné, nekem pirosat hozzon,
Az áráról semmit se gondolkozzon!
Eladom a kifliszarvu tehenet!
Bor árárul mégis teszek eleget!
Felsőkustány (Zala m.)

A bordalok szívesen és sokszor szembeállítják a munkát az ivással:

Addig iszom a csárdába,
Mig egy lovam lösz a hámba.
Fakót fogom a lógóra;
Keressön borravalóra!
Még azt mondják, korhely vagyok,
Hogy dolgozni nem akarok.
Dolgozom én, mikor illik,
Mikor pénzöm fogyatkozik.
Ormánság (Baranya m.)

Az ivás nem eshet meg a bor, az ital dicsérete nélkül, különösen, amikor már a jókedv egyre inkább emelkedik:

Bor, bor, bor,
De jó ez a piros bor!
Asszony is iszik belőne,
Félre áll a kontya tőlle.
Nagyszalonta (Bihar m.)

A bordicsérőt a társaságban az itató- és koccintónóta követi, melybe sokszor a jelenlevők nevét is beleszövik. Máskor meg jeles mondásokkal biztatják azokat, akik valamiért húzódnak az ivástól:

Adott Isten szekeret,
Szekerembe kereket,
Poharamba feneket,
Abból iszom eleget.
A doktor is azt mondja,
Hogy a vizet ne igyam,
Mert a vízben béka van,
Életemnek vége van.
Mohács (Baranya m.)

{H-482.} Aztán előkerülnek azok a nóták is, melyek a részegséggel foglalkoznak, meg a következményeit ecsetelik:

Kimentem én a szöllőbe,
Kapát vittem a kezembe;
Felakasztottam a fára,
Bort ittam a rovására.
Még azt mondják az emberek,
Hogy az orrom bortul veres.
Mért veres a liba orra,
Mikor sose mártja borba?
Bort ittam én, boros vagyok;
Hazamennék, de nem tudok.
Aki tudja, mért nem mondja:
Merre van az országutja?
Azt mondják rám az asszonyok,
Hogy a bortul ingadozok.
Ingadozik a nádszál is,
Pedig csak a viztül ázik.
Tálya (Zemplén m.)

De sorolhatnánk tovább a koccintókat, az itatókat, a pap-, leány- és asszonycsúfolókat, a kocsmai verekedésről szólókat, hogy az igazi ivók még a sírba is magukkal viszik az üveget. Míg az alábbi összekötő a betyárdalok irányába, hiszen róluk azt őrizte meg a hagyomány, nagyon kedvelték az italt, a cigányt és a szép asszonyt:

Mikor a betyárok
Világbú kimulnak:
Gazdag kocsmárosok
Kúdulásra jutnak.
De a szép asszonyok
Mind lerongyollanak;
Hegedüs cigányok
Hazaballaghatnak.
Szaján (Torontál m.)

A legtöbb bordalt ott ismerik, ahol sok bor terem. Így minden jelentősebb borvidéknek megvan a jellegzetes dalkincse, ami nélkül valamirevaló mulatság nem történhet meg.