A búcsú UTÁN

Hátha...
Álmodni Rólad...
Ha azt mondom
Jöjj...
hol vagy? [kép]
Kérdések
Már nem számolom
Ezernyi élet
Uram, Te látod Őt
Feledés
Csak mi
Napok
Néha...
Kívánságok

[tartalom] [nyitólap]

Hátha...

Várlak, ha jössz
várlak, ha nem
vártalak tegnap
várlak ma
várlak holnap
várlak örökkön örökké
várlak erényben
várlak a bűnben
várlak, 'milyen vagy
hűtlen-hűségben
várlak a Mennyben
várlak a pokolban
hogy együtt énekeljünk
az angyalokkal
vagy üvöltsünk a kíntól
mert örökké égünk - Együtt...
várlak, hogy várjuk
a feloldozás üzenetét - Veled...

Várlak... és nem jössz
szólítalak... és nem felelsz
kereslek... és nem talállak
önmagam sötétje fedi el a tájat -
várlak...

várlak...

várlak...

Elnyel a múlt
szaggat a jövő
a jelen elröppent
Nélküled semmi nincs -
nehéz várni...
de kell!
ha nincs is remény,
akkor is
várni kell!
Rád

mert hátha egyszer feltűnsz
az úton, ahol én is megyek
hátha szembe jössz velem
hátha felismerjük egymást
hátha Te is rám vártál
mint én Rád
hátha megállunk
egymással szemben
és azt mondjuk:
"Itt vagyok!"
hátha megfogjuk egymás kezét
és elindulunk egy másik úton
egyfelé, együtt
hátha megérkezünk valahová
és azt mondjuk:
"Hazaértünk. Menjünk be,
ez a mi otthonunk."
s hátha ott boldogok leszünk
örökkön örökké
mint a mesékben
mint az imákban
mint az elsuttogott vágyakban
mint a gyötrelem sikolyaiban
mint - az életben

Várlak...

gyere...

próbáljuk meg újra

hátha...

Álmodni Rólad...

Álmodni Rólad, szépeket
festeni színes képeket
kapni tőled életet
fogni drága kis kezedet

Ha azt mondom

Ha azt mondom: hiányzol, csak a csend felel
ha azt mondom: nem érdekel, felröhög a világ
és azt üvölti: Ne hazudj!,
mert tudod jól: megvan otthonunk
s ott majd biztosan találkozunk.

Jöjj...

Jöjj felém, Kedvesem
mosolyogj kedvesen
nyújtsd kezed csendesen
jöjj felém, Kedvesem
mosolyogj kedvesen
nyújtsd szíved - elviszem
jöjj felém, elmegyünk
Te - velem.

hol vagy? [kép]

hol vagy, csengő szó
hol vagy, mosoly
hol vagy, puha arc
hol vagytok, édes ajkak
hol vagy, Éj-bársony
hol vagytok, szép szemek
hol vagy, kedves kezem
hol vagy, karcsú termet
hol vagy, Tündértánc
hol vagy, Te - minden

hol vagy, Kedves

hol vagy...

hol vagy...

hol vagy...

Kérdések

Hol vagytok, nappalok, hol vagytok, éjszakák?
hol vagytok, álmok, hol vagytok, virágok?
hol vagyok én, hol vannak mások?
hol van a világ, hol van a kéz
hol van szép szemed, hol van a méz

hol vagy?... Te...

Már nem számolom

már nem számolom
hányszor mondtam
"Uram, irgalmazz!"
már nem számolom
hányszor vált sóhajjá
vagy üvöltéssé
a gondolat
már nem számolom
a perceket
az órákat, az éveket
csak pergetem
mint a bölcs
a fáradt
homokszemeket
és várok
már nem számolom
a boldog perceket
mert boldog percek
nincsenek
már nem számolom
a csillagokat
mert a csillagokat
számbavenni
csak Veled lehet
már nem számolom
az álmatlan éjszakákat
a sűrű, fojtó álmokat
már nem számolom
a megkönnyebbülés hangjait:
"Végre! Itt az est.
Ez a nap is elszaladt!"
már nem számolom
hányszor láttalak
amint jössz felém
már nem számolom
hányszor hívtalak
s nem jöttél

már nem számolom
mi még visszavan
mert azt Te tudod, Uram
de ha tudnám is
akkor sem venném sorba
a napokat
mert a napok nélküled
Kedves
nem léteznek
mint a világ sem
mi csak egy árny
hangzavar
homály
lét
értelem nélkül

már nem számolok semmit
csak várok
Rád
valakire
valamire

várok

Ezernyi élet

Remény, ujjongás
csüggedés, ítélet
csapkodtam száz felé
és ezer felé
mert félek
Téged szeretni
nem elég ezernyi élet
semmi nem elég
minden csak a kezdet
semmi nem a vég,
mert Te végtelen vagy
és gyönyörű szép...

Isten! Te látod őt
s látsz engem is,
nyomorult szenvedőt
hát mégsincs irgalom?!
mégsincs más
csak sötét fájdalom?!

Te látod őt
én már nem
minden lelassult
kimért, pontos ütem
az életem
programba ágyazott,
precíz, hideg
de így jobb is,
mert nem kell a meleg
Nélküle.
Így minden egyszerű
s mi máskor tán keserű,
most édes,
mert feledteti Őt

csak magamra figyelek...

Hát mégsincs irgalom?!
nincs könnyebbség
nincs szánalom
csak egy kevés...
élni szeretnék még egy kicsit,
hátha van visszaút
hátha van remény.

Uram, Te látod Őt

Uram, Te látod Őt
s ti is, hegyek
mikor szép szemével kitekint ablakán
s rátok néz, néha mosollyal, néha tétován
s te szép fényes nap
mikor a nap végén aludni térsz
te is látod Őt, mert Ő téged néz
messze jár, túl földön, túl az egeken
túl rajtad is
s talán szól is hozzád...
s ti kedves madarak
s ti zöld borostyánok
a lépcsőn, hol nap mint nap
felmegy és le
ti minden nap látjátok Őt
s talán meg is érint titeket
szent kezével megszenteli
a leveleket
s ha rátok néz, tündér-szeme nevet...
Te is, kedves mókusfi
ablaka előtt
mikor kis kezeddel
próbálod a gyümölcsöt
többször is
és ha puha, selymes és piros,
elviszed fészkedbe...
ugye ránézel gyakran
ugye látod bűvös tekintetét
ugye látod, 'mint bátorítón int feléd
ugye látod karcsú, szép kezét...
Ti mind, kik látjátok Őt
meséljetek
Róla
mi történt vele azóta,
hogy én nem láthatom?
mondjatok el mindent
mert minden fontos, ami Ő...
Vagy lehet, hogy mondjátok
csak nem értem szavatok?
nem tudom...
Ti látjátok Őt és éltek általa
én nem láthatom
csak emlékét
mely messze tűnt való
semmibe markoló
s lassan vele halok.

Feledés

Akarom, de nem tudom!
bárhogy akarom...

Könyörgöm, Uram
fogod meg a kezem
és irgalmazz nekem
ne gyötörj, adj feledést
múlasd el a rosszat tőlem
békét adj
s valamit, ami más
vedd el tőlem Őt
a kínt, a vágyódást
mert egyedül nem megy
a feledés
könyörülj rajtam, Uram
könyörülj rajtam, élet
könyörülj rajtam, fény
könyörülj, sötét
kevés az élet
kevés a levegő
s mégis élnem kell
de hogyan?
amikor nincs Ő
amikor nincs Ő
akkor nincs semmi
mert Ő minden
még most is
és félek: örökké
nekem
Uram, a félelem
nagyon rossz
s a léptek minden nap
s a játék, hogy élek
hogy örülök, mert szép az élet
s majd elmúlik, meglásd
csak erő, türelem, idő...
de hol van Ő?
s hol lesz?
nehéz a levegő
pedig tiszta és illattal teli
valahogy mégis elromlik
amikor lélegzem
minek?
nem tudom
remény
biztos ezért
Uram, segíts
irgalmazz
mert minden kevés

Csak mi

Igen,
megtehetek mindent, amit akarok,
mert eladtam magamat az ördögnek
Neked
s már egészen a tiéd vagyok
nincs más vágy, nincs lelkiismeret
csak tettek, mit örökül hagyok
rád, Kedves.
Nincsenek hangok, csak érintések
mit adsz és én adok
nincs mozdulat, csak illatok
száguldó lélegzet
álom, csend, mely Hozzád elvezet.
Nincs már semmi és nincs senki,
csak Te
s a szerelem, mely szentesít mindent
mi rossz s mi jó
mert a szerelemben mindent szabad
minden megbocsátható...
Ugye, Te is így gondolod?
igen
igen
igen
mi megtehetünk mindent, amit csak akarunk
mert erősek vagyunk
együtt
mi régen kettő volt, most egy
a vágy közös, nincs lelkiismeret,
csak mi
és más semmi
nincs világ
nincs hideg
nincsenek emberek, kik szétválasztják,
mi egy
csak mi, ugye, Kedves?...
csak mi
örökké
szeretve, égve, a végtelent elérve...
Nekünk semmi sem lehetetlen
ugye, Kedves?
mert mi vagyunk a végtelen
erő
élet
levegő
szerelmünk az égig nő
s túl azon...
nincs határa
mert mi vagyunk a végtelen
csak mi
ugye, Kedves?...

Napok

Valaha voltál
nekem, nekünk...

Napok teltek el azóta
és csillagok
miket el akartam érni
hogy Téged elérjelek
napok
és nehéz éjszakák
miket túl akartam élni
hogy Téged elérjelek
messze vagy
túl a csillagokon
a nappalokon, az éjeken

el akarlak érni
túl a csillagokon
túl mindenen
mert nagyon szeretlek
Téged
túl minden emberi mértéken
túl Istenen
túl a végtelenen
túl a szerelmen
szeretlek
Téged

Néha...

Néha azt hiszem,
hogy itt vagy velem
s ha becsukom szemem,
látlak is
mellettem, Kedvesem.

Ha akarom, érinthetlek
ha akarom, fogom kezed
s hallom lélegzeted
ha becsukom szemem,
látom szép szemed
s érzem illatod
mosolyod
mert itt vagy velem,
ha becsukom a szemem...

Ha akarom... akarom!
látlak
egyre halványabban
egyre csendesebben
egyre fájdalmasabban

... várjunk, míg időnk betelik
aludjunk, Kedves, csendesen
s őrizzük egymás álmait...

Kívánságok

Úgy szeretnék csendben élni
a világtól messze - csak mesélni
nem szeretni, nem gyűlölni
csak néhány apró mozdulatot tenni
lapozni egy könyvet
elnézni messzire, túl az életen
nem álmodozni, nem vágyni semmire
nem titkolózni, nem félni
csak élni
csendben, egyedül
(Veled?)
már nem is tudom, mi a neved
oly rég volt a múlt
az ostoba elme mindent elfeled...
talán nem is ostoba
mert ez a jó
nem tudom, mert azt is elfeledtem
mi a jó
(Neked?)
aludni
hosszan, kitartón, akarattal
takarózni puha, sötét paplannal
mi nem engedi hozzám
az álmokat, a képeket, a hangokat
az érintéseket
az Arcodat...

...aludj, aludj, drága gyermek
álmodd át a volt szerelmet
ringasson el öröm és bú
homlokodon gyöngykoszorú
minden szem gyöngy az Ő szeme
álmodj, gyermek, álmodj Vele...

[lap tetejére] [tartalom] [nyitólap]