SPIRÓ GYÖRGY

HONDERŰ
(komédia)

1997

SZEREPLŐK:
ANNAMARI
FRÍDHOF
PUKÁNSZKY
ZOLTÁNFFY
VANCSURA

TÖRTÉNIK: 1997-ben, Budapesten

SZÍNHELY: egy századfordulón épült budapesti belvárosi bérház leválasztott lakásának nagyszobája. A középtől kissé balra hátul az előszobába vezető ajtó. Az előszobából a nyitott ajtón át látható a fal egy része. A baloldali falnál elöl pianínó, előtte zongoraszék. Az ajtótól jobbra hátul három szegmensből álló régi típusú ablak, mögötte halvány derengés, a függöny fehér vászonból készült, áttetsző, de nem átlátszó, rajta finom, ízléses virágminta. Az ablaküveg mögött hiányos vakolatú tűzfal. Az ablaktól jobbra hátul régi dívány, rajta takaró, díszpárna. A díványtól jobbra a sarokban fésülködőasztalka háromszárnyú tükörrel, előtte puff. Jobbra elöl két régi, vedlett bőrfotel, előtte dohányzóasztal. A padlón szőnyeg. A mennyezetről sok karú csillár lóg le, valamennyi karban gyertya ég. A pianínó tetején petróleumlámpa, világít. Mellette, szintén a pianínó tetején zsebrádió és telefon. Körben a falaknál végig régi könyvespolcok a mennyezetig, tele könyvekkel. A pianínó mögött a balsarokban cserépkályha, előtte kovácsoltvas kályhaelőke, benne piszkavas.

I. felvonás
1. jelenet
	(ANNAMARI, 82 éves hölgy, a fésülködőasztalka előtt ül a puffon és a sminkjét tökéletesíti gondosan. Elegáns, sötét, csipkékkel díszített ruhában van, nyakában sál. Lábán magas sarkú cipő.)
	(Csöngetés)
ANNAMARI	Megyek már, megyek, repülök!
	(ANNAMARI feláll, kisiet, az ajtót nyitva hagyja. Ajtónyitás hangja.) 
VANCSURA hangja	Csókolom. Özvegy dr. Belogorodszky Aurélné? 
ANNAMARI	Belohorodszky, “h”-ával! Mint a kocsik hátulján a H betű... 
VANCSURA hangja	Remek. Annyira örülök, hogy megismerhetem a nénit! Én most itten benyomulok... 
ANNAMARI	De kérem!... 
VANCSURA hangja	Nem kell megijedni, kezicsókolom... Az igazolványom... ez vagyok én... 
	(VANCSURA megjelenik a szobaajtóban. Harminc év körüli fiatalember, öltönyben van, nyakkendőben, kezében aktatáska és igazolvány. ANNAMARI belohol utána)
ANNAMARI	Maga kicsoda, mit akar?! Hívom a rendőrséget! Sikítok!
VANCSURA	Hát a végrehajtó, kezicsókolom. Tessék megnézni, ez itten én vagyok, ugye. Tessék nyugodtan leülni, nem lesz semmi baj... Milyen szépen fel van öltözve a néni! Ez jó, mert van, ahol pizsamában, hálóingben... 
ANNAMARI	Hogyhogy végrehajtó?
VANCSURA	A néni megkapta a fizetési meghagyást, alá is tetszett írni, hogy át tetszett venni... és nem tetszett fellebbezni... kétfelé tetszik adósnak lenni, gáz meg villany, és nekünk ugye akkor ki kell jönni, itt a végzés, és mi reggel hattól este tízig a törvények szerint bármikor. Tessék nyugodtan létezni... egy kicsikét foglalok itten, aztán máris megyek... 
ANNAMARI	Uram, ma nekem nem alkalmas!
VANCSURA	Hát nagyon sajnálom, de én nem tudok csak úgy máskor... 
ANNAMARI	Én minden hivatalos levelet kidobok. Olvasatlanul visszaadom a postásnak, dobja ki a szemétbe.
VANCSURA	Igen? Hát ez hiba. Akkor ki írja alá?
ANNAMARI	Én mindet aláírom, de fel se bontom, a postás odalent kidobja.
VANCSURA	Jó, hát én erről nem tehetek. Most itt ugye már jogállam van, tetszik tudni, adós fizess. - Tessék leülni, főzni, akármi, például van, ahol kávéval kínálják az embert, azt ugye el szoktam fogadni, mert mért bántsam meg őket a micsodájukban... Én fél óra alatt felbecsülöm, akkor szépen alá tetszik írni, azt úgy hívják, hogy jegyzőkönyv, és én már itt se vagyok.
ANNAMARI	Nem érti, hogy ma a legkevésbé sem alkalmas?
VANCSURA	(Kinyitja a táskát, kotorászik) Özvegy micsodáné, özvegy dr. Belohorodszky Aurélné, itt van a két végrehajtási lap, ugye, az összes tartozás meg az eljárási díj, ebben benne van a bíróság, meg a végrehajtás költsége, meg a kamatok, tessék, 44 ezer 536 frongász. (leteszi a papírt az asztalra) Ha ezt most ki tetszik egyenlíteni készpénzben, én már itt se vagyok, kezicsókolom.
ANNAMARI	Foglaljon le, amit akar, de jöjjön máskor! Jöhet holnap reggel hatkor is akár!
VANCSURA	Az egy módszer, kezicsókolom, ugye, hogy az adós az ingóságait elrejti, de az már büntetendő.
ANNAMARI	Holnap reggel viheti az összes bútoromat, ha akarja!
VANCSURA	Elvinni, így a két kezemmel? Még sose tetszett végrehajtva lenni?! Én felbecsülöm, ami van, és felveszem a jegyzőkönyvet, amit alá tetszik írni, és akkor én elmegyek, és minden itt marad. Majd valamikor jönnek a szállítók, és elviszik a Margit körút 16-ba, ahol van egy árverési csarnok. És mondok egy jó hírt: addig a néni továbbra is úgy használhatja, mintha a sajátja lenne. Világos vagyok? Szóval használni lehet, csak elvinni nem és főleg eladni nem, mert az már zártörésnek számít és az bűncselekmény, tetszik érteni?
ANNAMARI	Akkor végezzen gyorsan. 
VANCSURA	Ez itt nekem a negyedik ügyem ma, és még van legalább tizenöt, de nekem itten ugye föl kell becsülnöm. Azért az egy munkavégzés, tessék nekem elhinni.
ANNAMARI	De miért éppen ma!
VANCSURA	Azt én döntöm el, szabadon, mint önálló bírósági végrehajtó, hogy kinél mikor. Ne tessék nekem mondani, hogy nem tetszett erre számítani. Csak feltűnt a néninek, hogy levonnak a nyugdíjából?!
ANNAMARI	Nem vettem észre.
VANCSURA	A legalacsonyabb öregségi nyugdíj mentes, afölött letiltanak, ugye, egy adósságnál 33%-ig, aztán többnél 50%-ig... És itt több van, az Elmű is, tessék nézni, meg a Díjbeszedő Rt.
ANNAMARI	Nekem özvegyi nyugdíjam van... Annyit kapok, mint régen.
VANCSURA	Akkor a néninek a legalacsonyabb öregségi alatt van, vagyis most az 13 ezer... Hát van ilyen... Attól még nekem foglalnom kell. A nyugdíjasok mind melóznak feketén, az ilyen özvegy doktornék például jósolni szoktak, ha még eddig nem tetszett, hát tudom ajánlani. Na akkor most tessék nyugodtan létezni, mintha itt se lennék, az idő pénz, tetszik tudni. És az nem jó, ha az adós akadályozza a foglaló munkáját. Annak ugye következményei vannak, jogi meg minden. Ugye ha fizetni tetszett volna, ez az egész nincs. Dehát. Viszont még meg lehet gondolni, ha megvan ez a mennyi, ez a 44 ezer, akkor én adok egy nyugtát és kalap. És ha kételkedni tetszik, hogy én, az én vagyok, akkor be tetszik telefonálni, hogy így meg így néz ki, és akkor ők bent megmondják, hogy az bizony tényleg én vagyok. Telefon van? Vagy ki lett kapcsolva?
ANNAMARI	Azt fizetem, az nincs kikapcsolva.
VANCSURA	Mert van nálam ilyen mobil, bunkofón! (nevet) És azon is lehet hívást eszközölni. Az adós költségére, persze. Végrehajtási kifogást is lehet ellenem tenni, azt majdnem mindig szoktak, csakhát hiába, én törvényesen működök. 
ANNAMARI	Meddig tart egy ilyen becslés?
VANCSURA	Attól függ, ugye, csókolom. (körülnéz) Nade ezekből ki fog jönni. Ez a gyakorlattól van, tetszik érteni. Majd megnézem például azt a pianínót, az már önmagában valamennyi... Ez a csillár, ez is lehet mennyi, három-négyezer... Ebben mi van, gyertyák? Hogyhogy gyertyák?
ANNAMARI	Valamivel muszáj világítanom.
VANCSURA	Nade gyertyával, a húszadik század végén!? És az ott micsoda, petróleumlámpa?
ANNAMARI	Az.
VANCSURA	Nade minek, kezicsókolom!? 
ANNAMARI	Mert kikapcsolták a villanyt... 
VANCSURA	Dehát attól még! Kezicsókolom! Hát olyat nem tetszett hallani, hogy lopni az áramot?!
ANNAMARI	Hallottam.
VANCSURA	Hát akkor?!
ANNAMARI	Amikor kikapcsolták, felajánlották, hogy ők maguk feketén rögtön visszakötik... miután leplombálták az órát... a gázosok szintén... 
VANCSURA	Hát akkor?! Mért, túl sokat kértek?
ANNAMARI	Nem kértek túl sokat... De én nem.
VANCSURA	Nadehát kezicsókolom, jobb így, hogy gyertyával kell vacakolni?
ANNAMARI	Jobb. Azt nem tudják kikapcsolni.
VANCSURA	De viszont le lehet foglalni, a csillárral együtt.
	(Csönd)
VANCSURA	Jó, hát nem az én dolgom... De akkor se mosógép, se fridzsider!... 
ANNAMARI	Mosógépem sose volt, a fridzsidert elajándékoztam.
VANCSURA	És a tévé?!
ANNAMARI	Nincsen tévém. Nem jó az, kedvesem, ha mindene megvan az embernek. Akkor nem tartja össze semmi. Valahányszor jó sorom volt, csak őrjöngtem unalmamban és megőrjítettem magam körül mindenkit.
VANCSURA	Na ne tessék itt nekem. Minden nyugdíjas a tévét bámulja egész nap. El van az dugva.
ANNAMARI	Nem hiszem, hogy a maga felhatalmazása gyanúsítgatásra is szólna, uram.
VANCSURA	Mi?
ANNAMARI	Gyorsan becsülje föl, és hordja el magát.
VANCSURA	Én udvariasan, kezicsókolom, úgyhogy én erre nem szolgáltam rá. (kotorászik a táskájában, elővesz valami papírt) Itt az van, hogy bankszámla vagy takarékbetétkönyv nem lett megállapítva.
ANNAMARI	Nem lett megállapítva... 
VANCSURA	De ugye nekünk jogunk van, hogy a matracba meg akárhova rejtett készpénzt is lefoglaljuk, a tartozás fejében. (kis csönd) A végrehajtó jogosult. Viszont a személyi motozás tilos. Tetszik engem érteni? (kis csönd, VANCSURA sóhajt) Nem tetszik valami nagyon értelmes néni lenni... Egy özvegy doktorné!... Kárpótlási jegy is jó... 
ANNAMARI	Nincs. Kárpótlás!... Undorító!
VANCSURA	Néni kérem, én elkezdem itt a bútorokkal, addig a néni kimegy... Harisnyába könnyen be lehet dugni, és én nem veszem észre, mert én piszmogok itten... Sose fogom megtudni, mennyi készpénz lett eltitkolva... Tetszik engem érteni? (Csönd) Mi emberségesen szoktunk, én meg aztán pláne, hát hogy magyarázzam meg jobban!!
ANNAMARI	Maga ne kiabáljon, ez az én lakásom! Végezze a dolgát és aztán takarodjék!
VANCSURA	Na jó, hát ilyen hangon is lehet, én azt hittem, a néni egy nem hülye néni, egy özvegy doktorné, de tudok én másképp is, aztán lehet fellebbezgetni évekig! Annak nincs halasztó hatálya! Tetszik tudni, mi az?!
ANNAMARI	Én a maguk bükkfanyelvét jobban ismerem, mint maga. Végezze már a dolgát, mire vár?!
VANCSURA	Tessék nézni... egy szék marad, egy asztal marad... egy huszonötös égő marad... Ezért is hiba, hogy nem tetszik lopni az áramot... Marad véletlenül két szék, például, véletlenül... És lehet mondani, hogy a foglalás után tetszett venni... Ha nagyon tetszik ragaszkodni mondjuk a pianínóhoz, mert azon tetszett a néninek klimpírozni kislánykorában, akkor én mondjuk észre se veszem, hogy van ott egy pianínó... 
ANNAMARI	Foglalja le szépen a pianínót, oda is láncolhatja a kályhához.
VANCSURA	Jó, hát ha a néni ilyen... (ANNAMARI nevet) Most mit tetszik vihogni?! Ahol én megjelenek, ott nem vihognak, ott siránkoznak, ott könyörögnek!
ANNAMARI	Nahát, én ezt el fogom mesélni! (nevet)
VANCSURA	Följelenteni, azt lehet. Csak ne nagyon tessék reménykedni. 
ANNAMARI	Följelenteni, én, magát? Jóember, hova gondol! - Na mit szólna egy jó erős kávéhoz?
VANCSURA	Kérem? - Jó, hát lehet... Csak ne tessék azt képzelni, hogy valami mérget tetszik beletenni... 
ANNAMARI	(hahotázik) Mérget! Huhú! (leül az egyik fotelba, keresztbe teszi a lábát, nevet) Ha megengedi, édes fiam... 
	(VANCSURA zavartan nézi, csönd)
ANNAMARI	Ez egy jó nap... 
	(Csönd)
VANCSURA	Tessék idefigyelni... Tessék előszedni a tévét, és akkor még valamit foglalok, és ennyi volt. Na?
ANNAMARI	Aha.
VANCSURA	Na. (csönd) Nekem jó a modorom, jobb is a hatásfokom. Küldhetek olyan palit, aki olcsón átköti a villanyt, és a plombának kutya baja se lesz. És akkor a néni előszedheti a tévét a pincéből, és tetszik bámulni, amíg el nem viszik. És majd vehet a néni használtan egy másikat.
ANNAMARI	Édes gyermekem, nekem nincs tévém. Régen persze volt, némelyik férjem nézte, de amióta véglegesen özvegy vagyok, nincs. Elajándékoztam. Színes volt, nagyképernyős, távirányítós... És akkor még volt áramom... (rágyújt) Gyermekem, maga nem dohányzik?
VANCSURA	De. (zavartan áll) 
ANNAMARI	Ha nem kér kávét, van whisky, konyak... a legjobb márkák... Vagy azt is le lehet foglalni? Majd maga előtt bontom fel az üveget, hogy lássa, nem töltök bele semmit, jó, kicsi fiam?
VANCSURA	Nem, én... Munkaidőben, ugye... Úgyhogy nem... 
	(Csöngetnek. ANNAMARI felpattan, kisiet. VANCSURA zavartan áll. Kint ajtónyitás hangja.)
ANNAMARI hangja	Ja, csak maga az... 
HANG	Kezicsókolom... Köszönöm... Csókolom!
	(ANNAMARI bejön, kezében egy levél)
ANNAMARI	A postás. (megnézi a borítékot) Írt az unokám! Boldog nap! Én ugyan megírtam neki, hogy írjon angolul vagy franciául, de ő inkább kínlódik a magyarral, pedig magyarul sose tanult írni... Én is írok neki angolul, franciául, hogy gyakoroljam, de általában nem küldöm el neki, minek terheljem egy vénlány sirámaival?... Honnan a csudából írt most? Kanadából? Hogy kerül ő Kanadába? (leül a zongoraszékre, kezdi felbontani a levelet) A legutóbb Venezuelából írt... Hogyhogy most Kanadából?! Azok odaát mind lököttek, a gyökereiket keresik, a boldogtalanok... - Nézze, ezt a kisrádiót is tőle kaptam, elemes, de világvevő... kilenc éve, és remekül szól most is!
VANCSURA	(odanéz a pianínón levő kisrádióra) Háromszáz forint. - Ha a néni fölemelné végre a fenekét, akkor én most felbecsülném a zongoraszéket, nekem drága az időm.
	(ANNAMARI feláll, a levelet felbontatlanul a pianínóra teszi)
VANCSURA	Nyikorog, a lakkozása lepattogzott, az illesztések lötyögnek... százötven forint, és akkor jólelkű voltam... 
ANNAMARI	Nagylelkű, kisfiam. Azt úgy mondják magyarul.
VANCSURA	Van énnekem szakvizsgám. (valamit följegyez, majd a könyvespolchoz lép) Ezek itten micsodák?
ANNAMARI	Könyvek, kisfiam.
VANCSURA	De milyen könyvek?
ANNAMARI	Azok ott latin nyelvűek, a görögök kissé jobbra találhatók... 
VANCSURA	Na ezek nem érnek semmit. 
ANNAMARI	Nem?
VANCSURA	Ki vesz ma könyvet? A könyvtáraknak nincs rá pénzük, és raktározni se bírnak. Tessék nézni, ez az összes könyv itten lehet úgy néhány mázsa... be tudom számítani hulladék-papír áron, ha tetszik akarni... (valamit följegyez, tovább lép) 
ANNAMARI	Csak nem akarja lefoglalni a könyveimet?!
VANCSURA	Azok is érnek valamennyit, talán két-három ezer forintot is, ennyi könyv... 
ANNAMARI	Foglaljon le mást, csak a könyveket ne!
VANCSURA	Na szóval most rátapintottunk valami lényegre, ugye. Én igazán a legjobb akarattal, emberségesen, és akkor a néni azon a hangon! Hát mi a fenét foglaljak le én itt? Ez a két fotel... (próbálgatja a foteleket) A rugók kiállnak, a huzat kidörzsölve, lyukhiányos, ugye, és a lábak lötyögnek, a karfa lötyög, minden lötyög... Darabját beszámítom 600 forinttal, és akkor még állati jólelkű voltam... Ez az asztal, ez 100 forint, csókolom... Hát így nehezen lesz ki a negyvennégy ezer, úgyhogy sajnos a könyveket is be muszáj számítani.
ANNAMARI	Francia, német, olasz, angol első kiadások, némelyik tizenhetedik-tizennyolcadik századi! Több milliót ér ez a könyvtár!
VANCSURA	A Lajtán túl, kezicsókolom, de nem itt. Tetszett volna odaszületni a néninek. A gyűjtők rég disszidáltak vagy átálltak minden másra, csókolom, a könyvnél még az alpakka is jobb. Ha több milliót érnek ezek itten, akkor mért nem tetszett eladni kettőt-hármat, és törleszteni az adósságot? Na? Ez egy kérdés a nénihez.
ANNAMARI	Vigye a pianínót, akármit, csak a könyveket ne!
VANCSURA	Hát nem tetszik a buta fejének felfogni a néninek? Itt marad, amíg árverésre kerül a sor, hát nem mondtam már? Mondtam!... 
ANNAMARI	Nézze meg a díványt, még az első férjem csináltatta! Mahagóni!
VANCSURA	Én szívesen megnézem azt a díványt, de ugye a néninek másik fekhelye nincsen... és akkor énnekem hivatalosan ezt a díványt nem kell megnézni, mert egy ágy, az a törvény szerint marad. Tetszik engem érteni? 
ANNAMARI	Én lemondok róla. Egy ilyet ma százezerért se lehet kapni!
VANCSURA	Azt nem a néni mondja meg, mert a néni nem egy szakértő. És lemondani nem lehet a fekhelyről, ha csak az az egy van belőle, mert a törvény emberséges, tetszik érteni? De az ezüst étkészletek meg ilyenek, azok becslésre kerülnek. Csak ólomkristály vázával ne tessék jönni, mert az ki van menve a divatból.
ANNAMARI	Ki van menve?
VANCSURA	Mondom, hogy ki van menve. 
ANNAMARI	(nevet) Ki van menve!
VANCSURA	Nem tetszik felfogni? Ki van menve!
ANNAMARI	Értem én, ki van menve! (nevet) 
	(Kis csönd. VANCSURA a falakat tanulmányozza.)
ANNAMARI	Maga a falakat is felméri?
VANCSURA	Neeem, kezicsókolom, csak szokták, hogy a képeket leveszik, eldugják, ugye, főleg az ilyen özvegy doktornék, de a helye az ott marad, azt a szem látja... 
	(Csöngetnek)
ANNAMARI	Én most ki vagyok menve... (kimegy)

2. jelenet
	(Ajtónyitás hangja. VANCSURA a falakat tanulmányozza.)
ANNAMARI hangja	Na végre! A többiek?
FRÍDHOF hangja	Azt hittük, már itt vannak... 
ZOLTÁNFFY hangja	Csókolom, drága Annamari... Nahát, maga milyen fess!
ANNAMARI hangja	Mért, mit várt?
ZOLTÁNFFY hangja	Ezt vártam, drága Annamari! Pont ezt vártam, de mégis le vagyok nyűgözve! Valóság és képzelet! Ég és föld, ahol a föld a menny!
	(Bejön ANNAMARI, FRÍDHOF, ZOLTÁNFFY, megállnak az ajtóban. FRÍDHOF is, ZOLTÁNFFY is 82-83 éves, mindketten sötét öltönyben, fehér ingben, mellényben, nyakkendőben, sötét cipőben vannak, nagyon elegánsak. FRÍDHOF kezében orvosi táska, meg egy másik táska)
ANNAMARI	Ez a fiatalember végrehajtó, mondtam neki, hogy ma nem alkalmas, de nem tágított... Hátha gyorsan végez.
ZOLTÁNFFY	Ó az ördögbe! Hát hogyhogy?! Drága Annamari, ha tegnap erről minket felvilágosít!
ANNAMARI	Nem tudtam, hogy ma jön. Azt se tudtam, hogy valaha foglalni fognak nálam.
VANCSURA	Kidobálja a hivatalos értesítéseket, meg se nézi, mi van bennük, ő mondta.
ANNAMARI	Édes fiam, én csak a privát leveleket veszem át, azokból is főleg a szerelmes leveleket. A többinek nincs értelme.
FRÍDHOF	Jó napot, fiatalember.
VANCSURA	Napot.
	(Csönd)
FRÍDHOF	(örömmel) Zoltánffy, akkor ez ma tárgytalan.
ZOLTÁNFFY	Mondja, maga hatósági ember... mennyi időt vesz igénybe a maga itteni ténykedése?
VANCSURA	Hát azt előre ugye nem lehet tudni... 
FRÍDHOF	Annamari, mennyi a tartozásod?
VANCSURA	Negyvennégyezer forint, itt van, a végzés, tetszik tudni a bácsiknak, mi az a bírósági végzés?
	(Kis csönd)
ZOLTÁNFFY	(FRÍDHOFra néz) Negyvennégyezer?
FRÍDHOF	(körülnéz) Te Annamari... van neked egyáltalán áramod?
ANNAMARI	Áramom, az nincs nekem.
FRÍDHOF	Mióta?!
ANNAMARI	Egy ideje.
FRÍDHOF	De mért nem szóltál, az ég áldjon meg!
ZOLTÁNFFY	Összedobtuk volna, drága Annamari, miért nem szólt?!
ANNAMARI	Nem hiányzik.
VANCSURA	Azt mondja a néni, még tévéje sincs... És ezt én higgyem el.
ZOLTÁNFFY	Néni? Ki az?
VANCSURA	Hát a néni.
ZOLTÁNFFY	Mit mond, maga hivatalos ember?
VANCSURA	Kérem?
ZOLTÁNFFY	Néni?!
FRÍDHOF	Zoltánffy, moderáld magad.
ZOLTÁNFFY	Néni!? Tudja, ki ez az asszony?! Tudja? Nem tudja! Ez az asszony Magyarország leggyönyörűbb asszonya!
VANCSURA	(röhög) Hát ahogy így elnézem... 
ZOLTÁNFFY	Milyen hangot használ maga?!
FRÍDHOF	Zoltánffy! 
ZOLTÁNFFY	Ó, ha lenne kardom!
FRÍDHOF	Zoltánffy!
	(Csönd)
VANCSURA	Mit mond, fater?
FRÍDHOF	Fiatalember! Mi nem tudtuk, hogy Annamarinak tartozása van... De összedobjuk... 
ANNAMARI	Eszetekbe ne jusson!
FRÍDHOF	Dehát kikapcsolták nálad az áramot!
ANNAMARI	Fizettem, amíg annyira fel nem emelték, hogy úgy döntöttem, nem fizetem többé. Ez elvi kérdés. A közös költséget sem fizetem, a közös képviselő erőszakos, sumák állat, egy tipikus nyilas-bolsi, elsikkasztja a felújítási alapot... De a banknak a részleteket törlesztem, nehogy már elvegyék a lakást, mert a kölcsönnel jelzálogot szereztek rá... és a telefont is fizetem... Arra szükségem van... Nehogy összedobjátok azt a nyavalyás 44 ezret! Hajtsanak végre, kit érdekel! Csak a könyveimet ne vigyék el.
FRÍDHOF	Gyertya a csillárban... 
ZOLTÁNFFY	Petróleumlámpa!
ANNAMARI	Eleinte nem tudtam, hol lehet petróleumot szerezni, de most már tudom.
ZOLTÁNFFY	Az büdös.
ANNAMARI	A háborúban is azzal világítottunk, ötvenhatban is... 
ZOLTÁNFFY	Akkor is büdös volt.
ANNAMARI	Mit isztok?
FRÍDHOF	Semmit.
ANNAMARI	Hozattam whiskyt, konyakot - a legjobbat... 
FRÍDHOF	Most nem iszunk.
ZOLTÁNFFY	Nem iszunk.
VANCSURA	Én nem értem a nénit, drága italokat vesz, és közben nem fizet!
ZOLTÁNFFY	Kálmánék még nem jöttek?
ANNAMARI	Nem.
ZOLTÁNFFY	Csak nem fognak késni?
ANNAMARI	Egyáltalán, mi ez az egész?
FRÍDHOF	Figyeljen ide, fiatalember. Most nincs nálunk annyi pénz, de estére biztosan lesz. 
ANNAMARI	Frídhof! Megmondtam, hogy nem fizetek! Ez elvi kérdés! És ti sem fogtok helyettem fizetni!
ZOLTÁNFFY	Frídhof, szerintem tiszteletben kell tartanunk Annamari méltóságát.
FRÍDHOF	Annamari, adj egy cigarettát. Leszoktam hat éve, úgyhogy nincs nálam... 
	(ANNAMARI cigarettával kínálja, FRÍDHOF rágyújt.)
	(Csönd)
ANNAMARI	Fiatalember, igyekezzék.
ZOLTÁNFFY	Mit fürkészi a falakat, handlé úr? Széfet keres?
ANNAMARI	Az értékes festmények helyét keresi... 
VANCSURA	Én nem vagyok handlé!
ZOLTÁNFFY	Bocsánat. Akkor vigéc.
VANCSURA	Hogy mi?
ZOLTÁNFFY	Vigéc.
VANCSURA	Az mi?
ZOLTÁNFFY	Az olyan, mint a handlé, csak pont magára hasonlít.
FRÍDHOF	Hagyd békén, elég bajt csináltál már.
ZOLTÁNFFY	Frídhof, vond vissza. 
FRÍDHOF	Jó, visszavonom.
ANNAMARI	Mi bajotok van nektek?
FRÍDHOF	Fiatalember, a vigéc kereskedő, tudja, az utcán árult, be-becsöngetett a lakásokba, a járókelőket németül köszöntötte hajdanán, ilyesformán: Wie geht’s Ihnen, vagyis: Hogy van; innét ragadt rá a név... 
ZOLTÁNFFY	Csak nem fogsz ennek németleckét adni?
FRÍDHOF	Jó, nem fogok. (idegesen szívja a cigarettát)
ZOLTÁNFFY	Frídhof, figyelem: Honderű!
	(ANNAMARI és FRÍDHOF elneveti magát, aztán ZOLTÁNFFY is nagyot nevet)
VANCSURA	Maguk rajtam röhögnek?
ZOLTÁNFFY	Vigéc urat úgy hívják, hogy Honderű?
VANCSURA	Honderű? Nem úgy hívnak... 
ZOLTÁNFFY	Akkor miből következtet arra, hogy magán nevettünk?
VANCSURA	Mi az, hogy Honderű?
ZOLTÁNFFY	Frídhof, ez az állami ember nem tudja, mi az, hogy Honderű.
FRÍDHOF	Volt egy magyar gróf, kedves fiatalember, Széchenyi István nevezetű, és ő a múlt század közepi Pest-Budát szerette volna Honderűnek elnevezni... 
ZOLTÁNFFY	Csak aztán felhívták a figyelmét... (nevet)
FRÍDHOF	Ez a szó franciául úgy hangzik, hogy “az utca szégyene”, honte de rue, úgyhogy Széchenyi gróf elállt az ötlettől, így lett a város neve Budapest.
	(Csönd)
VANCSURA	Mi olyan röhejes akkor?
	(ANNAMARI, FRÍDHOF, ZOLTÁNFFY nevet)
VANCSURA	Nem lesz jó, ha a munkámat akadályozzák. Az ennek a legszebb magyar néninek baromira nem lesz jó.
ZOLTÁNFFY	Jól hallom, Frídhof, amit hallok, azzal a maradék fél fülemmel?
FRÍDHOF	Fiatalember. Felteszem, maga most mint becsüs működik, és aztán felvesz egy jegyzőkönyvet. Hát vegye fel. Aztán mi a pénzt elvisszük a megfelelő helyre, hiába tiltakozik Annamari, és árverés már nem lesz. 
ANNAMARI	Én ezt a nyavalyás 44 ezret ki tudnám fizetni. Az unokám évek óta havi száz márkát küld nekem, és én abból nem költöttem el egyetlen fillért sem. 
FRÍDHOF	Hány éve küldi az unokád?
ANNAMARI	Nyolcvannyolcban járt Magyarországon először és utoljára, úgyhogy azóta.
FRÍDHOF	Kilenc éve?
ANNAMARI	Kilenc éve.
VANCSURA	Dehát az egy csomó pénz! Kamattal együtt, tessék várni... 
ANNAMARI	Csak nem képzeli, hogy bankba teszem?
VANCSURA	Mért nem? 
ANNAMARI	Egy ilyen országban?!
ZOLTÁNFFY	Handlé úr csak nem bankban tartja a megtakarított pénzecskéjét?!
VANCSURA	Persze, hogy bankban... 
ZOLTÁNFFY	O, sancta simplicitas! Itt nemzedék nemzedéktől soha nem tanul! Á, a boldogtalan handlé úr még nem tudja, milyen országban él. De megnyugtathatom, majd megtudja egyszer. Garantálom a handlé úrnak, lesz itt még államosítás, lesz itt még társbérlet, lesz kenyérjegy meg internálás meg román-szerb megszállás... 
VANCSURA	Dehát az kamatos kamattal sokkal több lenne mára! ... (számológépet vesz elő) Így csak a csúszó leértékelést tetszik kivédeni... (ütögeti a gépecskét) 10.800 márka! Több, mint egy millió forint! Tessék várni, kiszámolom... csak az évi kamatokból meglenne a néni havi rezsije, villannyal, gázzal együtt... körülbelül havi 12 ezer, csak a kamatokból!!!! 
ANNAMARI	Több. Havi 18 ezer, ha lekötném... 
VANCSURA	Dehát akkor mi ez a 44 ezer a néninek?! És ha itt van elrejtve, akkor át tetszik nekem adni 410 márkát körülbelül, de pontosan is kiszámolhatom, és akkor nem kell foglalni!
ANNAMARI	Ahhoz a pénzhez én nem nyúlok, azt nem én kerestem, abból lesz az unokám hozománya. Pont olyan hebrencs lány, mint én voltam, ami pénze éppen van, azt elszórja. Kivéve ezt a havi száz márkát. Én vagyok a bankja. Kamatot nem tudok felszámolni neki, de majd így is vehet belőle egy szép kelengyét.
VANCSURA	Hát én ezt nem értem... 
ZOLTÁNFFY	Frídhof, Annamarinak igazsága vagyon. Nem fizetünk helyette. Szép ez a csillár, így tele gyertyával, nekem tetszik. És a petróleum illata is tetszik. Otthonos. A háborúra emlékeztet, a nagy orosz télre emlékeztet, a mínusz húsz fokos áldott fedezékre emlékeztet, mikor odakint mínusz negyven volt, az ötvenes évekre emlékeztet, a kitelepítésre emlékeztet, kifejezetten heimlich. Meleg érzés támad tőle az embernek a szíve tájékán.
FRÍDHOF	Mégis költőnek kellett volna menned, Zoltánffy. - Annamari, adjál még egy cigarettát. (Megkapja, rágyújt)
VANCSURA	Mondja, fater, akkor én most foglaljak, vagy ne foglaljak?
ZOLTÁNFFY	Ha én vagyok a fater, handlé úr, akkor foglaljon.
VANCSURA	Nem vagyok handlé.
ZOLTÁNFFY	Akkor vigéc. Végezze a kötelességét, vigéc úr.
	(VANCSURA gyanakodva néz rájuk, aztán a pianínóhoz megy, nézegeti.)
ANNAMARI	Üljetek le, fiúk. Tényleg nem isztok?
FRÍDHOF	Most nem.
ZOLTÁNFFY	Egy kávét azért szabad, nem?
FRÍDHOF	Csak ne legyen túl erős. - Úgyis fel fog menni a vérnyomásod, nehogy aztán agyvérzést kapjál itt nekem.
ANNAMARI	Gyönge kávét csináljak?
ZOLTÁNFFY	Gyönge kávét kérünk, nagyságos asszonyom.
ANNAMARI	Frídhof, mi ez a vérnyomás?
FRÍDHOF	Ha a fiatalember végez... 
ANNAMARI	Ti tudjátok. Mindig őrültek voltatok.
ZOLTÁNFFY	Ezért vagyunk olyan helyesek.
	(ANNAMARI kimegy. FRÍDHOF és ZOLTÁNFFY leül a két fotelba, némán nézik VANCSURA ténykedését.)

3. jelenet
ZOLTÁNFFY	Rég itt kéne lenniük. A Kálmán nem szokott késni. Idióta, de késni nem szokott.
FRÍDHOF	Jobb lenne, ha el se jönnének.
ZOLTÁNFFY	Frídhof, ez kérlek nem volt auzgetippelt lovagias megnyilatkozás.
	(FRÍDHOF hallgat.) Na és hogy vagytok? A fiad?
FRÍDHOF	Jövőre fog érettségizni.
ZOLTÁNFFY	Kedves nejed?
FRÍDHOF	Könyvelői tanfolyamra jár... utánam nem sok özvegyi nyugdíjat fog kapni, legyen egy jó szakma a kezében.
ZOLTÁNFFY	Hány éves is most?
FRÍDHOF	Negyvenhét.
ZOLTÁNFFY	Már ilyen öreg?! Amikor te száznyolcvanhárom éves leszel, ő száznegyvenhét... egy vén banya! Ideje lecserélned egy fiatalabbra.
FRÍDHOF	Nekem is eszembe jutott.
ZOLTÁNFFY	Na és megcsal?
FRÍDHOF	Ha van esze!? Okos nő. Nem mindegy? Szeret.
ZOLTÁNFFY	A kóros beképzeltségen kívül mid van még neked, Altzheimer-kórod?
FRÍDHOF	Á, csak reuma, meszesedés, hallásromlás, gerincsérv, érszűkület, cukorbaj, na meg gyógyíthatatlanul progrediáló kopaszodás... Hát neked?
ZOLTÁNFFY	Énnekem, kérlek? Hát a süketség... a vakság... Meg ez meg az... Te írtál föl nekem tegnap millió gyógyszert, nem? Nem is emlékszel rá? Senilitas delectat... (FRÍDHOF nevet) Már csak három perc alatt úszom a százat... 
FRÍDHOF	Gyorson?
ZOLTÁNFFY	Háton. A gerincem miatt. És már csak egy kilométert futok másodnaponta... A tenisz még menne, dehát a partnerek... Se szó, se beszéd, egyik hétről a másikra kinyiffannak... Evezni is csak módjával, a hályogműtétem óta... 
FRÍDHOF	(bólogat) Hályogműtét után gyakori a retinaleválás. Kirándulni jársz még?
ZOLTÁNFFY	Turisztikázom, kérlek, havonta egyszer. Kimegyünk a hegyekbe a fiatalokkal, és begyűjtjük a szemetet.
FRÍDHOF	Fölszeditek az egyik csúcson, és lerakjátok a másikon... 
ZOLTÁNFFY	(nevet) Hát igen, elég sziszifuszi... .
FRÍDHOF	Feljöhetnél egyszer... 
ZOLTÁNFFY	Te is eljöhetnél... A nejedet ne hozzad, mert elcsábítom... Bár egy kicsit öregecske... 
FRÍDHOF	Előtte majd felírok neked búgatóport... 
	(VANCSURA a fésülködőasztalnál az öregekre figyel, vigyorog)
ZOLTÁNFFY	Maga mit bámul, handlé úr?
	(VANCSURA a fésülködőasztal felé fordul, a fiókjait húzogatja)
VANCSURA	(mormol) Lötyög a gombja... 
FRÍDHOF	Zoltánffy... Nekem ez a dolog nem tetszik. Ezt már tegnap is mondtam.
ZOLTÁNFFY	Emlékszem, kérlek, hogy mondtad. Nekem jó a memóriám. Fel tudom mondani az összes Cicero-beszédet. Quousque tandem abutere Catilina patientia nostra... Quamdiu furor iste tuus nos eludet... 
FRÍDHOF	Ne! 
ZOLTÁNFFY	Akkor alea iacta est.
FRÍDHOF	Meg vagytok ti őrülve. Azt reméltem, mára elmúlik a dühöd... 
ZOLTÁNFFY	Negyven éve azt tanácsoltad, hogy vigyázzak, mert kolerikus alkat vagyok. Én vigyáztam, és nem is kaptam agyvérzést. Infarktust is mindössze kettőt, és egyik se volt hátsófali. Arról nem tehetek, hogy kilyukadt a dobhártyám és leszakadt a retinám, és forrasztópákával kellett visszaszögecselni. Azok nem pszichoszomatikus dolgok.
FRÍDHOF	Minden pszichoszomatikus. A halál is.
ZOLTÁNFFY	Mit hallok! 
FRÍDHOF	Meghal a pszichéd is, meg a szómád is, ráadásul egyszerre. Ha ez nem pszichoszomatikus, akkor semmi sem az.
ZOLTÁNFFY	(nevet) Frídhof, te hülye vagy. (VANCSURÁhoz) Mondtam már, handlé úr, hogy ne bámuljon, hanem végezze a dolgát!
VANCSURA	A bácsinak orvosnak tetszik lenni?
ZOLTÁNFFY	Hallod ezt a tősgyökeres szózatot, Frídhof?
FRÍDHOF	Igen, orvos vagyok.
VANCSURA	Én mondok a doktor úrnak valamit. Itt van ez a fésülködőasztal, például. Én ezt felbecsülöm, rendes áron. Mondjuk... húszezerért. Meg itt van a pianínó, nem egy márkás darab, de az legyen huszonnégy. Mi? És a doktor úr leperkál nekem negyvennégyezret, mi az egy doktor úrnak, és akkor kalap. A néni kap egy foglalási jegyzőkönyvet, ő azt hiszi, le van foglalva, de mert a doktor úr kifizette, sose jönnek érte a szállítók... És kész vagyunk. Én ugye megkapnám a bruttóból a százalékot, hivatalosan. Tehát én marha rosszul járok ezzel, amit mondok... De én egy emberséges pali vagyok. Ha a néni nem akarja, akkor amíg kint van, csak tessék sietni. Tőlem nem tudja meg. Én kiállítom a jegyzőkönyvet, és a néni aláírja, és kalap. Nekem még van tizenöt ügyem mára, én nem érek rá gatyázni.
	(Csönd)
ZOLTÁNFFY	Hallod ezt, Frídhof? Még egy lovagias ügy!
	(Csönd)
FRÍDHOF	Honderű.
	(ZOLTÁNFFY nevet. Csönd)
VANCSURA	Maga mit röhög? Rajtam röhög?
ZOLTÁNFFY	Ó, dehogy, handlé úr. Maga nem tudhatja, hogy a doktor úr egykor szegénységi fogadalmat tett... a doktor úrnak sose volt egy fillérje se... és nemcsak szegénységi fogadalmat tett, hanem szüzességi fogadalmat is, és be is tartotta harminc évig... 
FRÍDHOF	(élesen) Zoltánffy!
	(Csönd)
ZOLTÁNFFY	Bocsánatot kérek. Hülye állat vagyok. - Maga végezze a dolgát, handlé úr, amíg szépen mondom!
VANCSURA	Szép kis rokonok maguk!
FRÍDHOF	Nem vagyunk mi testvérek!
VANCSURA	A néni rokonai, nem?
ZOLTÁNFFY	Annál mi sokkal többek vagyunk. A barátai vagyunk! 
	(VANCSURA a fejét csóválja, visszafordul a fésülködőasztal felé)
FRÍDHOF	Hova rakta Annamari a cigarettát?
ZOLTÁNFFY	A dohányzás, kérlek, árt az egészségnek. 
FRÍDHOF	Most hallom először.
	(VANCSURA a csillárt kezdi tanulmányozni.)
ZOLTÁNFFY	Nem hiszem, hogy Annamarinak lenne megfelelő magasságú létrája... De mi majd bakot tartunk a vigéc úrnak, hogy közelebbről felbecsülhesse a gyertyák állagát, hőértékét és miegymását, már ami a gyertyáknak általánosan szokott lenni.
VANCSURA	Nincs neki létrája? Akkor hogy bírta meggyújtani?
ZOLTÁNFFY	Tudja, régen az operaházakban hatalmas, többszáz karú, gyertyás csillárokkal világítottak. Azokat is meg kellett gyújtani valahogy. És elmés emberek kitalálták, hogy egy emelő segítségével a csillárt fel lehet kurblizni a mennyezetre, és le lehet kurblizni a földszintre. Érti? Magának csak a kurblit kell megtalálnia, vigéc úr. 
VANCSURA	Kurblit?
FRÍDHOF	El van rejtve valahol a falban.
VANCSURA	A kurbli?
FRÍDHOF	A kurbli, természetesen. Az ilyen kurbli sok százezret ér, mert ritkaság.
	(Csönd. FRÍDHOF és ZOLTÁNFFY igen komolyan néz VANCSURÁra, aki nem tudja, higgyen-e nekik. Csönd.)
ZOLTÁNFFY	(komolyan) Honderű.
FRÍDHOF	(komolyan) Honderű.
VANCSURA	(kifakad) Mi az isten az a honderű?
ZOLTÁNFFY	Már mondtuk, handlé úr: Budapest neve, másképpen.
	(Csönd)
FRÍDHOF	Te Zoltánffy, az valóban érdekes kérdés, mennyit ér az a fésülködőasztal. Nem?
ZOLTÁNFFY	Mire célzol, Frídhof?
FRÍDHOF	Szerintem a fiatalember nem mondott tisztességtelen árat. A piacon, gondolom, megadnak érte vagy harmincezret.
VANCSURA	Annyit nem, de huszonötöt igen... Nem vágom át magukat, tényleg!
FRÍDHOF	(Nem figyel VANCSURÁra) Csakhogy, mint tudjuk, a piaci érték sok szubjektív érték eredője. Objektív érték, nemdebár, nincs is. Mármost szerintem az a fésülködőasztal sokkal többet ér, mint húszezer forint... .
VANCSURA	Mondom, huszonötezret megér... 

4. jelenet
	(Bejön ANNAMARI, kezében tálca, azon kávé, csészék, poharak, megáll)
FRÍDHOF	Tekintve, hogy a fésülködőasztal Annamarié, legalább kétszázezret ér.
ZOLTÁNFFY	Megér az négyszázezret is, éppen mivel Annamarié.
	(ANNAMARI elmosolyodik)
VANCSURA	Na ne tessenek velem!... 
FRÍDHOF	A fiatalember nincs tisztában azzal, hogy valójában egyetlen átszellemítetlen tárgy sincs az ember környezetében.
ZOLTÁNFFY	Fogalma sincs róla.
FRÍDHOF	Fiatalember! Tartanak egy árverést mondjuk Londonban vagy New Yorkban, és a tárgyak között akad egy közönséges tonett-szék, amely azonban valaha Beniamino Giglié volt, vagy Toscaninié. Maga mennyire becsülné fel azt a széket?
VANCSURA	Kicsodáké? 
ZOLTÁNFFY	Gigli. Toscanini.
VANCSURA	Azok kicsodák?
ZOLTÁNFFY	Honderű... .
FRÍDHOF	Mondjuk az a szék Michael Jacksoné. - A fiam szokta hallgatni, rémes. - Mennyire becsülné maga azt a széket?
VANCSURA	Hát az egy vagyon lenne.
FRÍDHOF	Na látja. Ez a fésülködőasztalka Annamarié. Elfogadom Zoltánffy úr becslését, hogy emiatt négyszázezer forintot ér. De az is lehet, hogy még ennél is többet.
ZOLTÁNFFY	Megér az egy milliót is!
FRÍDHOF	Reális. Akkor az a lötyögő fiókgomb, a fésülködőasztalka egyik fiókján, egymagában bőven fedezi Annamari tartozását. Nem nyilatkozhatom ugyan Annamari nevében, de szerintem belemegy, hogy maga azzal a lötyögő fiókgombbal a kezében diadalmasan távozzék, fiatalember.
	(Csönd. VANCSURA értetlenül bámul. ANNAMARI nevet és az asztalkára teszi a tálcát.)
VANCSURA	Most mit tetszik szólni!
ANNAMARI	Ezek már csak ilyen lurkók, aranyom. - Magának is hoztam kávét, cukrot meg tejet maga tegyen bele. - Én már sokszor gondoltam, feladok egy hirdetést, hogy “zöldövezeti lakásomat csöndes környéken eladom”... 
VANCSURA	Zöldövezeti? Csöndes? Ebben a kerületben?
ANNAMARI	(Feláll, elhúzza a függönyt) Tekintse meg a kilátást, fiatalember.
	(VANCSURA feláll, az ablakhoz megy, kinéz) Mit lát?
VANCSURA	Hát egy tűzfalat. Ja hogy ezért kell nappal is világítani!
ANNAMARI	Ide sose süt be a nap. Csak a cselédszobába, délután, félórára. 
VANCSURA	Cselédszoba is van?
ANNAMARI	Ott halmoztam fel a húsz kiló aranyékszert. - Ez volt a cselédtraktus, mielőtt leválasztották. Szemben volt egy üres telek, mert láncosbomba érte azt a házat, aztán a hetvenes években ideépítették az irodaházat, a tűzfala elvette a kilátást. Na, eltelt egy-két év, már kezdett mállani a vakolat az új tűzfalon, amikor észlelem, hogy a repedésekben fák kezdenek nőni... Ecetfák. Látja? (VANCSURA bólint.) Nyomorult kis ecetfák, igénytelenek - de a levelük zöld. Azóta megnőttek, és én az ecetfák lombjára látok. És amióta itt van a tűzfal, nem hallatszik be semmi, még a bűz se jön be. Csöndes, zöldövezeti a lakás, vagy sem?
	(FRÍDHOF és ZOLTÁNFFY nevet. Töltenek a kávéból. VANCSURA is az asztalkához megy, de a két fotel foglalt. ANNAMARI a zongoraszéket az asztalkához húzza, leül. VANCSURA áll.)
FRÍDHOF	Az ecetfát is vegye leltárba, fiatalember.
ZOLTÁNFFY	Bólogat, bólogat az ecetfa lombja... 
VANCSURA	(mogorván) Milyen vicceseknek tetszenek lenni.
ANNAMARI	Nyáron késő délelőtt fél órán át egészen különösek a fények - az ecetfák lombja olyankor halványlila. Gyönyörű. Főleg a vakolathibák rajzolatával mint háttérrel együtt. Azt a fél órát nyaranta sose mulasztom el. - Édes fiam, húzza ide azt a puffot, üljön már le, kihűl a kávéja!
	(VANCSURA odahúzza a puffot, leül, tölt magának. Csönd.)
ANNAMARI	Képzeljétek, ez a kedves fiatalember azt hitte, mérget akarok tölteni a kávéjába... 
	(ZOLTÁNFFY majd megfullad a nevetéstől, FRÍDHOF is cikákol egy kicsit, VANCSURA sértetten hallgat)
ZOLTÁNFFY	Honderű! Honderű!
ANNAMARI	Ugye megbocsátja? Figyelmeztettem magát, hogy el fogom mesélni... 
ZOLTÁNFFY	Drága Annamari, én mindig sejtettem, hogy magában egy Lucretia Borgia rejlik... A szemének a babonás színe, az orrának a merész hajlása, a fülcimpájának a nemes íve mind-mind kékvérű Borgiára vall! 
FRÍDHOF	De pont kávéba?! Az fantáziátlan. Már megbocsáss, Annamari, de tőled eredetiséget vár az ember.
VANCSURA	Mért, engem bottal, konyhakéssel, mankóval szoktak fogadni... pitbullt uszítanak rám... ez nem olyan nevetséges! Mikor én a munkámat végzem! De veszélyességi pótlékot, azt persze nem kapunk!
FRÍDHOF	Tahókardia. A bunkokrácia foglalkozási betegsége.
ZOLTÁNFFY	A bunkócskák, a drá-á-ágák.
	(ANNAMARI és ZOLTÁNFFY nevet. Csöngetnek. ANNAMARI feláll.)
ANNAMARI	Na végre. (kimegy)
VANCSURA	Mi az, még jönnek? Olyan vén szivarok, mint maguk? A temetők meg üresek?
	(Kis csönd, FRÍDHOF int ZOLTÁNFFYnak, aki összeszorítja a száját.)
FRÍDHOF	Olyanok jönnek. Még ketten. 
ZOLTÁNFFY	Minket az utolsó békeévben ütöttek össze, de már az első háborúba születtünk bele... és azóta isten tudja, miért, de egyhuzamban élünk... 
FRÍDHOF	(nevet) Tudja, fiatalember, a praxisom legmélyebb tapasztalata, hogy öreg ember soká él.
	(ZOLTÁNFFY nevet)

5. jelenet
	(Ajtónyitás hangja.)
PUKÁNSZKY hangja	Itt vannak már?
ANNAMARI hangja	Itt vannak.
PUKÁNSZKY hangja	Szia.
ANNAMARI hangja	Szia.
	(Bejön ANNAMARI és PUKÁNSZKY, aki szintén 82-83 éves lehet, és ő is elegánsan van öltözve. PUKÁNSZKY egyik kezében hatalmas hajókoffer, de könnyedén hozza, másik kezében nagy csokor virág. PUKÁNSZKY megáll, leteszi a koffert)
PUKÁNSZKY	Helyettem kis virág... 
ANNAMARI	(elveszi a virágot) Timeo Danaos et dona ferentes... 
	(FRÍDHOF, ZOLTÁNFFY ÉS PUKÁNSZKY nevet)
PUKÁNSZKY	Labor omnia vincit... 
ANNAMARI	Negyven éve nem vettél nekem virágot.
PUKÁNSZKY	Már negyven éve? Milyen szemét vagyok. (a többiekhez) Szervusztok. Mi az, a Kálmán nincs itt?
FRÍDHOF	Szervusz. Nincs itt. Úgy volt, hogy együtt jöttök, nem?
PUKÁNSZKY	Úgy volt. Ott várom a sarkon egy órája. Azt hittem, elfelejtette, és rögtön idejött. A marha. Mindig egy marha volt... De akkor hol van?
FRÍDHOF	Honnét tudjam?
PUKÁNSZKY	Ez az ürge meg kicsoda?
FRÍDHOF	Végrehajtó. Éppen foglal.
PUKÁNSZKY	Pont ma?!
FRÍDHOF	Pont ma. Úgyhogy én azt hiszem, a mai nap ezért nem is alkalmas... 
PUKÁNSZKY	Majd a végrehajtó szépen távozik. Frídhof, légy szíves, kérdezd meg Zoltánffytól, szerinte alkalmas-e.
	(Csönd)
PUKÁNSZKY	Frídhof!
FRÍDHOF	Zoltánffy, a Pukánszky azt kérdezi, szerinted ma alkalmas-e.
ZOLTÁNFFY	Frídhof, mondd meg a Pukánszkynak, hogy nekem alkalmas.
	(Csönd)
PUKÁNSZKY	Frídhof!
FRÍDHOF	Zoltánffy azt mondja, hogy neki alkalmas.
PUKÁNSZKY	Nahát akkor. (leül ANNAMARI helyére)
ANNAMARI	Mi az, ti nem vagytok beszélő viszonyban?
	(Csönd.)
PUKÁNSZKY	Hoznál nekem egy csészét?
ANNAMARI	Máris ugrom, szívem. Szaladok, boldogságom.
	(VANCSURA értetlenül bámul. ANNAMARI kimegy. Csönd.)
PUKÁNSZKY	Ott várom a sarkon, tévedés kizárva, még ő kérte, hogy ott találkozzunk!... 
ZOLTÁNFFY	Frídhof, kérdezd meg a Pukánszkytól, hogy elhozta-e.
FRÍDHOF	Pukánszky, a Zoltánffy azt kérdezi, hogy elhoztad-e.
PUKÁNSZKY	Frídhof, mondd meg a Zoltánffynak, hogy elhoztam.
FRÍDHOF	Azt mondja, hogy elhozta.
	(Csönd. ANNAMARI hozza a csészét meg egy vázát vízzel, benne a csokorral, leteszi a csészét az asztalra, a vázát a pianínóra állítja.)
PUKÁNSZKY	Nálad nincs villany?
FRÍDHOF	Se gáz, se villany. Kikapcsolták.
PUKÁNSZKY	Akkor a kávét mivel főzted?
ANNAMARI	Spiritusz-kockával. Van egy hódolóm a boltban. 
ZOLTÁNFFY	Ne tegyen féltékennyé, drága Annamari!
	(ANNAMARI nevet. PUKÁNSZKY feláll, kifelé indul)
ZOLTÁNFFY	Frídhof, kérdezd meg a Pukánszkyt, most hova megy.
FRÍDHOF	Hova mégy, Pukánszky?
PUKÁNSZKY	A konyhába, hokedliért.
FRÍDHOF	A konyhába megy, hokedliért.
ZOLTÁNFFY	Mondd meg neki, hogy a csészét is behozhatta volna ő maga, micsoda dolog Annamarit ugráltatni.
FRÍDHOF	Azt mondja a Zoltánffy, a csészét is behozhattad volna, nem szép, hogy Annamarit ugráltatod.
PUKÁNSZKY	Mondd meg a Zoltánffynak, hogy ezt a kérdését a különleges körülményekre való tekintettel válasz nélkül hagyom, különben a képére másznék. (kimegy)
FRÍDHOF	Erre nem hajlandó válaszolni.
ZOLTÁNFFY	Csak ennyit mondott?
FRÍDHOF	Csak ennyit.
	(Csönd)
ANNAMARI	(leül a fotelba) Mi ez, valami fogadalom, hogy csak tolmács útján érintkeznek egymással?
ZOLTÁNFFY	Olyasmi... 
ANNAMARI	(VANCSURÁhoz) Ezek ilyen fiúk, tudja. Egyszer ők ketten elhatározták, hogy azontúl magázódni fognak, és aki tévesztett, fizetett tíz pengőt. 
ZOLTÁNFFY	Ötvenöt éve, és évekig tartott... Speciel én nyertem, legalább kétszáz pengővel vertem a Pukánszkyt... bár akkor már millpengőben számoltunk... 
	(FRÍDHOF és ANNAMARI nevet)
FRÍDHOF	Na és mit vettél rajta?
ZOLTÁNFFY	Semmit, kérlek, mert bejött a forint... 
	(ANNAMARI és FRÍDHOF nevet. Bejön PUKÁNSZKY a hokedlivel, az asztalnál leteszi, ráül.)
VANCSURA	A bácsik ilyen régen tetszik ismerni egymást?
FRÍDHOF	Együtt jártunk gimnáziumba. Tíz éves korunktól tizennyolc éves korunkig... Az nagy idő... Főleg, ha bennlakásos... Gyerekkortól felnőttkorig... nyolc éven át közös dormitóriumban... 
PUKÁNSZKY	Akkor egy tizennyolc éves ember felnőtt volt, nem úgy, mint ma... 
ZOLTÁNFFY	Mi négyen maradtunk meg az osztályból.
PUKÁNSZKY	Bambini di Budapest.
VANCSURA	A néni is abba az osztályba járt?
	(ANNAMARI, FRÍDHOF, PUKÁNSZKY nevet)
PUKÁNSZKY	Honderű!
	(Erre még ZOLTÁNFFY is nevet)
VANCSURA	(idegesen) Ez is honderűzik!
FRÍDHOF	Mi tiszta fiú osztályba jártunk... vagy hetven fiú... 
VANCSURA	Egy osztályban?
FRÍDHOF	Egy osztályban. Akkoriban még nem kellett fegyelmezniük a tanároknak... Minden diák boldog volt, ha bekerülhetett... 
PUKÁNSZKY	Még csak az kellett volna, hogy lányok is járjanak! Tönkretették volna a színvonalat! Nekünk még paptanáraink voltak, szerzetesek!... 
FRÍDHOF	Szóval nem Annamari a negyedik, hanem a Kálmán, aki késik... 
VANCSURA	Melyik gimibe tetszettek járni?
FRÍDHOF	A ciszterekhez. Később József Attila lett belőle, most megint Szent Imre, ha jól tudom... 
ZOLTÁNFFY	Mi voltunk a második legjobb gimnázium Budapesten! Rögtön a piaristák után! Tudja, ki mindenki járt oda?! Például a Várkonyi Zoltán... felettünk járt pár évvel, minden ünnepségen ő szavalt, és nyolcadikos korában megnyerte az országos magyar versenyt... Utálta is az egész iskola... 
PUKÁNSZKY	Frídhof, mondd meg a Zoltánffynak, hogy csak második lett... 
FRÍDHOF	Csak második lett.
ZOLTÁNFFY	Mindegy. Én felléptem vele, mi színdarabokban is játszottunk, meg operákban, a Rajeczky Benjamin tanította be... apród voltam... 
PUKÁNSZKY	Én is játszottam benne, én nyitottam ajtót a Várkonyinak!
VANCSURA	Az kicsoda, akiről beszélni tetszik?
	(Csönd)
ANNAMARI	Maga nem tudja, ki volt Várkonyi Zoltán?
VANCSURA	Hát nem... 
ANNAMARI	Színész, meg rendező... 
	(Csönd)
ZOLTÁNFFY	Tízegynéhány évvel utánunk odajárt a Latinovits, arról se hallott?
VANCSURA	Az a színész, aki vonat alá ugrott.
FRÍDHOF	Oda járt a Rősler Endre, az operaénekes... a Wehner Tibor, a zenész... a Walkó György, az irodalmár... a Lékai László, aki ma bíboros érsek... 
PUKÁNSZKY	Odajárt a Staud Géza... 
VANCSURA	Kicsoda?
PUKÁNSZKY	Staud Géza! Színháztörténész! Így se ugrik be?
VANCSURA	Hát nem... 
	(Csönd)
ZOLTÁNFFY	A Staud Géza tartotta a magasugrás rekordját évekig... 
FRÍDHOF	Harminckettőig.
ZOLTÁNFFY	Már huszonnégyben ugrott 160-at!
FRÍDHOF	Mi még ollózva ugrottunk magasat.
ZOLTÁNFFY	Mi voltunk a jövendő magyar elitje... 
PUKÁNSZKY	(nevet) A keresztény középosztály... A Bitter Illés volt a diri, egy igazi címzetes clairvaux-i apát!
ZOLTÁNFFY	Amikor az új épületbe költöztünk, 29-ben, mert addig a Váli utcába jártunk, akkor maga Horthy Miklós jött az avatásra... 
FRÍDHOF	Meg a Klebelsberg Kuno... 
PUKÁNSZKY	Meg a teljes püspöki kar... a Werner Adolf, a zirci főapát... Ott volt a Sipőcz Jenő, a polgármester... 
FRÍDHOF	Mi álltunk sorfalat, mint kiscserkészek... Ott vonult el a Kormányzó Úr... Ilyen közel voltam hozzá, mint most magához! Bizony ám!... A Krantz Tibi mondta az ünnepi verset, ő maga írta... 
ZOLTÁNFFY	“El nem felejtjük a szent ezerévet,
A történelem bármit is akar,
Szent Imre földjén nem lesz egyéb élet,
Nem lesz itt más, mint keresztény s magyar!”
	(Csönd)
FRÍDHOF	Te erre így emlékszel?
ZOLTÁNFFY	“Ex scholis omnis nostra salus, omnis felicitas, divitiae omnes ac splendor constansque stabilitas...” Ez volt az avatási felirat.
FRÍDHOF	Szép.
ZOLTÁNFFY	Non scholae, sed vitae discimus... Handlé úr netalán azt se tudja, ki volt Szent Imre.
VANCSURA	Hát valami szent... 
ZOLTÁNFFY	Legalább sejti, milyen nemzetiségű volt?
ANNAMARI	Ne bántsa, nem tehet róla.
ZOLTÁNFFY	Magyar volt, az istenfáját, Szent István fia volt és szűz! Megnősült, de szűz maradt! A liliomos királyfi! Így se tudja?!
VANCSURA	Megnősült, de szűz maradt?
ZOLTÁNFFY	Most képzelje, vigéc úr! Aztán megölte a vadkan.
VANCSURA	Ne tessék velem viccelni, az a Zrínyi Miklós! Azt én is tanultam!
FRÍDHOF	A legenda szerint Szent Imrét is vadkan ölte meg, huszonhárom éves korában.
ZOLTÁNFFY	O tempora, o mores! Habár a Kállay Miklós drámájában ledöfi egy Urkund nevű szereplő, aki Vazul híve... 
FRÍDHOF	(nevet) Urkund! Frenetikus! Őskund... Ősbúvár Urkund... Urkund Abigél...! 
PUKÁNSZKY	(nevet) Frídhof, mondd meg a Zoltánffynak, hogy aquila non captat muscas.
FRÍDHOF	Pukánszkynak az a nézete, Zoltánffy, ami nekem is, hogy aquila non captat muscas.
ANNAMARI	Ez latinul van, tudja, és azt jelenti, hogy a sas nem kapdos legyeket. 
PUKÁNSZKY	(nevet) A háború után ezt úgy mondtuk, hogy Aquinoi Szent Teréz nem fogdos muszkákat.
	(ANNAMARI, FRÍDHOF és ZOLTÁNFFY nevet, VANCSURA hallgat)
PUKÁNSZKY	(feláll) Hol a csudába marad ez a Kálmán? Felhívom. (körülnéz) Hova lett a telefon?
ANNAMARI	Ott van a pianínón.
PUKÁNSZKY	De nem ott volt!
ANNAMARI	Most ott van.
PUKÁNSZKY	Egyáltalán, hogy néz ki ez a szoba?! Semmi sem ott van!
ANNAMARI	Édesem, azóta átrendeztem.
PUKÁNSZKY	Ezért reménytelen ez az ország, semmi folytonosság, semmi állandóság, itt mindenki fütyül a hagyományra.
ANNAMARI	(nevet) Édesem, nekem azóta volt legalább három férjem.
PUKÁNSZKY	Hát aztán?! Tetszett volna minden férjet ugyanabba a kalickába kényszeríteni.
VANCSURA	Maguk régen?... 
ANNAMARI	A Pukánszkynak is voltam a felesége, igen. Hány évig is? 
PUKÁNSZKY	Két évig szép volt, a többi nem számít.
ANNAMARI	A legszebb az első este volt... Tudja, mi akkor presszókba jártunk, én akkor elég sokat ittam, szerelmi bánatból kifolyólag, mindegy, na és ott asztalozott a Pukánszky, úgy ismertem meg... 
VANCSURA	Asztalozott?
ANNAMARI	Asztalozott. Vicceket mesélt a haldoklóknak, akiket azért vittek a rokonaik a presszóba, hogy a Pukánszky felvidítsa őket egy kicsit. És ezért fizettek is neki. Akkor ebből élt a Pukánszky. Odaült az asztalukhoz és megnevettette a haldoklókat. Na szóval észrevett végre a Pukánszky, és meghívott egy teára a lakásába. És akkor levitt egy mocskos bérház pincéjébe, ahol egy pincerekeszben lakott akkoriban, volt a Pukánszkynál gyertya, meggyújtotta, bokáig állt benn a víz, volt benn egy vaságy matrac nélkül, valami rongyok voltak ráterítve, patkányok szaladgáltak, ő körbemutatott így széles gesztussal és felkiáltott: “Ha óhajtja, nagyságos asszonyom, itt minden a magáé!”
	(Mindenki hahotázik)
VANCSURA	Egész jó fejeknek tetszenek lenni!
ZOLTÁNFFY	Mennyit röhögtünk mi akkoriban!
ANNAMARI	Azok voltak a legszebb évek, sose röhögtünk annyit, mint akkoriban... 
ZOLTÁNFFY	Azért a háború alatt is sokat röhögtünk... 
ANNAMARI	A háború alatt is röhögtünk, de az ötvenes években még többet röhögtünk... 
PUKÁNSZKY	Nekünk Annamarival sokáig volt összesen két szoknyánk, egy bricseszünk és három klottgatyánk, és mégis milyen szépen éltünk!
	(Nevetnek. Csönd. PUKÁNSZKY a pianínóhoz megy, felveszi a telefont, tárcsáz)
PUKÁNSZKY	Haló, itt Pukánszky, a Kálmánt kérem... (csönd) Értem. (leteszi a kagylót, áll)
ZOLTÁNFFY	Mi az, otthon van még?
PUKÁNSZKY	Otthon van.
ZOLTÁNFFY	Nem is jön? Mit képzel? Vele beszéltél?
PUKÁNSZKY	Az unokájával.
ZOLTÁNFFY	De miért nem jön?
PUKÁNSZKY	Nem jön.
ZOLTÁNFFY	És otthon van?
PUKÁNSZKY	Otthon van. Meg van halva. Ma reggel.
	(Csönd)
ZOLTÁNFFY	Hát ez jellemző a Kálmánra. Mindig ilyen megbízhatatlan volt, egész életében. Most már eszerint bízvást állíthatjuk, hogy egész életében.
PUKÁNSZKY	Hát igen, mindig ilyen hülye volt a Kálmán.
ZOLTÁNFFY	Mindig ilyen hirtelen, átgondolatlan elhatározásai voltak.
PUKÁNSZKY	Most aztán a hülye Kálmán miatt battyoghatunk ki a temetőbe... Fejemet rá, hogy hideg lesz, eső, szél, jól megfázunk... és a pap órákig fog hablatyolni... 
ZOLTÁNFFY	Mindig ilyen hülye volt a Kálmán.
FRÍDHOF	Emlékeztek? Mikor váratlanul elhatározta, hogy indul helyből távolugrásban, és rögtön az első ugrásnál eltörte a karját!
	(FRÍDHOF, PUKÁNSZKY, ZOLTÁNFFY nevet)
PUKÁNSZKY	Kistarcsán például, én ott csak három hétig voltam, aztán vittek a Csillagba... őt meg jóval később valahova, talán Recskre... 
FRÍDHOF	De nem, az az Elemér volt... 
PUKÁNSZKY	Az Elemér?
FRÍDHOF	Az Elemér, akit agyonvertek, mert le akarta szoktatni őket a suksüközésről... 
PUKÁNSZKY	Kistarcsán kérlek a Kálmán azt magyarázta, hogy ezt már nem fogják tűrni az angolok meg az amerikaiak, és fel fognak minket szabadítani!
	(FRÍDHOF, PUKÁNSZKY, ZOLTÁNFFY nevet)
ZOLTÁNFFY	Összefutok a Kálmánnal a fronton, egy ukrán faluban, mínusz negyven fok, mondja nekem a Kálmán, most már biztos, hogy két héten belül felváltanak minket, hallotta a vezérkarnál... hogy az egész hadsereget felváltják... a tiszteket is... na aztán le is húzott két évet a sarkkörön túl, valahol Norilszkban... na ott volt mínusz ötvenöt is... 
PUKÁNSZKY	Mindig hülye volt a Kálmán.
	(Csönd)
FRÍDHOF	Heute rot, morgen tot. 
PUKÁNSZKY	Szép halál.
ZOLTÁNFFY	Mindig a hülyéknek van szerencséjük.
	(Csönd)
PUKÁNSZKY	Na most akkor mi legyen?
FRÍDHOF	Így nem lehet.
ANNAMARI	Miről beszéltek ti?
	(Csönd. PUKÁNSZKY visszaül a hokedlira, VANCSURÁra néz, aztán FRÍDHOFra. Megint VANCSURÁra néz, megint FRÍDHOFra. Csönd.)
PUKÁNSZKY	Na?
FRÍDHOF	Szó sem lehet róla. 
PUKÁNSZKY	Miért nem?
FRÍDHOF	Csak makulátlan előéletű úriember lehet.
PUKÁNSZKY	Frídhof, te obstruálsz!
FRÍDHOF	Nem állíthatod, hogy úriember!
PUKÁNSZKY	Honnét tudod, hogy nem az?! 
FRÍDHOF	Ne légy nevetséges, Pukánszky.
	(FRÍDHOF, PUKÁNSZKY, ZOLTÁNFFY merőn nézi VANCSURÁt.)
PUKÁNSZKY	Olyan lény, hogy kitölti a testével az űrt, mely a teste nélkül üres volna.
FRÍDHOF	Nem pontos. Olyan lény, hogy pont annyit szorít ki a térből, amennyi a tömege.
ZOLTÁNFFY	Nem pontos. Olyan lény, hogy nem szorít ki többet a térből, mint a tömege.
VANCSURA	Mit bámulnak rajtam?
PUKÁNSZKY	Fajsúly tekintetében bármely közegben lebeg.
ZOLTÁNFFY	Maga a közeg.
ANNAMARI	Szerintem troglodita.
PUKÁNSZKY	Attól még lehet úriember.
FRÍDHOF	Úriember ilyen munkát nem vállal.
VANCSURA	Mit tetszik mondani?
PUKÁNSZKY	Egy földesúr lehet úriember?
FRÍDHOF	Lehet.
PUKÁNSZKY	Kizsákmányoló egy földesúr?
FRÍDHOF	Marxistán fogalmazva feltétlenül.
PUKÁNSZKY	És mégis lehet úriember. Ha bebizonyítom, hogy a kérdéses egyed kizsákmányoló, akkor lehet úriember, igaz?
ZOLTÁNFFY	Igaz.
PUKÁNSZKY	Frídhof?
FRÍDHOF	Ha kizsákmányoló, akkor úriember? (nevet) Jó. Bizonyítsd be. Én fogom védeni. Ki lesz a bíró, Annamari?
PUKÁNSZKY	Egy nőnemű asszonyállat? Soha!
ZOLTÁNFFY	Akkor én leszek a bíró.
	(VANCSURA feláll, a pianínóhoz megy, felhajtja, nézegeti)
ANNAMARI	Én nagyon örülök, hogy itt vagytok, rég nem láttalak benneteket, de ez most micsoda?
PUKÁNSZKY	Nem értem, szívecském, ezt a szemrehányó árnyalatot a hangodban. Te is meglátogathattál volna minket!
ANNAMARI	Én nem járok ki... Elcsúszom, aztán combnyaktörés... És ezen a környéken!... Leütnek, kifosztanak... A nyanyákkal is csak telefonon diskurálok... Már presszóba se járok velük... különben is, majdnem minden barátnőm meghalt már... Van egy bejárónőm, az jön hetente egyszer, az be is vásárol, meg elmegy a patikába... Néha a fiatalok is... akiknek franciaórát meg németórát tartok... Kedvesek... De nem is az, hogy félek... csak nézem az embereket... és valami rémes, üveges üresség van a szemükben... Én itt már annyi nemzedéket megismertem... azokat is kár volt... én ezeket már nem akarom megismerni... látni se akarom őket... 
PUKÁNSZKY	A szégyen utcái... Les rues du l’honte.
ZOLTÁNFFY	Les rues de l’honte.
FRÍDHOF	De la ‘honte.
PUKÁNSZKY	Jó, akkor de la honte.
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY VANCSURA hátát nézi. VANCSURA pötyögni kezd a zongorán: “Száz forintnak ötven a fele...”)
PUKÁNSZKY	Annamari, nekünk néha vád- meg védőbeszédet kellett tartanunk latinul, a római jog fogalmaival... és az egész osztály szavazott, kinek az érveit fogadja el... A leghülyébbek padsora, az ablak felől, az volt a cigányok padsora... A nihilistáké... Capite censi... És a mindenkori leghülyébb gyerek volt kinevezve cigányvajdának... De ők is szavazhattak... Nemcsak a plebs, meg a szenátus... 
FRÍDHOF	Át lehetett kerülni egyik padsorból a másikba, ha tanult valaki. Ott még nem számított más, csak a tudás.
ZOLTÁNFFY	Latinul nem vállalom. Annyira még nekem se jó a memóriám.
PUKÁNSZKY	Magyarul.
FRÍDHOF	Hagyja már abba azt a klimpírozást!
VANCSURA	(abbahagyja) Én kérem a munkámat végzem. Én szeretem a melómat, sok helyre be bírok jutni, ahova különben nem... Én szeretek bánni az emberekkel... 
ZOLTÁNFFY	Bánni... Az emberekkel... (bólogat)
VANCSURA	Nem mindenki ilyen micsoda. Mért, kicsodák maguk?! Mire vannak föl? Mindjárt összeírom a lefoglalt tárgyakat, és akkor az adós aláírja a jegyzőkönyvet, mert azt úgy hívják, hogy jegyzőkönyv, abból egy példányt itt hagyok, és kalap. Hiába próbáltam itten emberségesen segíteni... 
FRÍDHOF	Hagyjuk futni.
PUKÁNSZKY	Frídhof! Ez nem is obstrukció, ez már úriemberhez méltatlan gyávaság!
ANNAMARI	Mi van veletek?
	(VANCSURA irkál valamit, végigjárja lassan a lakást)
ZOLTÁNFFY	Ügyész úr, védő úr, mindennémű morális és szociális megfontolást tegyenek félre. Ez bíróság.
PUKÁNSZKY	Igenis. Nos tehát. Kizárólag gazdasági szempontból szemlélve az ügyet, teljességgel értelmetlen nyugdíjasoktól közüzemi díjhátralékot foglalással behajtani. A szolgáltató vállalatok kinnlevőségei legalább fele részben nagyvállalatok adósságát képezik, ezeket az állam politikai okokból el szokta engedni, és a szolgáltatók előbb-utóbb leírják. A kisfogyasztók tartozása nem sokat számít a szolgáltatók mérlegében. 
FRÍDHOF	Az adósság mindenképpen tartozás, és tartozást foglalással behajtani jogszerű. Az összeg nagysága jogilag közömbös.
ZOLTÁNFFY	Így van.
PUKÁNSZKY	Felteszem, a szolgáltató az adósság behajtása érdekében a bíróságnál eljárást indít, majd a végrehajtási végzést követően megtörténik a foglalás, majd az árverés, majd az elárverezett tárgyak elszállítása. Ezek a költségek előlegként a szolgáltatót terhelik. Mire ezt is be tudja hajtani, a pénz romlott. Az árverezés szerény bevételt hoz csupán, a kinnlevőség alig csökken.
FRÍDHOF	Sok kicsi sokra megy. Az ilyen árverezés, amennyiben publicitást kap, visszatartó erejű lehet.
ZOLTÁNFFY	Így van.
PUKÁNSZKY	Az eljárás munkát ad egész sor embernek: a bíróknak, a gépíróknak, a végrehajtónak, a kikiáltónak, a szállítóknak... meg azoknak, akik az ilyen peres ügyekkel a szolgáltatóknál foglalkoznak, a bürokratikus gépezetet duzzasztva és hatékonyságát rontva. Mindezek sem az államnak, sem a szolgáltató vállalatnak nem hajtanak hasznot, csakis saját maguknak. Ráadásul olyan rétegeket fosztanak ki végképp, amelyeket sem az állam szociális gondoskodása, sem civil szervezet nem véd. 
FRÍDHOF	Ez nem ide tartozik.
PUKÁNSZKY	Kérem. Az olyan embert, aki végrehajtónak áll, kénytelen vagyok élősdinek, tehát kizsákmányolónak tekinteni.
FRÍDHOF	Hol az extraprofit, amit egy végrehajtó lefölöz? Utasítást kapott, hogy egy adósságot, amelyet nem vitat senki, behajtson. Ez nem kizsákmányolás. 
PUKÁNSZKY	Egy végrehajtó nem katonai szervezet tagja, nem kényszerrel sorozták be, amit cselekszik, azt nem parancsra tette. Ha nincs szakképesítése, utcaseprést is vállalhatna. Ő azonban a megélhetésnek ezt az alantas és könnyű formáját választotta.
FRÍDHOF	Ez demagógia! A vád mintha azt sugallná: ha senki sem vállalna erkölcsileg problematikus állást, akkor senki sem menne el végrehajtónak, s így a társadalom kikényszeríthetné az adósságok eltörlését... Ez felforgató nézet. Szép eszme, csak utópisztikus. 
PUKÁNSZKY	Egyes dél-amerikai országokban az áramszolgáltatás ingyenes. Esténként csodálatos látványt nyújtanak a ragyogóan kivilágított nyomornegyedek. A dolog anyagilag is megéri, a turisták miatt. Konszenzus kérdése, milyen szolgáltatásért kell fizetni... 
ZOLTÁNFFY	Gazdagság kérdése... 
FRÍDHOF	Visszautasítom, hogy a magyar jogrendet távoli jogrendekkel hasonlítsák össze. Vannak saját törvényeink, amelyek olyanok, amilyenek, de a betartatásukról a társadalomnak gondoskodnia kell.
PUKÁNSZKY	Engem börtönbe kell dugni, Annamarit le kell csukni, a Zoltánffy védőurat ki kell telepíteni... Akkor is voltak törvények, ugye, és be kellett őket tartatni... 
ZOLTÁNFFY	Ez nem tartozik a tárgyhoz.
FRÍDHOF	Én is erre akartam figyelmeztetni.
PUKÁNSZKY	Visszavonom. Csak arra akartam felhívni a figyelmet, hogy aki maga értéket nem termel, és aki a legszegényebbek további elnyomorodását cselekvőleg segíti elő, az kizsákmányolónak tekintendő. Igaz, hogy a mai magyar társadalomban a kreativitás abban merül ki, hogy a meglévőt élik fel és osztják el újra - ez a norma azonban civilizált államban nem tekinthető normálisnak... 
FRÍDHOF	Ez szociális és erkölcsi érvelés, amellyel egy bíróság nem tud mihez kezdeni. Védencem jogállamban törvényes és bevett munkát vállalt. Nem tekinthető kizsákmányolónak.
ZOLTÁNFFY	Uraim: minden jogrendszer a társadalom legerősebb rétegeinek az érdekeit védi, ergo magát a kizsákmányolást és a jogtalanságot védi, a társadalom működőképességének érdekében. Elvont igazságosságra a szónokok ne hivatkozzanak. - Ószeres úr!
VANCSURA	Nem vagyok ószeres!
ZOLTÁNFFY	Akkor vigéc úr! Mennyi a maga javadalmazása?
VANCSURA	Kiszállásonként kapok minimum kétezret... és a becsérték százalékát, összegtől függően degresszíve... négy százaléktól fél százalékig... van költségátalány, összegtől függően degresszíve nyolc százaléktól egy százalékig... De ebből fizetem az irodabérletet, a titkárnőt, a telefont, mindent!
ANNAMARI	Rendes a pasas. Felajánlotta, szerez valakit, aki feketén beköti a villanyomat... 
VANCSURA	A gázt is!
ZOLTÁNFFY	Mi is ezt csináltuk, mikor a TÜKER-nél voltam lehordó: megbuheráltuk a mérleget, és az utolsónak eladtuk, ami a platón megmaradt... 
FRÍDHOF	Ez nem tartozik a tárgyhoz.
ZOLTÁNFFY	Bocsánat. - Amit a tanú előadott, az nem enyhítő, hanem súlyosbító körülmény. Tudatosan meg akarja rövidíteni a végrehajtást kérő államot vagy szolgáltatót. A vád érveit nem tudom elfogadni, a védelem érveit igen, de a tanú vallomása alapján azt az ítéletet hozom, hogy a vádlott kizsákmányoló. 
	(Kis csönd)
PUKÁNSZKY	Ha kizsákmányoló, akkor úriember. Akkor pedig felkérhető.
FRÍDHOF	Ez amolyan hegeliánus, még inkább brechti dialektika. Semmi valóságtartalma.
PUKÁNSZKY	Dehát ebben egyeztünk meg az elején! Azt nem lehet utólag felrúgni! Az nyilas - bolseviki eljárás lenne! Kérdezd meg a Zoltánffyt, felkérhetjük-e!
FRÍDHOF	Felkérhetjük, Zoltánffy?
ZOLTÁNFFY	Ha úriember, akkor igen.
PUKÁNSZKY	Kizsákmányoló, vagyis úriember, a feltételek szerint.
	(Csönd)
VANCSURA	Miről beszélnek maguk?
PUKÁNSZKY	Egyet se féljen, vigéc úr, maga a magyar jövő.
ANNAMARI	Gyerekek... mit akartok ti művelni az én lakásomban?
PUKÁNSZKY	Annamari, telefonban nemigen tudtuk volna... Illetve hát el tudtam volna mondani, de akkor te ma be se engedsz ide minket... Ha ez az úr nem lett volna itt, már rég túl lennénk rajta... Illetve nem, mert a Kálmán nem jött el... talán szerencse is, hogy itt van ez az úriember... 
ANNAMARI	Mit akartok itt csinálni?!
FRÍDHOF	Nézd, Annamari, ha lennének még olyan helyek... Bay Béla vívóterme mondjuk, vagy Hátszegié... Én nagyon nem szívesen veszek részt ebben... 
PUKÁNSZKY	Megígérted!
ZOLTÁNFFY	Megígérted!
FRÍDHOF	Megígértem.
ANNAMARI	Mit akartok művelni a lakásomban?!
FRÍDHOF	Pukánszky, vedd elő.
PUKÁNSZKY	(a hajókofferhez megy) Stílszerűbb lenne egy hegedűtokban... de az rövid.
ANNAMARI	Mi van abban a kofferban, Pukánszky!?
PUKÁNSZKY	Darabokra szerelt gépágyú, összecsukható műanyag karácsonyfának álcázva.
ANNAMARI	(önkéntelenül elneveti magát) De hülye vagy te, Pukánszky.
	(PUKÁNSZKY kinyitja a koffert, kivesz belőle két hosszú, rozsdás kardot és feltartja őket. ANNAMARI felsikolt. Függöny)

II. felvonás
1. jelenet
	(Mint az első felvonás végén. PUKÁNSZKY leereszti a kardokat, majd a pianínóra teszi őket. Csönd)
PUKÁNSZKY	Rozsdamarta, nem ragyog. (nevet) Pisztolyt könnyebb lett volna szerezni, még aknavetőt is árulnak potom áron... De igazi kardot nem.
	(VANCSURA odamegy a pianínóhoz, nézegeti a kardokat)
ANNAMARI	Gyerekek, ne csináljátok! Frídhof! 
FRÍDHOF	Én próbáltam őket lebeszélni... 
PUKÁNSZKY	Nem is sértés volt, de gyalázkodás!
ZOLTÁNFFY	Ha a Pukánszky annak fogja fel, úgy én hajlandó vagyok lovagias elégtételt adni.
VANCSURA	Ezek igazi kardok! A maguké?
PUKÁNSZKY	Annamari, a Zoltánffy azt merészelte állítani, hogy te megcsaltál engem, még amikor a feleségem voltál. Ez nem sértés? A Zoltánffy a becsületedbe gázolt, Annamari!
ZOLTÁNFFY	Ellenkezőleg! Mindig is mélységesen megragadott, ma is meghat és rajongásra késztet Annamari ellenállhatatlan, tüneményes nőiessége! És ha megcsalta a férjét, akármelyik férjét, biztos, hogy neki volt igaza! És csak azt sajnálom, hogy nem velem!
PUKÁNSZKY	Az az igazság, hogy én csaltam meg őt. Ő pedig engem soha... már ameddig a férje voltam.
ZOLTÁNFFY	Ez az igazán sértő állítás, nem pedig az enyém! Jól tudjuk, ha a férjnek mással van viszonya, arról mindig a feleség tehet! Az nem is valódi csalás, az csak kényszercsalás! A volt feleségedet hibáztatod a saját disznóságodért! Te sértegeted őt, nem én!
PUKÁNSZKY	Vigéc úr, jegyezze meg: ha egy nőt meg akar tartani, akkor folyamatosan csalja meg. A nő csak azt szereti, aki után kapaszkodnia kell.
FRÍDHOF	Annamari, megcsaltad te a Pukánszkyt?
ANNAMARI	Nem emlékszem... Isten bizony, nem emlékszem!
PUKÁNSZKY	Teljesen mindegy, mi történt a valóságban! A sértés attól még sértés!
FRÍDHOF	Pont úgy veszekedtek, mint mikor arról volt szó, ki dobta messzebbre a füles labdát! És ki segítette át a másikat nyújtón a nagykelepnél!
PUKÁNSZKY	Én őt.
ZOLTÁNFFY	Én őt.
ANNAMARI	De hogyan, mikor?
FRÍDHOF	Tegnap a presszóban. Odahívott a Pukánszky, hogy valamit megbeszéljünk, közben véletlenül betért a Zoltánffy, leült, beszélgettünk, és akkor... Aztán felhívtuk a Kálmánt, jöjjön le a presszóba... Én addig békítgettem őket... Aztán a Kálmán is... Ő még idegesebb lett, mint én... Nem sikerült. Annamari, próbáld meg te.
PUKÁNSZKY	A sértés egy hölgyet ért, aki maga nem kérhetett elégtételt, kértem tehát én, mint a hölgy becsületének képviselője. 
ANNAMARI	Magam is meg tudom védeni a becsületemet!
PUKÁNSZKY	Irreleváns. Én vagyok a kihívó.
ANNAMARI	Ha a Zoltánffy bocsánatot kér, elmarad a párbaj?
PUKÁNSZKY	Akkor el.
ANNAMARI	Zoltánffy, kérjen bocsánatot!
ZOLTÁNFFY	Nem kérek. Én semmi sértőt nem mondtam, és ha ezt mégis sértésnek fogja fel, akkor meg kell verekednünk.
ANNAMARI	Frídhof!
FRÍDHOF	Tudod, hogy ilyenek.
	(Csönd)
ANNAMARI	A párbajhoz négy segéd kell! Orvos is kell... 
PUKÁNSZKY	Orvosnak itt van a Frídhof. Segéd meg lesz kettő... szükséghelyzet.
ZOLTÁNFFY	Én lovagiasan hozzájárultam, hogy csak két segéd legyen, és az egyikük egyúttal az orvos is, a Frídhof. A másik segéd a handlé úr lesz... ha már a Kálmán volt olyan aljas, és meghalt ma nekünk... 
PUKÁNSZKY	Nem segéd, annak azért nem eléggé úriember, hanem tanú.
ANNAMARI	Mi a különbség?!
PUKÁNSZKY	Jogilag semmi. De azért mégis.
ZOLTÁNFFY	Valóban. Nem second, hanem témoin.
PUKÁNSZKY	Ha a Brisits tanár úr hallaná a kiejtésedet, forogna a sírjában!
ZOLTÁNFFY	“Brisits Frici, Frici, mért maga oly pici, pici”... 
ANNAMARI	Gyerekek, ez valami új vicc?
FRÍDHOF	Nem úgy fest.
VANCSURA	Maguk itt mit fognak?... Ezekkel a kardokkal?
PUKÁNSZKY	Frídhof! A segédek állapodjanak meg a feltételekben!
ZOLTÁNFFY	A segéd, meg a tanú.
PUKÁNSZKY	A segéd, meg a tanú.
FRÍDHOF	Ajánlatos lenne, ha a tanú úrnak mindenki bemutatkozna. Ahogy szokás.
VANCSURA	Mi vagyok én?
PUKÁNSZKY	Tisztelt tanú úr, engedje meg, hogy bemutatkozzam: Pukánszky Béla Géza tüzérszázados, biztosítási ügynök, faipari rabmunkás, asztalozó vicctulajdonos, aszfaltmunkás, villanyszerelő, jogtanácsadó, jelenleg nyugdíjas... Kiválóan tudok hegeszteni, bütübe gyalulni... (összevágja a bokáját, tiszteleg) 
FRÍDHOF	Mikor Újvidékre vezényelték, epilepsziát színlelt, rögtön visszahelyezték Budapestre... sose volt muszáj disznóságokban részt venni, tudja... még ebben a században sem... hazudik, aki ezt állítja... fel is mentette 45-ben a népbíróság... 
PUKÁNSZKY	45-ben még igen... .(nevet)
ZOLTÁNFFY	Zoltánffy Károly lovassági százados, minisztériumi osztályvezető, internált föld- és pályamunkás, TÜKER-lehordó, gépkocsivezető, üzletkötő, vállalati SZB-titkár, jelenleg nyugdíjas... (összevágja a bokáját)
FRÍDHOF	Dr. Ajtósy Gyula gyermekorvos.
VANCSURA	Maga nem micsoda, Frídhóf?
PUKÁNSZKY	Az csak a magyarosított gúnyneve, akkor kapta, amikor megtudtuk, hogy sebész akar lenni... Friedhof németül azt jelenti, hogy temető.
ZOLTÁNFFY	A Frídhof elfajzott alak, sose volt más foglalkozása, még csak le se sittelték... egy dezertőr... egy dögész... 
VANCSURA	Hogy mi, halottkém?!
FRÍDHOF	(nevet) Dehogy, csak orvos... az Eötvös Kollégiumban hívtak így minket, orvostanhallgatókat... 
ZOLTÁNFFY	Mégse sebész lett, hanem gyerekorvos... 
PUKÁNSZKY	Miért, sebészként a Pommersheim mellett volt adjunktus a Rókusban!
VANCSURA	Kicsoda mellett?
PUKÁNSZKY	A Pommersheim mellett! A híres Pomi! Nem hallott róla? Még negyven éve sincs, hogy meghalt!
VANCSURA	Én még nem is éltem akkor!
PUKÁNSZKY	Az nem kifogás. Tessék megtanulni az országot, ahol élni méltóztatik. Micsoda dolog. A Frídhof különben most itt csak segéd lehetne, de szerencsére okleveles sebésztudor is, ahogy a párbajkódexben áll... Jó szakma az övé... Az ugyan nem biztos, hogy szép honunkban egyáltalán lesz-e még gyerek, de beteg gyerek, az mindig lesz... 
ZOLTÁNFFY	Tanú úr ismeri a háziasszonyt?
VANCSURA	Özvegy... doktorné... 
ZOLTÁNFFY	Özvegy dr. Belohorodszky Aurélné, korábban özvegy Káposztás Kornélné, korábban özvegy dr. Benvoli Olivérné... 
PUKÁNSZKY	Továbbá volt Pukánszky Béla Gézáné, volt báró Weiss Samuné, volt gróf Abonyi Móricné... Mi aztán tudjuk, mi a szerelem, vigéc úr!
FRÍDHOF	Fiatalember, fogadjon el egy tapasztalatot: azt még kibírjuk valahogy, ha minket nem szeretnek, de azt nem bírjuk ki, ha nincsen kit szeretnünk.
PUKÁNSZKY	Az embert sose szerethetik eléggé.
ZOLTÁNFFY	Az embert túlságosan szeretik néha, ahhoz képest... 
PUKÁNSZKY	A Weiss bárót, Annamari második férjét én bújtattam a háború alatt, mert a báró úr származása nem volt makulátlan... egy szekrényben csücsült a báró úr hónapokig a legénylakásomban... Közben meg Annamari megcsalta - na nem velem, hanem egy vezérőrnaggyal... 
ANNAMARI	Mindenkinek azt kellett hazudnom, hogy a Weiss lelépett Svájcba, engem itthon hagyott a hűtlen ember, és ezt csak úgy tudtam hitelesen elmesélni, hogy valóban el is hittem. Ő lelécelt, engem meg itt hagyott egyedül! És megharagudtam rá, és bosszúból meg is csaltam... 
ZOLTÁNFFY	Annamari, magát ezért senki sem hibáztatja! Maga akkor ment hozzá a Weisshez, amikor az már életveszélyes volt!
ANNAMARI	Én azt akkor nem tudtam, én csak beleszerettem.
ZOLTÁNFFY	A Kassai-Schwerer is ezzel jött, egy osztálytársunk, mikor elvett egy zsidó lányt... hogy beleszeretett... 
PUKÁNSZKY	Szép lány volt... 
ZOLTÁNFFY	Kedves is volt... 
PUKÁNSZKY	Kedves is volt... 
ZOLTÁNFFY	Na mikor jöttek a zsidótörvények, a feleség mentesülhetett volna mint árja-párja, de ő inkább leugrott az ötödikről, kezében a csecsemővel... és a nagyobbik gyerek, az ötéves fiú, ott állt és nézte... 
PUKÁNSZKY	Aztán felnőtt a nagyobbik gyerek, lediplomált, és huszonöt évvel később felballagott ugyanazon a lépcsőn az ötödikre és leugrott ő is... 
ZOLTÁNFFY	Le bizony.
ANNAMARI	Komolyszemű, érzékeny lány volt, nem túlélő típus... Később úgyis elpusztult volna az ostrom alatt, vagy még később a kitelepítésben... 
FRÍDHOF	Annamari férjeiről is köteteket lehetne írni... 
PUKÁNSZKY	Annamari legnagyobb hőstette a Káposztás... Tudja, ószeres úr, Annamari már hatvan körül járt, és meghirdette a cselédszobát, és a Káposztás is jelentkezett albérlőnek... És szentül fogadta, hogy nők nem fognak járni hozzá, dehogy járnak hozzá nők... de aztán kiderült, hogy jártak viszont hozzá a fiúk... Annamari bepipult, elcsábította, és megtérítette a Káposztást... hatvan évesen... a Káposztás mennyi volt akkor, negyvenöt?
ANNAMARI	Miért, a Dénes Zsuka kilencvenkilenc évesen is aktív volt, maga a Szepi mesélte... A Káposztás, az édes fiú volt... Nagyon szerettem... Kár, hogy beteg lett... ápoltam két évig, mégis meghalt... negyvenhét évesen... .
FRÍDHOF	Pedig akkor még nem volt AIDS.
ANNAMARI	Azóta nem kísérleteztem albérlővel.
PUKÁNSZKY	Hányszoros özvegy is vagy? Háromszoros? Akkor neked voltaképpen háromszoros özvegyi nyugdíjat kellene kapnod!
ZOLTÁNFFY	Annamari... én itt most tanúk előtt kijelentem, hogy ha a párbaj után életben maradok, megkérem a maga kezét!
ANNAMARI	(nevet) Előbb is eszébe juthatott volna, Zoltánffy!
ZOLTÁNFFY	Drága Annamari, nekem hatvan éve más sem jár a fejemben! Én titokban a maga minden félrelépését följegyeztem... 
ANNAMARI	Akkor miért nem kért meg előbb?
ZOLTÁNFFY	Mert hol maga volt férjnél, hol én voltam nős. Hol maga volt börtönben, hol én voltam internálva... 
VANCSURA	A néninek börtönben is tetszett lenni?
ANNAMARI	Tetszettem. 
PUKÁNSZKY	Az Annamari már elvált a második férjétől, de lefogták az első férjét, a grófot, aki nem emigrált idejekorán, és világos volt, hogy Annamarira is vadászni fognak... A vagyonból maradt annyi, hogy nyitott egy trafikot... és akkor ráfogták, hogy összeesküvő, mert nem fogadja el a forintot... négy évvel a forint bevezetése után!
ANNAMARI	(nevet) Elterjedt a rémhír, hogy a százforintost le fogják bélyegezni... vagyis érvénytelenítik... és mindenki szabadulni akart a százasától, mindenki százassal fizetett, én meg hiába próbáltam aprót beszerezni, nem tudtam visszaadni... és följelentettek, hogy nem fogadom el a forintot... 
PUKÁNSZKY	Daliás idők. Miután kijött a börtönből, akkor jöttem én.
ANNAMARI	Dehogy, előtted volt egy... aki elhagyott... akkor kezdtem inni, éjjel a presszókban... 
ZOLTÁNFFY	Akkor még reggelig voltak nyitva a presszók... Istenem, az ötvenes évek!
PUKÁNSZKY	Ja igaz. Mindegy. Aztán én szereztem állást Annamarinak... Sofőr lett a TEFU-nál.
VANCSURA	Hogy micsoda?
ANNAMARI	Teherautósofőr. 56-ig. Jobb, mint traktoristának vagy buszsofőrnek lenni. 
PUKÁNSZKY	56-ban kimehettünk volna... 
ANNAMARI	Bocsáss meg, édesem, mi akkor már el voltunk válva.
PUKÁNSZKY	Ja persze. 
ANNAMARI	Hogy mehettem volna ki? Negyvenegy évesen?! A férjem kiment a lányommal... Azóta se láttam a lányomat, csak az unokámat, egyszer, nyolcvannyolcban... 
VANCSURA	Lett egy lánya a néninek?
ANNAMARI	Mielőtt letartóztattak. Azért utál a lányom azóta is, mert hagytam magam börtönbe csukni, és ő anya nélkül nőtt fel... Dehát amikor kijöttem, vele akartam élni!... de a férjem nem akarta, méghogy az ő lánya, egy börtöntöltelék és osztályidegen anyával?!... az egy vonalas pali volt, aztán ő ment ki 56-ban elsőként... 
ZOLTÁNFFY	Annamari, az a főmufti magának nem volt a férje! Én ezt pontosan tudom!
ANNAMARI	Tényleg. Mindegy, a lányom apja.
ZOLTÁNFFY	Annamari, hozzám jön feleségül?!
ANNAMARI	Eddig miért nem kért meg? Ismerjük egymást évtizedek óta... 
ZOLTÁNFFY	Mert olyan jó volt álmodozni magáról... . egész életemben... aki még ott van a talonban... jó volt tudni, hogy van egy ideál... akire lehet vágyva vágyni... Az elérhetetlen... Az eszmei... Jobb volt így, mintsem elvenni magát egy időre... De most, hogy maga is sokszoros özvegy, meg már én is özvegy vagyok... Nincs közöttünk többé akadály! Meg hát, korábban maga még nem is volt érett.
PUKÁNSZKY	A házasságra, úgy érted?
ZOLTÁNFFY	Úgy.
PUKÁNSZKY	Volt neki hat férje, legalább hat huzamos élettársa... 
ZOLTÁNFFY	Az én kezemre nem volt érett!
PUKÁNSZKY	Az más. - Annamari, menj hozzá!
ANNAMARI	(nevet) De mért nem akar elvenni egy fiatalt?
ZOLTÁNFFY	Mert azokban nincsen meg az alázat. Az alázat a szerelem iránt, az alázat a másik ember iránt. Kísérleteztem az összes évjárattal, higgye el, és mondhatom, hiába simább a bőrük, hiába peckesebb a mellbimbajuk - nem tudnak azok semmit, csak hisztériázni. Jöjjön hozzám feleségül, Annamari!
ANNAMARI	Ha ezt a párbaj-hülyeséget abbahagyják, akkor igen.
ZOLTÁNFFY	Azt nem lehet. 
PUKÁNSZKY	Hát nem is. - Frídhof, légy szíves.
	(Csönd. FRÍDHOF elővesz egy könyvet és kinyitja.)
FRÍDHOF	Mint vezető segédnek, a békítéssel kell kezdenem!
PUKÁNSZKY	Tessék az elejéről! 
ZOLTÁNFFY	Legyen szabályos!
VANCSURA	Maguk párbajozni fognak?! Ezzel a két rozsdás karddal?!
PUKÁNSZKY	Nem valami gyors a felfogása magának. - És mi az, hogy rozsdás?! Patinás! Egy múzeumból loptam. Tudtam én, hogy ezek az urak bénák és nem szereznek... Gondoltam, először is ki kell kapcsolnom a riasztót... még jó, hogy voltam villanyszerelő... Nézem a portásfülkében, hát be sincs kapcsolva... Aztán kiderült, hogy a rézkábelt is kilopták a falból... 
VANCSURA	Dehát azt nem lehet! Az gyilkosság! Nem veszek részt!
FRÍDHOF	Mentem mortalia tangunt... 
VANCSURA	Mit mond?!
ZOLTÁNFFY	“Lelkét megérintette az emberi sors...” Vigéc úr itt van velünk egy órája, és még mindig nem tud latinul!
PUKÁNSZKY	Nem túl tanulékony az ipse.
VANCSURA	Micsoda... idejétmúlt izé!
PUKÁNSZKY	Idejétmúlt?! Hol él maga? Mi ugyanis a középkorban élünk, vigéc úr. Keresztesek vonulgatnak át édes hazánkon ENSZ-lobogó alatt, az utcán bármikor ledöfhetnek valami gyiloklesővel, világi törvénykezés szinte nincs, cuius religio, eius regio, ráolvasással gyógyítanak, gazdasági racionalitás nem létezik, és akkor elavult a párbaj? A maga feje tele van sötétebb babonákkal, mint azoké a boszorkány-égetős középkorban! 
VANCSURA	Magukat megőrjítette a sok rendszerváltás... 
PUKÁNSZKY	Nem a rendszer a lényeg, hanem hogy mit művelnek egymással az emberek. 
ZOLTÁNFFY	Minden rendszer az emberre hasonlít, handlé úr.
FRÍDHOF	Az emberből sose jön ki más, csak ami benne van... Legföljebb nem tud róla, de az van benne... és az jön ki belőle, nem más... 
ZOLTÁNFFY	Persze kérdéses... Csupa szerepet játszottam világéletemben... eljátszottam a gyereket, a fiatalt, az érettet, az öreget... és egyik se volt az igazi... 
PUKÁNSZKY	Na gyerünk.
FRÍDHOF	A feltételeket én mint vezető segéd írásban már rögzítettem. Ahogy szabályos. Szigorított kardpárbaj, első vérig. Majd a tanú úr jóváhagyja. (Elővesz egy papírt) Helyszín Annamari lakása, dátum ma, felek neve itt van, segédek neve... Kihúzom a Kálmánt, és beírom a tanút. Szabad az igazolványát... (VANCSURA átadja a fényképes igazolványát) Vancsura László Károly Ignác önálló bírósági végrehajtó... 
PUKÁNSZKY	De sok neve van magának!... 
ZOLTÁNFFY	Apage satanas!
FRÍDHOF	Beírom... (az igazolványt visszaadja VANCSURÁnak, aki elteszi) Amint látja, Vancsura úr, ez a könyvecske Clair Vilmos párbajkódexe. Singer és Wolfner irodalmi intézet Rt kiadása, Budapest, tizenhatodik kiadás. 
PUKÁNSZKY	(elővesz egy könyvet) Én is elhoztam... 
FRÍDHOF	Ez azért sértő!
PUKÁNSZKY	Csak a biztonság kedvéért... A szerző 1929 május havában kelt előszava szerint, idézem: “Nincsen nemzet a világon, ahol annyi becsületügyet intéznének el lovagias úton, mint éppen minálunk, Magyarországon. Társadalmunk és igazságszolgáltatásunk hiányos berendezése is jelentékenyen hozzájárul, hogy így legyen... Azt a merénylőt, aki az ember morális élete, egyéni méltósága, becsülete ellen tör, egyszerű pénzbüntetéssel sújtják, és csak ritka esetben fogházzal... Amíg a törvény csak így védelmezi a becsületet, addig a párbajok nemcsak fölöslegesek, de szükségesek...” - Szóval már akkor is... A párbajról, Vancsura úr, jegyzőkönyv készül, és mindenki aláírja. Maga is. 
FRÍDHOF	A negyedik paragrafus szerint, idézem, “párbajt vívhat mindenki, akit erkölcsi élete és az ellene vagy általa elkövetett sértés lovagias fegyverekkel való elégtételre minősít, illetve kötelez. Párbajképes, aki életének férfikorát már elérte...” (körülnéz) Ez stimmel. “... és akit a becsülettel összeférhetetlen cselekmények vagy üzelmek nem terhelnek...” Tanúsítom, hogy őket nem terhelik. “A párbaj színhelyén csak a vívófelek, a segédek vagy tanúk és az orvosok lehetnek jelen...” Vagyis Annamari kimegy.
ANNAMARI	Nem megyek ki!
FRÍDHOF	Pillanat... (visszalapoz) “Nők sem mint vívófelek, sem mint segédek vagy tanúk nem szoktak szerepelni...”
PUKÁNSZKY	“Nem szoktak”. Vagyis nincs kizárva. Clair Vilmos nők párbajait is említi! Például Jeanne D’Arc párbaját Montmorency herceggel... Meg azt a két hölgyet, akik Richelieu bíboros szerelméért vetélkedve párbajoztak egymással... 
FRÍDHOF	Jó, felőlem Annamari bent is maradhat. Majd leül szépen a fotelba, és végignézni, mint Gertrudis végignézte Hamlet és Laertes párbaját.
ZOLTÁNFFY	És hol lesz a méreg?
FRÍDHOF	A Vancsura végrehajtó úr kávéjában.
ZOLTÁNFFY	Honderű! 
FRÍDHOF	Nem egyszerű sértést írtam be a jegyzőkönyvbe, hanem gyalázást annak alapján, hogy, idézem a 10. paragrafusból: (lapoz) “A megcsalt férj sérelme a tettleges bántalmazás kategóriájába tartozik és annak legsúlyosabb esete... A nő ellen elkövetett sértés egyenlő értékű az illetőnek védelmére feljogosított férfiún esett sérelemmel...”
PUKÁNSZKY	Helyes.
ANNAMARI	Frídhof! Hogyhogy te ezt a tébolyt támogatod?!
FRÍDHOF	A következő passzust mindazonáltal megfontolásra ajánlom, idézem: “Ha azonban nem törvényes házastársról van szó, a sértés jóval enyhébben minősítendő.”
PUKÁNSZKY	Mit akarsz ezzel mondani?
FRÍDHOF	Hogy kénytelen leszek a gyalázást kihúzni és sértéssel helyettesíteni, és akkor a párbajfeltételek is enyhébbek.
PUKÁNSZKY	Ne viccelj velem, Frídhof! Én a férje voltam Annamarinak!
FRÍDHOF	De a sértéskor már nem voltál a férje.
PUKÁNSZKY	De a sértés tárgya én mint férj voltam, illetve Annamari feltételezett házasságtörése - amikor még én voltam a férje!
FRÍDHOF	A kódex semmiféle halasztott sértésről nem tud. Így a sértés nem sértés, és párbajnak nem lehet helye.
ANNAMARI	Remek, Frídhof! - Gyerekek, elmarad a párbaj.
	(Kis csönd)
ZOLTÁNFFY	Add ide a kódexet, Frídhof. (elveszi a könyvet, lapoz, keresgél, olvas) Azt mondja, 15/e paragrafus: “Nő ellen elkövetett sértés esetében a nőt a férje s ha a nő még hajadon vagy özvegy volna, a fivére, vőlegénye, esetleg fia, az édesatyja vagy elsőági unokafivére, ha pedig hivatott védője nem volna, egy idegen gentleman is képviselheti...” Pukánszky idegen gentleman, mert már évtizedek óta nem a férje Annamarinak, így megvédheti.
FRÍDHOF	Add vissza a könyvet. (visszaveszi, olvas) “... egy idegen gentleman is képviselheti, akit a megsértett nő a sértés színhelyén és a sértés első pillanataiban védelmére felkért.” Ezt nem olvastad fel, Zoltánffy! Felkérte Pukánszkyt Annamari a védelemre tegnap délben a presszóban? Nem kérte fel. Pukánszky téged ki se hívhatott! Párbaj tehát nem lesz.
PUKÁNSZKY	Pillanat. Azt olvastátok fel, hogy a sértett nő vőlegénye is képviselheti a sértettet. Így van? Akkor Zoltánffy, mint Annamari kérője kihívhat engem, mert szerinte én sértettem meg Annamarit. 
ZOLTÁNFFY	Ki is hívlak.
PUKÁNSZKY	Én pedig elfogadom a kihívást.
FRÍDHOF	Pillanat. Zoltánffy csak a kérője Annamarinak, de még nem a vőlegénye!
PUKÁNSZKY	Mondjál igent, Annamari, és máris a vőlegényed!
ANNAMARI	Nem szeretem, ha az exférjem szerez nekem vőlegényt... Tudok én magam is szerezni, ha akarok... 
PUKÁNSZKY	Frídhof, kérdezd meg Zoltánffytól, megverekszik-e velem, ha te sem vállalod a levezetést, és más sem.
FRÍDHOF	Hát nem is vállalom.
ZOLTÁNFFY	Megverekszem.
FRÍDHOF	Ti nem beszélhettek egymással!
PUKÁNSZKY	Kénytelenek vagyunk, ha a vezető segéd ilyen.
ZOLTÁNFFY	Egyetértek.
ANNAMARI	Miért akartok ti verekedni mindenáron, az ég szerelmére?!
FRÍDHOF	(lapoz) “33. paragrafus. Tényleges tisztek a kardpárbajt vissza nem utasíthatják. Kivételt képeznek a világháborúban vagy egyébként megrokkant, de tényleges szolgálatban álló tisztek, akiknek rokkantsága lehetetlenné teszi, hogy kardpárbajt vívhassanak.” Bénák vagytok, süketek, vakok, én aztán tudom, én írom fel nektek az orvosságot... 
ZOLTÁNFFY	Pardon, mi nem vagyunk már tényleges tisztek. Ez a paragrafus ránk nem vonatkozik. És ha vonatkozna is, csak arról van benne szó, hogy visszautasíthatjuk a párbajt, de mi azt nem tesszük.
PUKÁNSZKY	Éppen ellenkezőleg.
FRÍDHOF	(olvas) “88. paragrafus. A segédek a kardpárbajt megtagadhatják: a/. Ha megbízójuknak karja annyira béna, hogy azzal a kardot kezelni képtelen. b/. Ha megbízójuknak jobb karja vagy egyik lába hiányzik.” Fiatalember, maga a Pukánszky tanúja a Kálmán helyett. Közlöm magával, hogy a Pukánszky jobb karja béna.
PUKÁNSZKY	Majd vívok ballal.
ZOLTÁNFFY	Akkor én a jobbik helyet követelem! Balkezes vívóval szemben az engem megillet!
ANNAMARI	Kétbalkezes... 
PUKÁNSZKY	Annamari, ez most komoly.
FRÍDHOF	Tanú úr, felhívom a figyelmét, hogy Pukánszkynak izomsorvadásos a ballába, és nem bírja használni.
PUKÁNSZKY	Van rajta ilyen modern micsoda, elasztikus merevítő, ha akarja, letolom a nadrágomat, megnézheti.
FRÍDHOF	Tanú úrnak felhívom a figyelmét, hogy Pukánszky vesebajban és prosztatabajban szenved... 
PUKÁNSZKY	Grósztata-prosztata... Kit érdekel?! Különben is, mindez csak a testünk, az nem számít. Add ide azt a könyvet. (lapoz a saját könyvében) Idézem: “Ha azonban ezen testi hibában szenvedő egyének családi állás ellen való sértést követtek volna el, mindezek a tekintetek mellőzendők.”
	(Csönd)
ZOLTÁNFFY	Talán kezdjük. (odamegy, elveszi a pianínóról az egyik kardot)
FRÍDHOF	A másik végén van a markolat!
ZOLTÁNFFY	Köszi. Egy pillanat. (felteszi a szemüvegét) Csak a test romlékony, a szellem szabad, a lélek halhatatlan. (kitörést mutat) Tus á gós! Tus á droát!
PUKÁNSZKY	A Brisits tanár úr megint forog a sírjában.
ZOLTÁNFFY	Ezt a kardot megfogni se lehet rendesen... 
PUKÁNSZKY	Mert ez igazi.
FRÍDHOF	Annamari, én mindent megpróbáltam. - Mint vezetősegéd, tisztemnél fogva felszólítom Önöket a békülésre. Közlöm továbbá, hogy amennyiben a sértő fél bocsánatot kér, az elégtétel meg van adva, és párbajra szükség nincs. 
PUKÁNSZKY	Dehogy kérek bocsánatot!
FRÍDHOF	Nem neked kell bocsánatot kérned, hanem a Zoltánffynak!
ZOLTÁNFFY	Nem kérek bocsánatot.
FRÍDHOF	Pillanat. Nekem mint orvosnak kötelességem a kardokat tökéletesen fertőtleníteni. Az urak szíveskedjenek megmutatni a kardjukat. (megszemléli a két kardot) Ezek, uraim, felettébb rozsdás kardok. Ezeket a nálam lévő szerekkel fertőtleníteni nem tudom. (olvas) “A segédek becsületükkel felelősek azért, hogy a párbajnál használt fegyverek feltétlenül tiszták legyenek.” (csönd, megint olvas) “Jusson eszünkbe Kerr Alfonz híres mondása: ‘Nem a golyók, nem a pengék ölnek, hanem a segédek.’ ”(csönd)
ZOLTÁNFFY	Szerezz másik pár kardot, ha tudsz.
PUKÁNSZKY	(olvas) 128. paragrafus: “A kardvizsgálatnál különösen nagy súly helyezendő a fegyverek tisztaságára, mert a legparányibb tisztátalanság, például rozsda, a legkisebb sebzést is végzetessé teheti.” (felnéz) Beáll az általános szkepszis... (nevet, majd tovább olvas) “Fölötte ajánlatos az is, hogy az orvosok közvetlenül a párbaj előtt fertőtlenítsék a kardok pengéit.” Na kérlek szépen. Fölötte ajánlatos. De nem kötelező. 
ZOLTÁNFFY	Fölötte ajánlatos, de nem kötelező.
PUKÁNSZKY	Nagy súlyt helyeztél, Frídhof, a kardvizsgálatnál a rozsdára, ezt nyugtázzuk. Figyelmeztettél bennünket. Köszönjük. Kezdhetjük.
ZOLTÁNFFY	Kezdhetjük.
	(Csönd. PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY vívóállásba helyezkedik)
FRÍDHOF	Az urak szíveskedjenek ingujjra vetkőzni.
PUKÁNSZKY	Pardon. Máris.
	(PUKÁNSZKY leveti a zakóját és a mellényét. ZOLTÁNFFY is leveti a zakóját és a mellényét. Megint vívóállásba helyezkednek.)
FRÍDHOF	Nadrágtartó nem maradhat, nadrágszíjjal kell helyettesíteni.
	(PUKÁNSZKY leveszi a nadrágtartóját. ZOLTÁNFFY vár, neki nadrágszíja van.)
PUKÁNSZKY	Annamari, valamelyik férjedtől csak maradt egy nadrágszíj!
ANNAMARI	Nem tudom... Ki szoktam dobálni mindent, úgy évtizedenként... 
	(PUKÁNSZKY összefogja a nadrágtartót és megköti a derekán. PUKÁNSZKY is, ZOLTÁNFFY is vívóállásba helyezkedik)
FRÍDHOF	Kéretik a magyaros menzúrát megtartani!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY kinyújtott karral és karddal egymás kardjának hegyét érintik. Annamari leül a fotelba, tűnődve nézi őket)
FRÍDHOF	Felhívom az urak figyelmét, hogy a corps á corps támadás tilos. (PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY bólint.) Az urak négy vezényszót fognak hallani. Az első: En garde. Ennek hallatán az urak tisztelegnek egymásnak. A második: Prêt! Ezt hallván az urak vívóállásba helyezkednek. A harmadik: Allez! Ezt hallván az urak megkezdik a támadást. A negyedik: Halte! Vívás közben bármelyik segéd vagy tanú ezt a vezényszót kimondhatja, s önöknek kötelességük azonnal megállni. Az urak tisztában vannak e vezényszavak jelentésével?
PUKÁNSZKY	Igen.
ZOLTÁNFFY	Igen.
FRÍDHOF	Minthogy gyalázkodásról, nem pedig egyszerű sértésről van szó, az urak a kardjukkal nemcsak vágni, de szúrni is jogosultak.
VANCSURA	Jézusmária... 
FRÍDHOF	Maga fogja be! (kis csönd) S ‘il vous plait! En garde!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY tiszteleg a karddal)
FRÍDHOF	Prêt!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY vívóállásba helyezkedik)
	(Csönd. VANCSURA gyorsan kitölti a két űrlapot)
VANCSURA	Maguk meg vannak veszve. (Annamarihoz) Itt tessék aláírni.
PUKÁNSZKY	(leereszti a kardját) Alá ne írd!
VANCSURA	Azt is lehet. Majd egy tanú a házból aláírja. Mindig szoktak akadni... 
	(VANCSURA az ajtó felé indul.)
ZOLTÁNFFY	Frídhof, nézz oda... 
	(ZOLTÁNFFY VANCSURA felé int. PUKÁNSZKY is odanéz. PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY eldobja a kardot, megelőzik VANCSURÁt és fenyegetően az ajtóba állnak. VANCSURA megáll.)
VANCSURA	Nálam van spray, velem nem lehet! Hatóság elleni erőszak! Az súlyos!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY egyszerre ráveti magát VANCSURÁra, leteperik, kicsavarják a kezéből a sprayt, ZOLTÁNFFY elszedi a mobilt és zsebrevágja, VANCSURA mellére térdel, VANCSURA nyüszít, rugdal, FRÍDHOF is odasiet, lefogja, PUKÁNSZKY körülnéz, feltápászkodik, kihúzza a telefont és a telefonzsinórral összekötözi VANCSURA kezeit meg lábait, majd ZOLTÁNFFY és FRÍDHOF segítségével a pianino elé gurítja.
ANNAMARI	Ne csináljátok, gyerekek, mit csináltok, az ég szerelmére?! Frídhof!
FRÍDHOF	Inkább a fiúkat féltenéd.
ANNAMARI	Ti megőrültetek!
FRÍDHOF	Hát meg. 
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY megigazítja a ruháját, lihegve, támolyogva visszabotorkálnak középre, nagy nehezen, nyögdécselve felveszik a kardjukat. FRÍDHOF is rendbeszedi az öltözékét, középre megy. Csönd.)
PUKÁNSZKY	Még szerencse, hogy nincs bennem a katéter... Ki van már vezetve. 
ZOLTÁNFFY	Az a legrosszabb, amikor csövek lógnak ki az emberből.
PUKÁNSZKY	Annál csak az rosszabb, amikor csövek lógnak bele az emberbe.
ZOLTÁNFFY	Meg mikor reggel elviszik a melletted levő ágyról az estvéli hullát... 
PUKÁNSZKY	Annál csak az rosszabb, amikor egy fiatal gyógyultan távozik... 
ZOLTÁNFFY	Azért kicsit erőlködhettél volna!
PUKÁNSZKY	A jobb kezem béna, isiász... 
ZOLTÁNFFY	Csúzom, csúzom, mondd meg nékem... 
PUKÁNSZKY	Írni se bírok vele, megtanultam írni ballal... A bal lábam merev... Megtanultam csak jobbal járni... Miért, te olyan fickós voltál!
ZOLTÁNFFY	Én félig nem is látok! Lehajolnom nem is volna szabad! 
PUKÁNSZKY	Nemigen fogunk mi már bosztont vagy shymmit járni... 
ZOLTÁNFFY	Járunk majd slow-foxot... 
FRÍDHOF	(VANCSURÁhoz, aki a földön nyüszít) Nem lesz semmi baja, fiatalember, csak viselje jól magát.
ANNAMARI	Ti meg vagytok veszve, ez rajtam bosszút fog állni! 
PUKÁNSZKY	Nem fog. Elmetéljük neki a nyakát.
ANNAMARI	Frídhof, csinálj velük valamit!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY vívóállásba helyezkedik)
FRÍDHOF	En garde... Prêt... Allez!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY összecsap, majd hátrálnak. Nem történt sérülés. ZOLTÁNFFY támad, PUKÁNSZKY véd. PUKÁNSZKY támad, ZOLTÁNFFY hátrál. Cseleznek. Összecsapnak. Semmi.)
FRÍDHOF	Halte!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY megáll, középre mennek, várnak.)
FRÍDHOF	En garde... Prêt... Allez!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY összecsap. Egyszerre megszólal a telefon ZOLTÁNFFY zakójának zsebében. PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY megáll)
FRÍDHOF	Mi az ördög?
VANCSURA	A mobilom! Adják ide, tartsák a fülemhez! 
	(FRÍDHOF ZOLTÁNFFY zakójához megy, kiveszi a mobilt)
FRÍDHOF	Hol kell ezt elzárni?
VANCSURA	Adja ide!
FRÍDHOF	Földhöz vágom, ha nem mondja meg!
VANCSURA	Azt a zöld gombot ott lent... 
ZOLTÁNFFY	Így nem lehet vívni, ilyen körülmények között! Párbaj közben megszólal egy telefon, hát ki hallott még ilyet?!
PUKÁNSZKY	A vezető segéd úr ne egy telefonnal piszmogjon! Nevetséges!
FRÍDHOF	Hol van itt zöld gomb?
ZOLTÁNFFY	Színvak a vezető segéd, ilyen nincs! - Add ide!
	(FRÍDHOF odaadja a mobilt ZOLTÁNFFYnak)
ZOLTÁNFFY	Haló... Igen, igen... 
VANCSURA	Ne beszéljen az én nevemben! 
ZOLTÁNFFY	Egy kicsit zajos helyen vagyok, csókolom... Tessék csak mondani... Hogy az adós még tartozik a kamatokkal? Hát ilyen van, kezicsókolom... Hogy oda tetszik menni, és fejbe tetszik vágni? Hány éves a néni? Hetvenkilenc? Á, az nem kor... én aztán tudom... Hogy az ügyvéd mit mond?
VANCSURA	Ez az én ügyem, hát hogy képzeli!?
ZOLTÁNFFY	Semmi, csak egy másik ügyfél... Csókolom, üzenem az ügyvéd úrnak, hogy inkább ő menjen oda és ő vágja fejbe az adóst... Hát fejszével, kezicsókolom... Kisbaltával, ahogy szokták... (elzárja a mobilt és a nadrágzsebébe dugja) Na, ez most hatástalanítva van.
VANCSURA	Ha nem megyek haza, megnézik a kompjúterben a mai címeket és idetalálnak! A titkárnőm hívni fogja a rendőrséget! A rendőrség ide fog jönni! Magukat le fogják tartóztatni!
PUKÁNSZKY	Hű, de megijedtünk!
ZOLTÁNFFY	(a pianínóhoz megy és a kardot VANCSURA nyakához szegezi) Ne vinnyogjon, kisfiam! Maga egy lovagias ügyben tanú, becsülje meg magát! Legyen büszke, kisfiam, hogy megtapasztalhatja, milyen is a magyar virtus. Ilyen manapság már ritkán adódik, kisfiam. És vigyázzon, mert ez a kard nagyon rozsdás. Ettől vérmérgezést lehet kapni, kishaver.
PUKÁNSZKY	Ószeres úr, ne bőszítse a Zoltánffyt, mert a Zoltánffy egy nyakas kálvinista!
FRÍDHOF	Tudja, Vancsura úr, jártak hozzánk evangélikusok meg kálvinisták is, nemcsak katolikusok... 
PUKÁNSZKY	A Zoltánffy mindig ellógta a hittant, azt füllentette, hogy ő külön hittanra jár... 
ZOLTÁNFFY	Na. (visszamegy a helyére) Mi van? Ez párbaj, vagy történelmi lecke fiúknak?
FRÍDHOF	Elnézést az uraktól. En garde... Prêt... . Allez!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY megint feláll, nekiveselkednek, lihegnek, igyekeznek, sántítva és félig bénán hadonásznak. PUKÁNSZKY támad, de ZOLTÁNFFY kivédi, és alulról megvágja PUKÁNSZKY hasát. PUKÁNSZKY hasán az ing véres lesz.)
FRÍDHOF	Halte!
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY leáll, leengedik a kardjukat)
VANCSURA	Vérzik!
FRÍDHOF	Uraim, megállapítom, hogy az önök között fölmerült ügyben a megsértett becsület lovagias úton elégtételt nyert.
ZOLTÁNFFY	Pukánszky, bocsánatot kérek.
PUKÁNSZKY	Én is bocsánatot kérek, Zoltánffy.
	(PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY összeölelkezik. ANNAMARI a tenyerébe temeti az arcát. PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY arcon csókolja egymást. Aztán leteszik a kardot a földre. Csönd.)
VANCSURA	Dehát vérzik, nem látják?!
FRÍDHOF	(odamegy PUKÁNSZKYhoz, kezében az orvosi táska) Vesd le az ingedet, megnézem, kitisztítom... 
PUKÁNSZKY	Semmiség, nem kell... 
FRÍDHOF	Hadd nézem meg... 
PUKÁNSZKY	Noli me tangere!
FRÍDHOF	Pukánszky, ne hülyéskedj!
PUKÁNSZKY	Ugyan, kérlek, semmiség! Ne félj, Annamari, a szőnyegedet nem fogom lecsöpögtetni, majd befelé fogok vérezni... (Nevet, felveszi a mellényét, majd a zakóját, és leül a szabad fotelba) Annamari, hozhatnád a piát.

2. jelenet
	(ANNAMARI kimegy. ZOLTÁNFFY is fölveszi a mellényét meg a zakóját, leül a hokedlire. FRÍDHOF leteszi az orvosi táskát. Csönd)
VANCSURA	Dehát vérzik!... El fog vérezni!
PUKÁNSZKY	(ZOLTÁNFFYhoz) Szép vágás volt... Kvintből indítva... Tercre számítottam... 
ZOLTÁNFFY	(nevet) Te vágtál meg mindig ezzel a csellel... Mindig tercre számítottam... 
PUKÁNSZKY	Ha tudnám használni a jobbkaromat, sose vágtál volna meg.
ZOLTÁNFFY	Mért, nekem volt rosszabb, egy balkezes ellen! (VANCSURÁhoz) Tudja, ószeres úr, mi rengeteget vívtunk hajdanán... Már a középiskolában elkezdtük, jártunk külön vívásra a Düpponghoz...
PUKÁNSZKY	Ő volt a Szent Imrében a tornatanár... Nála vívtunk heti két órában, de bármikor lemehettünk a tornaterembe... 
FRÍDHOF	Kedves kis emberke volt... Minden osztálynak ő tartotta a testnevelést... 
ZOLTÁNFFY	Illetve, volt nekünk még egy testnevelőnk, a Nándor... a rajztanár... 
	(FRÍDHOF, PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY nevet)
PUKÁNSZKY	Még egy testnevelés be volt írva, amit csak a Nándor tartott... a rajztanár!... ugyanis ő tartotta a lövészetet... A zsidók meg a rövidlátók fölmentést kaptak, a mázlisták... Nekünk magyar fiúknak nem lett volna szabad lőnünk, ugye, Trianon után... a békeszerződésben megtiltották a nagyhatalmak... erre találták ki a furfangos magyarok, hogy még egy testnevelést írtak be, és a rajztanár tartotta... jól átvertük a nagyhatalmakat... 
ZOLTÁNFFY	Mi mindig pompásan átvertük a nagyhatalmakat, ebben az évszázadban különösen... 
	(FRÍDHOF, PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY nevet)
FRÍDHOF	A Nándor volt az egyetlen, aki pofozta a kölyköket. Az ilyenek találták fel a kerékpáros zászlóaljakat a téli Kárpátokba... 
PUKÁNSZKY	A Düppong Mihály kedves pofa volt. Tőrvívásban országos második lett a csapatunk!
ZOLTÁNFFY	Aztán sokat vívtunk a Ludovikán is... 
PUKÁNSZKY	A Ludovikán tarolt a Boronkay Lajos, fölöttünk végzett a Szent Imrében, öttusázott, mindig ő nyerte kardban a dandárbajnokságot, sebesülten esett fogságba 43-ban és nem került elő, maradt utána három gyerek... 
ZOLTÁNFFY	A Demjanovich Jóska is jól vívott, aki magyarosított Barankayra... De a Boronkayt sose bírta megverni... Rohamtüzér-parancsnok volt, 44 augusztusában esett el... Nőtlen volt, nem marad utána gyerek... 
FRÍDHOF	Osztálytársak voltak, a Boronkay meg a Barankay, aki Demjanovichról magyarosított... 27-ben érettségiztek... 
	(Csönd)
PUKÁNSZKY	Érdekes, párbajozni mi sose párbajoztunk. Megvetettük azokat, akik párbajoznak... 
ZOLTÁNFFY	Sose párbajoztunk. Éppen ideje volt már.

3. jelenet
	(Jön ANNAMARI tálcával, rajta poharak, néhány üveg jó ital. Leteszi a tálcát az asztalra, szétpakol, majd leül a fotelba)
PUKÁNSZKY	(mindenkinek tölt) Kedves egészségetekre!
	(PUKÁNSZKY, FRÍDHOF, ZOLTÁNFFY, ANNAMARI iszik.)
ANNAMARI	(VANCSURÁnak) Ugráljon ide páros lábbal, ott van magának a zongoraszék! Nyugodtan igyék, senki nem fog végrehajtási panaszt tenni magára!
ZOLTÁNFFY	Pukánszky, most már elengedhetnénk a handlé urat.
FRÍDHOF	Előbb szépen aláírja a jegyzőkönyvet! Mindjárt meg is írom. Engedelmetekkel... (feláll, a pianínóhoz megy és valamit ír egy lapra, amit a táskájából vesz ki)
ZOLTÁNFFY	A Frídhofnak igaza van, a formákat be kell tartani. - Handlé úr, szökdécseljen ide, magának is töltöttünk!
PUKÁNSZKY	Békaügetés, vigéc úr!
VANCSURA	(fekszik a helyén) Dehát vérzik! Ott folyik ki a vére a zakója alatt! El fog vérezni! Meg vannak őrülve! Ilyen a világon nincs!
PUKÁNSZKY	Te Zoltánffy... Szerinted mennyit ér ez a két kard?
ZOLTÁNFFY	Ez a két rozsdás bökő?
PUKÁNSZKY	Patinás! - Szerintem megérnek vagy 44 ezer forintot.
ZOLTÁNFFY	Szerintem pontosan 44 ezret érnek.
FRÍDHOF	(felnéz az írásból) Vancsura úr, mennyi is volt Annamari tartozása?
	(VANCSURA hallgat)
FRÍDHOF	Végrehajtó úr, kérdeztem valamit.
VANCSURA	Őrült gyilkosokkal nem tárgyalok... 
ZOLTÁNFFY	Benne is felébredt a magyar virtus! (VANCSURÁhoz megy és a kardot hanyagul a torkának támasztja) A legjobb barátom vérét nem átallom ontani, és akkor a te véredtől megijednék?
VANCSURA	Ott van az asztalon... 
PUKÁNSZKY	(felveszi a papírt az asztalról, megnézi) 44 ezer 536 forint. Zoltánffy, mennyit ér akkor egy patinás kard?
ZOLTÁNFFY	Huszonkettőezer kettőszázhatvannyolc forintot.
PUKÁNSZKY	Na ószeres úr. Lefoglalta ezt a két díszkardot, és ezzel az ügy be van fejezve. Magának úgyis enyves a keze. Hand-lés... 
ZOLTÁNFFY	Na ne!
FRÍDHOF	Jaj, ne!
PUKÁNSZKY	Pardon. - Maga tölti ki a jegyzőkönyvet, vagy töltsem ki a balkezemmel én?
VANCSURA	Vigye vissza a múzeumba, tolvaj!
PUKÁNSZKY	Dehogy viszem! Ellopni könnyű volt, de visszalopni?! Azt észrevennék, megyek be két karddal, és lógatom fel a falra... Ez olyan, mint liliomtiprás után visszaadni a hölgy szüzességét! 
FRÍDHOF	Vancsura úr, úgy gondolom, az ajánlatunk korrekt. El is sinkófálhatja, ha akarja... 
ZOLTÁNFFY	Az ilyenek szoktak kulipintyót birtokolni a Balatonon... A többi jobbágytelekre húzott viskó mellett... Az erkélyükön szarvasagancs... (nevet) A kardok majd ott díszelegnek a pozdorja-falon, lehet mutogatni az ámuló zsellérnőknek... 
FRÍDHOF	Mielőtt a két kard lefoglalását aláírásával hitelesíti, szíveskedjék a párbajról készült jegyzőkönyvet is aláírásával hitelesíteni.
VANCSURA	Azt hova küldik?!
FRÍDHOF	Sehová. Nincsen már feljebbviteli testület, úgyhogy én fogom őrizni. És a halálom után a fiam. Ha ugyan ki nem dobja azonnal.
VANCSURA	Akkor minek aláírni?!
FRÍDHOF	Mert ez a forma, Vancsura úr. A formák tisztelete nélkül minden szétesik. Majd fogja tapasztalni. 
ZOLTÁNFFY	A Düppong szokta volt mondogatni: “A bolseviki tempó ott kezdődik, hogy az ember túlteszi magát a szabályokon...”
FRÍDHOF	Ameddig ezeket nem írja, addig itt fog heverni összekötözve. 
	(Csönd, FRÍDHOF visszamegy az asztalhoz, leül. Koccintanak, isznak. Csönd)
ZOLTÁNFFY	Nézzétek, gondolkozik! Hallom a kerekek csikorgását az agyában... Már amennyire egy ilyen Jedermann egyáltalán gondolkozni képes.
PUKÁNSZKY	Egy everyman.
ZOLTÁNFFY	Everyman... A te angolszász vonzalmaid!... Inkább homonculus. Az ilyenek miatt volt kibírhatatlan az életünk. Pedig milyen szépen élhettünk volna, még ebben a században is! Sőt még itt, Magyarországon is! Budapest is milyen szép város lenne, üresen!
FRÍDHOF	Honderű.
ZOLTÁNFFY	A börtön se lenne rossz hely, az a baj, hogy ott is emberek vannak.
PUKÁNSZKY	Az járt jól, aki magánzárkába került - de csak ha vallásos volt, vagy gazdag lelkületű.
ANNAMARI	Milyen jó is lett volna egy magánzárka!
ZOLTÁNFFY	Majd szóljatok Szent Péternek, hogy engem ugyan ne támasszon fel embernek az úristen... kóbor macskának igen, ecetfának igen... csak embernek ne, soha többé.
PUKÁNSZKY	Majd szólok. Habár, azok odaát, mesélik, süketek és vakok - a legrohadtabb bürokraták.
	(Csönd. Koccintanak, isznak.)
VANCSURA	Aláírom.
FRÍDHOF	Na. (odamegy, megpróbálja kiszabadítani a telefonzsinórból, vesződik) 
ZOLTÁNFFY	Drága Annamari, nem győzök csodálkozni a maga fenomenális előrelátásán, amiért ilyen hosszú telefonzsinórt használ!
PUKÁNSZKY	Az a szokása, hogy telefonálás közben készülékkel a kezében mászkál. Rémes. Ez legalább annyira válóok, mint a hideg láb. Nem akarlak lebeszélni, hogy elvedd, de ne mondd, hogy nem figyelmeztettelek.
	(FRÍDHOFnak közben sikerül kicsomóznia a telefonzsinórt. VANCSURA a tagjait dörzsöli. FRÍDHOF visszadugja az aljzatba, felveszi a telefont, majd visszateszi)
FRÍDHOF	Van vonal. - Na itt írja alá.
	(VANCSURA nagy nehezen feláll, aláírja a párbajjegyzőkönyvet. PUKÁNSZKY felveszi a papírokat az asztalról, odaviszi a pianínóhoz. VANCSURA gyorsan mindkét példányba ír valamit, valami mást áthúz, és aláírja. PUKÁNSZKY az egyik példányt elveszi, belenéz, bólint, visszaviszi az asztalhoz)
PUKÁNSZKY	Annamari, ez a te példányod. Tedd el jól, te kardos menyecske... 
ANNAMARI	(átveszi, belenéz) Pecsét is kell rá!
VANCSURA	(odasántikál, előszedi a pecsétjét, lepecsételi, csönd) A mobilom!
	(ZOLTÁNFFY feláll, kiveszi a mobilt a nadrágzsebéből, a kardokat és a mobilt ráteszi a pianínóra, majd visszaül az asztalhoz.)
ZOLTÁNFFY	Én a maga helyében nem kísérleteznék följelentgetéssel. A kezünkben van a párbajról készült jegyzőkönyv, handlé úr. A maga aláírásával. Maga ennek a bűnténynek a részese volt. Szükség esetén mi valamennyien tanúsítjuk, hogy maga önként és dalolva. Arról nem beszélve, hogy maga ezeket a kardokat hivatalosan lefoglalta. Hat férj után mindössze két patinás kardot örökölni, az a minimum. De hozzátehetem, ezzel a jegyzőkönyvvel mi nem fogunk visszaélni. Mi úriemberek vagyunk, handlé úr. (kis csönd) Magával egyébként nem az a baj, vigéc úr, hogy rossz ember. Magával az a baj, hogy ember.
PUKÁNSZKY	Ha szégyell két karddal mászkálni, ószeres úr, magának ajándékozom a hajókoffert.
	(VANCSURA kinyitja a koffert, belerakja a két kardot, becsukja, zsebre vágja a mobilt, elteszi a jegyzőkönyvet)
VANCSURA	Őrültek! (kezében a kofferral kirohan)

4. jelenet
PUKÁNSZKY	Hogy siet!
ZOLTÁNFFY	(kiált) Ne siessen, vigéc úr, odaér! - Ezek még sietnek... 
PUKÁNSZKY	Végre magunk között vagyunk. - Azért a Kálmán igazán meghalhatott volna holnap reggel. 
ZOLTÁNFFY	Á, mindig linkóci volt a Kálmán. - Az Oppermann Balduin épp egy Arany-balladát elemzett, mikor odanéz: “Mi az, te eszel?” Mire a Kálmán: “Nem, tanár úr kérem, csak a fogamon van valami...”
	(Nevetnek)
PUKÁNSZKY	Azt bírta mondani a Schwartznak németből: “Tell schoss das Haupt seines Kindes glücklich ab”!
	(Nevetnek)
FRÍDHOF	A Kálmán volt az első táblás, mikor másodikak lettünk sakkban a nyolcadikosok mögött... .
PUKÁNSZKY	Mikor kint voltunk a cserkész világdzsemborin Angliában... Ahol még a Rothermere gróffal is találkoztunk... “Justice for Hungary”... Na ott volt egy fingóverseny, azt a Kálmán nyerte meg... Csak a sátorban volt érvényes... lehetett látni, hogy többszáz méterről egyszerre hárman rohanni kezdenek... be a sátorba... két tanúnak kellett jegyzőkönyveznie... .(nevet) Negyvenöt nemzet fiai nézték, és nem értették, mit rohannak a magyarok!
FRÍDHOF	Megette az aranyhalat, elevenen... (Annamarihoz) Úgy lehetett bekerülni az osztályelitbe... A Zenkóczi írta az USÁ-ból, hogy a fia a Harvardon egy fraternity-be úgy került be, hogy meg kellett ennie egy aranyhalat, elevenen, a hatvanas években... 
ZOLTÁNFFY	Mikor a Bosnyák Pongi felhívta latinból, hogy milyen szerkezet ez, és a Kálmán azt mondta, accusativus cum infinitivo... Kérdi a Pongi: “Hol van itt accusativus, hol van itt infinitivus?!” Mire a Kálmán: “Nincsenek kitéve!” (nevet)
	(FRÍDHOF és PUKÁNSZKY is nevet)
FRÍDHOF	Nincsenek kitéve! (röhög)
PUKÁNSZKY	Nincsenek kitéve! (vinnyog)
ZOLTÁNFFY	“Hol van itt accusativus, hol van itt infinitivus?” Erre a Kálmán: “Nincsenek kitéve!”
FRÍDHOF	“Hol van itt accusativus, hol van itt infinitivus?”
PUKÁNSZKY	“Nincsenek kitéve!”
	(FRÍDHOF, PUKÁNSZKY és ZOLTÁNFFY harsogva röhög.)
FRÍDHOF	Honderű!
PUKÁNSZKY	Halhatatlan honderű!
ZOLTÁNFFY	Verhetetlen honderű! - Nincsenek kitéve!
	(Lassan megnyugszanak még fel-felröhögve, koccintanak, isznak. Csönd)
ZOLTÁNFFY	A Horváth Lacika volt az első halottunk, ötödik után nyári szünetben elütötte a villamos... 
FRÍDHOF	Milyen jó volt matekból... 
PUKÁNSZKY	Ácsorogtunk a németvölgyi temetőben és nem értettünk semmit... 
ZOLTÁNFFY	Aztán még a temetőt is felszámolták... 
	(Csönd)
PUKÁNSZKY	(felnéz a csillárra) Milyen meleg fényük van... “Melo, melo po vszjej zemlje, / vo vszje pregyelü. / Szvecsá gorela na sztole, / szvecsá gorela...”
ZOLTÁNFFY	Mit jössz megint a Don-kanyarral?!
PUKÁNSZKY	Paszternák, a Zsivágó-versekből. “Az asztalon meg gyertya égett, / gyertya égett...” A hatvanas évek elején oroszul akartam tanulni, külker levelező óhajtottam lenni... Felhívtam a Simonffy-Tóth Ernőt, de neki nem volt ideje, tanított a Bolyaiban, ő ajánlotta a Mihály bácsit... Mihail Popov... Nem meséltem?
ZOLTÁNFFY	Kérlek szépen, mi olykor évtizedekre szem elől vesztettük egymást, ha nem csalódom... és ha lenne még családi fészkünk, nem lennénk megint ennyire jóban... 
FRÍDHOF	Bezárult a kör.
PUKÁNSZKY	Lehetett hatvanegynehány éves a Mihály bácsi akkoriban... Húsz évvel volt idősebb, mint én... és bácsiztam... 
ZOLTÁNFFY	Egy hatvanas taknyost?! Istenem, ha ma lennék hatvan éves!
PUKÁNSZKY	Orvos volt ifjan Pétervárott, a cári gárdaezred orvosa... volt egy szép felesége, két szép kislánya, mikor kitört a forradalom... a feleségét meg a kislányait felkoncolták... na akkor emigrált Párizsba, ott összeveszett a fehérekkel, akkor elment Bulgáriába, ott összeveszett a többi fehérrel, és akkor eljött Magyarországra, a harmincas évek elején. Lefogták és internálták, mint bolsevik ügynököt. Ücsörög a táborban a Mihály bácsi, váratlanul jön egy humanitárius látogató, valami gróf, látja, intelligens a Mihály bácsi arca, beszédbe elegyedik vele franciául, németül, angolul, és pár hét múlva kiengedték Mihály bácsit, és egy év múlva ő lett a magyarországi pravoszlávok főpapja... Én se akartam elhinni, de mutatta a fényképét, gyönyörű férfi abban a papi díszruhában, szakállasan... Mondta, buktak rá a magyar nők, hát el is hiszem... Na jött a háború, lefogta a Gestapo, mint bolsevikot, jöttek az oroszok, kiszabadították és vitték Munkácsra, mint fehér emigránst, és elítélték és felkötötték. És ott lóg az akasztófán a Mihály bácsi, mikor hírnök jő lóhalálában, hogy a Sztálin pont aznap törülte el a halálbüntetést. Na levágják gyorsan a Mihály bácsit, felélesztik, és elvitték a tajgába, ott gürcölt évekig, mínusz hatvan fokban. És közben írogatta a leveleit a Központi Bizottságnak, hogy ő magyar állampolgár, engedjék vissza a hazájába... És csodák csodája visszaengedték, meg is érkezett Budapestre 56 szeptemberében egyetlen fillér nélkül... 56-ot már szimplán megúszta... oroszt tanított aztán... Na a Mihály bácsinak megvolt egy csomó nyugaton kiadott orosz könyv, az 59-ben Párizsban kiadott Zsivágó is, azt olvasgattuk... “Metyel lepila na sztyekle / kruzski i sztrelü, / szvecsá gorela na sztole, / szvecsa gorela...” “A hóvihar az üvegre köröket, nyilakat rajzolt, és az asztalon gyertya égett, gyertya égett...” Akkor mi már nem voltunk együtt, Annamari, mégis rád gondoltam... Most is gyertya ég... 
	(Csönd)
PUKÁNSZKY	Szegény Mihály bácsi... Mennyi lehet most? Százöt-százhat éves... 
	(Csönd, FRÍDHOF és ANNAMARI összenéz)
FRÍDHOF	Ők is megkapták a magukét, az oroszok... 
ZOLTÁNFFY	Megkapták ők is... 
	(Csönd)
PUKÁNSZKY	(megköszörüli a torkát) Jó volt nálad, Annamari. Jó volt veletek, fiúk. Mint egy omló szirten... az idő zátonyán... - Zoltánffy, vedd feleségül. Annamari, neki még nem voltál a felesége. - Frídhof, köszönöm... 
FRÍDHOF	Ne írjak neked gyógyszert?
PUKÁNSZKY	Nem kell, van mindenem. (feláll)Megyek... még nincs kész a leckém... Kínai nyelvtanfolyamra járok, másfél éve... Nehéz nyelv... Jó nehéz... De már nem adnának el a pekingi piactéren... Fiatalokkal tanulok együtt, helyesek... Még nincs kész a leckém holnapra... Hazamegyek.
FRÍDHOF	Várjál, elkísérlek.
PUKÁNSZKY	Nem kell, majd a körúton fogok egy taxit.
	(A többiek is felállnak. PUKÁNSZKY megcsókolja ZOLTÁNFFYt, FRÍDHOFot arcon, majd kezet csókol ANNAMARInak és kimegy.)

5. jelenet
ZOLTÁNFFY	Én is indulok... (feláll) Ja, mielőtt elfelejteném: Annamari, jöjjön hozzám feleségül! - A gyerekeim nem törődnek velem, az unokáim nem törődnek velem... Addig jó, amíg kicsik a gyerekek, őket könnyű imádni... aztán felnőnek, az baj, de akkor jönnek az unokák, amíg kicsik, könnyű őket imádni... de azok is felnőnek... és akkor van a baj... azt már többnyire túl se lehet élni, hálistennek... dehát nekem pechem van, látja... mióta megözvegyültem, mászkálok otthon a négy fal között, az egy koporsó, én meg mint egy rovar... nem lehet folyton futni, úszni meg evezni... szinte felmászom a falra, szinte felmászom a mennyezetre... mint egy rovar... ha hozzám jönne, visszamásznék a padlóra... - Olyanokat álmodom, hogy belépek egy felvonóba, tele van, miattam nem indul, kitessékelnek... páternoszterral kísérletezem, de nem tudok beszállni, és ha mégis, nem tudok kiszállni ott, ahol szeretnék... 
FRÍDHOF	Én azt szoktam álmodni, hogy meccsen vagyok a fiammal, kigyullad a stadion, menekülnénk, de nem tudunk a tömegtől... 
ZOLTÁNFFY	Ez jó álom, még van kit féltened... - Eleinte az apámhoz kezdtem hasonlítani, az jó volt, aztán a nagyapámhoz, még az is jó volt, most a dédapám néz rám a tükörből, akit sose láttam... és közben a lelkem olyan, mint egy kamaszé!
ANNAMARI	Nem az a baj, hogy megöregszik az ember. Az a baj, hogy a vágy nem öregszik.
FRÍDHOF	Írjak neked gyógyszereket?
ZOLTÁNFFY	Tegnap írtál a presszóban, nem emlékszel? (kezet csókol Annamarinak) Én aztán nem csalnám meg... Csak legyen kivel veszekedni, legyen kit utálni! Nem bánom, ha megcsal, de engem csaljon meg! Jöjjön hozzám feleségül! Szeretnék eldicsekedni vele a srácoknak... Nagyot néz majd a Kálmán!... Meg a srácok mind... Ajtósy, Angyal, Árendás, Bán, Biczó, Boncz, Cseresznyák, Csizmazia... 
FRÍDHOF	Országos első lett latinból, a Csizmazia... 
ZOLTÁNFFY	Ne zavarj! - Cseresznyák, Csizmazia, Czoba, Dózsa, Erődi-Harrasch, Fetsch, Fischer, Folláth, Földes, Gáspár, Glédula, Gonda... (kis csönd) - Na szia, Frídhof!
FRÍDHOF	Szia. 
	(ZOLTÁNFFY kimegy.)

6. jelenet
	(Csönd. ANNAMARI leül. FRÍDHOF leül. Isznak. Csönd. Sötétebb lesz, már csak a petróleumlámpa és a gyertyák világítanak.)
ANNAMARI	Egy csomó altatót kellett volna felírnod a Pukánszkynak. Sok-sok altatót.
	(Csönd)
FRÍDHOF	Gondoltam rá.
ANNAMARI	Írathatnál magadnak az orvos barátaiddal. Írhatnál nekem, én aláírom a vényt, te pedig kiváltod és odaadod a Pukánszkynak... 
FRÍDHOF	Csokonai matematikát tanult a halálos ágyán... (csönd) Tele van áttétellel. Csoda, hogy az agyát még nem támadta meg.
ANNAMARI	Biztos, hogy vérmérgezést kap most?
FRÍDHOF	Nem biztos. De lehet. (Csönd) Az első euthanáziám... Milyen lehet otthon, egyedül bevenni azt a rengeteg gyógyszert? Így könnyebb volt neki... (Csönd) Én még sose öltem embert... Illetve egyszer igen... 
ANNAMARI	(élesen) Frídhof! Nem te ölted meg a kislányodat, hanem a feleséged! Nem tehetsz róla, hogy megtébolyodott a feleséged!
FRÍDHOF	Dehogynem tehetek róla. Én ragasztottam rá a magam bajait... 
ANNAMARI	Harminc éven át vezekeltél! Nem volt elég? Harminc éven át gyerekek ezreit gyógyítottad vezeklésül!
FRÍDHOF	Minél kevésbé láttam az élet értelmét, annál dühödtebben gyógyítottam a gyerekeket... 
ANNAMARI	Gondolj a fiadra! Kárpótlásul küldte őt neked vénségedre az isten!
FRÍDHOF	“Vitézek, mi lehet e széles föld felett...” Hát a semmi... Milyen furcsa, hogy mégis van bűntudat, mégis van vezeklés... - Alig látom a srácot, korán megy, későn jön... Reggel még jó, kimegyek a konyhába, nézem, amikor reggelizik... az az álmos kamasz, abban még benne van a gyerek, aki az enyém... pár szót beszélgetünk... az jó... Próbálom előre látni, mi lesz belőle, tiszta ember-e, mocsok ember-e... és nem tudom, mit kívánjak neki... Sokat gondolok a Kelemen adjunktusra... a Pommersheim mellett dolgozott... elgázosították a feleségét és a két kicsi gyerekét... a háború után elvett egy szép, rigid és frigid nőt, azzal a feltétellel, hogy sose lesz gyerekük, és nem is lett... Egész életében bosszút akart állni... . De kicsodán? Aztán meghalt infarktusban... a felesége rákban, pár éve... (Csönd) Érdekes, bármennyire imádom is a fiamat... és bármennyire nem vagyok is hívő... mostanában úgy érzem, nemsokára találkozom az én kicsi lányommal... vár rám valahol... Most negyvennyolc éves lenne, talán egy fiatal nagymama... de ő négy évesen vár engem... és ez megnyugtat, örömmel tölt el, az örömtől sírok... Ne haragudj, Annamari... 
ANNAMARI	Írjál nekem altatót.
	(FRÍDHOF vényt vesz elő, kitölti, leteszi az asztalra, feláll)
ANNAMARI	Szerinted a Zoltánffy tudta?
FRÍDHOF	Én nem mondtam meg neki... A Pukánszkynak se úgy mondtam meg tegnap... Hívott, nézzem meg a leleteit... Nem lehet őszintén megmondani, nem igaz, hogy lehet... Végig az volt bennem, mit mondjak a Pukánszkynak, ha sok altatót akar felíratni... De nem kérte... És akkor bejött a Zoltánffy, és valahogy nagyon hamar összekapott a Pukánszkyval... Hetvenkét éve elkezdték ugratni egymást a Verpeléti úton és sose hagyták abba, most meg mintha komolyan... A Zoltánffy fura pasas... az egyik leghülyébb volt az osztályban, aztán kitűnően érettségizett, nem is értettük... Ő nem olyan, aki tudja... de mindent érez... 
ANNAMARI	Véletlenül járt arra a Zoltánffy?
FRÍDHOF	Azt mondta... És összekaptak... Először nem vettem komolyan... Aztán odahívtuk a Kálmánt... nem látszott maródinak, csak rettentően felizgult... (csönd) Lehet, hogy a Kálmán ebbe halt bele?! Akkor ez nem egy euthanázia, hanem kettő!... (csönd) Hogy ezek összebeszéltek a hátam mögött?... És a Kálmán rögtön felfogta?... 
ANNAMARI	Szerinted a kardokat tegnap délután szerezte a Pukánszky? Bement lóhalálában az első múzeumba és csak úgy leakasztotta őket a falról?
	(Csönd)
FRÍDHOF	A szemetek! (nevet) Hát, lehet... (csönd) Annamari, hívjuk fel a Pukánszkyt, odamegyek, kitisztítom a sebét, van nálam a táskában tetanusz... Én orvosi esküt tettem!
ANNAMARI	Ez nem orvosi ügy.
FRÍDHOF	Mégis, hívjuk fel!
ANNAMARI	Mindig ilyen volt, a házasságunk alatt is ő provokálta ki, hogy megsértsem... Ez a jó neki... (Csönd) És mit kívánjunk neki? És mit kínáljunk neki? (Csönd) Milyen alapon akarjuk őt felülbírálni? Ő is felhívhat téged, ha meggondolja magát.
FRÍDHOF	Nem fog felhívni, ismerem. (Csönd) Menj feleségül a Zoltánffyhoz, Annamari. - Ne haragudj, az ital... 
ANNAMARI	(aláírja a receptet) Ne felejtsd itt.
	(FRÍDHOF elteszi a receptet, kezet csókol ANNAMARInak és kimegy.)

7. jelenet
	(ANNAMARI a telefonhoz megy, fölveszi, belehallgat, majd leteszi. Megigazgatja a virágot, keresztet vet. Tárcsáz)
ANNAMARI	Haló... Már otthon? Ja, hogy taxival... Maga csak fut, de sétálni nem bír? Én nem fogok magával futkorászni, hallja? Figyeljen ide, Zoltánffy... Én feleségül megyek magához... Ne üvöltsön, megsüketülök! - Találkozzunk holnap... A maga kedvéért hajlandó vagyok lemenni az utcára... Ne örüljön, várjon... Van egy feltételem. Kötünk házassági előszerződést, vagy mi a neve... A vagyonunk külön marad... Én a saját lakásomban maradok, és maga is a sajátjában... Ne üvöltsön, még nem a férjem!... Hogy miért? Mert magának olyan zseniális ötlete is támadhat, hogy az egyik lakást adjuk ki, és akkor éjjel-nappal szagolhatom a maga hónaljszagát... én abból már kinőttem... Jó... holnap délután négykor... (leteszi a telefont, felveszi a pianínó tetejére tett levelet, közelebb húzza a petróleumlámpát, feltesz egy szemüveget, hangosan betűzgeti a levelet) “Kedves Nagyike, remélem a pénzt kapod meg. Ha kéne töb, írd hozám és én küldöm neked akor még. Remélem jól vagy Nagyike. Én a Bernardot otthagytam fakép és most van nekem szerető Juan, egy tüzes mexikói és megyek vele hamar Grönland ahol ő ás. Juan nagyon szép csak van neki család Mexikóba és négy gyerek, nagyon szereti őketek, csak nem a feleség szereti, de engem nagyon szeret. Hát nem tudok. Lehet hogy két év múlva megyünk Európe, ha ott lesz neki meg a projekt, akkor tenálad is beugrunk. Nagyike, vegyél emailt a computer... (újra betűzi, még közelebb húzza a petróleumlámpát) Vegyél emailt a computeredba és akkor gyakraban írok hozád. Adig hozám írjál, te sose nem írsz, de azért én nem haragszok és én nagyon szeret tégedet. A Juant te biztos nagyon szeretni fogol...”

(Függöny)