A II. Rákóczi Ferenc Kárpátaljai Magyar Főiskola jegyzettára
Matematika és Természettudományi Tanszék

Gönczy Sándor

Földtani alapfogalmak
(oktatási segédanyag a földrajz szakos főiskolai hallgatók számára)

Kiadja a Kárpátaljai Magyar Pedagógusszövetség
Tankönyv- és Taneszköztanácsa

Beregszász
2004

Felelős szerkesztő:
Gönczy Sándor

Виготовлено
СП “ПоліПрінт” м. Ужгород, вул. Тургенєва 2.

Előszó helyett
A II. Rákóczi Ferenc Kárpátaljai Magyar Főiskolát fennállása óta jellemző lendületes és folyamatos fejlődés megköveteli, hogy az oktatás színvonalának növelése érdekében saját, a helyi sajátosságokat figyelembe vevő oktatási segédanyagok lássanak napvilágot. E segédanyagoknak kettős céljuk van. Egyrészt hozzásegítik a diákokat vizsgákhoz, beszámolókhoz való könnyebb, gyorsabb, eredményesebb felkészüléshez, másrészt könnyebben és kedvezőbb áron hozzá lehet jutni, mint bármely más ukrán vagy magyar kiadású segédanyaghoz.
A fentebb említett kettős cél megvalósítása érdekében a Matematika és Természettudományi Tanszéken megjelent Geológia című jegyzet segédanyagaként, illetve kiegészítőjeként készült el a Földtani alapfogalmak című kiadvány. A több mint ötszáz alapfogalmat tartalmazó tananyag elsősorban a Geológia című kollégiumot hallgató diákoknak ajánlott, azonban érdeklődésre tarthat számot a felvételizők, a jövendő, és a már végzett, tanári állást betöltő kollégák körében is.
Jó szerencsét kívánva tisztelettel 
Gönczy Sándor

A, Á
aa láva: durva felszínű, töredezett bazaltláva folyás (→ bazalt, → láva)
abortált riftesedés: a → riftképződés megrekedése a kezdeti stádiumban hosszabb földtörténeti időn keresztül (1-10 millió év). Az  tipikus példája a Rajna-árok.
abszolút kor (években kifejezett kor): a radioaktív izotópok bomlásának ismeretében a maradék és átalakulási végtermékének mért mennyisége alapján az → ásvány kristályosodásának kora meghatározható.
agglomerátum (lat. agglomerare = szorosan egymáshoz nyomódni): konszolidálódott vegyes szemcseösszetételű → vulkáni eredetű → kőzet, amelyben a szögletes vulkáni törmelékes anyag → lapillikből és hamuból álló mátrixba vannak ágyazódva.
agglutinát: → vulkanológiában összesült vulkáni eredetű salak (→ agglomerátum).
agyag: → kémiai agyag, →  mechanikai agyag.
agyagásvány: → kémiai mállásból származó → rétegszilikátok (pl. kaolinit, illit, montmorillonit).
akkréciós prizma: a → szubdukciós övekben felhalmozódó és a kontinensre, ill. a → vulkáni szigetívre tektonikusan feltolódó ároküledékek. Anyaguk óceán-aljzati üledékek, óceáni kéregmaradványok, a → vulkáni szigetív lepusztulási termékei, alárendelten kontinentális eredetű hordalékok.
aktív kontinensperem: az → orogén övek képződési helyei (pl. Cirkumpacifikus-hegységrendszer), ahol többek között lejátszódik a → vulkáni szigetív képződés, a szeizmikus és → vulkáni aktivitás.
aktív lemezszegély: → litoszféralemezekben ébredő húzási és nyomási feszültségek okozta szétnyílásos (→ riftesedés) vagy ütközéses és alátolódásos (→ szubdukciós) területek.
aktuálgeológia: a jelenkori (recens) földtani folyamatokkal foglalkozó tudományág.
alaphegység: a paleozóos, mezozóos, vagy annál idősebb, részben vagy teljesen átkristályosodott → kőzetekből álló kéreg, amely már átesett egy vagy több → orogén fázison (pl. Ny-i Alpok kristályos vonulatai, Máramarosi-masszívum)
aleurit (gör. aleuron = liszt): → kőzetliszt.
aleurolit (gör. aleuron = liszt, lithosz = kő): az → aleurit (iszap) kőzetté vált változata. 
alkáli széria: olyan magmás kőzetnevezéktani egység, ahol a CaO+MgO < Na2O+K2O. Aszerint, hogy a Na2O nagyobb vagy kisebb a K2O-nál, különíthetünk el nátron- (Atlantikum, K-Afrika, Azori-, Kanári-szigetek) és káli (Mediterráneum) alprovinciákat.
alkalmazott földtan: a → klasszikus földtan eredményeit gyakorlati feladatok megoldására felhasználó → geológiai tudományterületek összessége. Ide tartozik, pl. a vízföldtan, teleptan (pl. szénhidrogénföldtan, ércföldtan, bauxitföldtan), bányageológia, építésföldtan, óceángeológia, agrogeológia, gazdaságföldtan, környezetföldtan stb.
álló redő: olyan → redő, amelynek → redőtengelye függőleges. Olyan esetekben alakul ki, amikor az → üledéket meggyűrő erők mindkét irányból közel azonos mértékben hatnak.
allochton (gör. allasz = másként, khthón = föld): a képződés helyéről elszállított anyag (pl. allochton → takaró, vagy allochton kövület).
Alpi-Európa: → Neo-Európa.
általános földtan: → klasszikus földtan.
AMF-diagram (Wager-Deer diagram): → magmás kőzetek kőzetkémiai vizsgálatánál használt háromszög-diagramos ábrázolási módszer, ahol a főelemösszetétel oxidosan kifejezett értékeit 100 %-ra számítva három-három értéket (A, M, F) képezünk és ábrázoljuk. Így minden konkrét kőzetmintának egy adott pont felel meg a háromszögdiagramban. Az A = Na2O + K2O, az M = MgO, az F = FeO + Fe2O3. 
amfibol: a → főkristályosodási fázisra jellemző, → rombos vagy → monoklin rendszerű → szalagszilikát → ásvány.
anchimetamorfózis (gör. ankhi = közel): nagyon kisfokú → regionális metamorfózis megnevezése. Ez a fázis vezet át a kőzetképződésből (diagenezisből) a → metamorfózisba, így anyagában nagy mennyiségben vannak jelen a kiindulási anyag → ásványai és rendszerint még felismerhető az eredeti struktúra is. Ezért az így létrejött → kőzetek megnevezésekor megőrizzük a kiindulási kőzet nevét, de azt meta- előtaggal látjuk el, (pl. metavulkanitok, metahomokkövek).
andezit: → neutrális → kiömlési kőzet. A → diorit kiömlési változata. Tartalmaz → piroxént, → amfibolt esetleg → biotitot és bázisos ill. semleges → földpátot.
anizotrópia: kristályráccsal rendelkező anyagoknak az a tulajdonsága, hogy az egyes irányokban az eltérő rácspontsűrűség miatt a fizikai tulajdonságaik (pl. vezetőképesség, keménység stb.) is irányonként változnak egyazon kristályon belül.
anteklízis: → táblás területeken epirogén (→ epirogenezis) mozgások következtében kialakult, nagy kiterjedésű, de enyhe hajlásszögű szerkezeti kiemelkedések, felboltozódások. 
antiklinális (gör. antiklinein = széthajolni): → redőboltozat.
antiklinórium: több kisebb → antiklinális együtteséből álló összetett gyűrődési boltozat. Legegyszerűbben úgy képzelhetjük el, mint egy ívbe görbített hullámvonalat, amelynek megmarad a hullámossága.
aplitok: főleg → gránitos → kőzetek, ritkábban bázisos és semleges intruzívumok (→ intrúzió) elkülönült, megváltozott összetételű peremi → telérkőzete. Gránitok esetében magas kvarc- és → földpáttartalom jellemzi őket. Szövetük aprókristályos, színük világos.
apofíza: intruzív (→ intrúzió) tömegekből kiágazó → dájkok szeszélyes, változatos alakú és méretű elágazó nyúlványainak neve.
archaikum (ősidő): a Föld keletkezésétől számítva (≈4,6 milliárd év) 2,5 milliárd évig tartó földtörténeti időszak.
arenit: 0,06-2 mm közötti laza → törmelékes üledék (homok).
arkóza: olyan rövid szállítási távolságra utaló homokkőfajta, amelynek szemcséi között az uralkodó kvarc mellett több mint 25 % → földpát is található.
ártéri üledékek: árvizek idején az árterekre kisodródó, mm-cm vastagságban leülepedő → agyag, → kőzetliszt, finomhomok és sok szerves eredetű, főleg növényi törmelék.
ártufa (ignimbrit): Marshall P. (1935) így nevezte el a vulkáni lejtőkön nagy sebességgel lezúduló gomolygó, izzó → piroklasztit árakat.
ásvány: általában szilárd, nagyobbrészt kristályos szerkezetű meghatározott vegyi összetétellel rendelkező természetes anyag. Genetikailag lehet magmás, üledékes és metamorf ásvány.
ásványtan: a természetes eredetű → ásványok vizsgálatával, jellemzésével, képződési körülményeivel foglalkozó → geológiai tudományterület.
asszimiláció (lat. assimilatio = hasonulás): a → földkéregben felnyomuló → magma annak egy részét magába olvasztja, asszimilálja.
asztenoszféra: → kissebességű öv. 
áthatolási iker (penetrációs iker): amelynél a két ikresedő → kristály mintegy egymáson keresztülhatolva képződik (pl. pirit ún. vaskereszt ikre).
áttolt redő: → takaró redő.
aulakogén: idős átkristályosodott kéregrészek kisívű süllyedéke, amit fiatalabb → üledékek fedhetnek be.
autochton (gör. autosz = maga, khthon = föld): a keletkezési helyén maradt képződmény jelzője, röviden: helyben maradt.
autoklaszt: → lávából keletkező saját anyagú törmelékes kőzet.
B
balos vető: → jobbos és balos vető.
batolit (gör. bathosz = mélység, lithosz = kő): → mélytömzs.
bazalt: vulkáni eredetű, → bázisos kőzet, a → gabbró kiömlési változata. Tartalmaz → olivint, → piroxént, esetleg → amfibolt és bázisos → plagioklászt.
bazanit: eredetileg a → bazaltot nevezték így, az Asszíriai Basan város nevéből származtatva.
bázisos kőzetek: olyan → magmás kőzet, amelynek az SiO2 tartalma 48 %-nál kevesebb (pl. → gabbró, → dolerit, → bazalt). 
belső erők (endogén erők): ide soroljuk a radioaktív elemek bomlásából származó belső hőt és a gravitációs erőt. 
Benioff-zóna: a → szubdukció síkja. A → földrengések → hipocentrumai által kijelölt felület, amely mentén az óceáni kéreg más kéregdarabok alá bukik és ott beolvad.
bilaterális vergencia: orogén területek (→ orogenezis) → takarókba rendeződő, gyűrődő → üledékekre ható, különböző irányú erőhatás következtében kialakuló kétirányú vergencia, kétirányban történő mozgás.
biotit: vas-magnéziumcsillám. → Monoklin prizmás → rétegszilikát → ásvány. Kémiai összetétele K(Mg,Fe)3(Al,Fe)Si3O10(OH,F)2.). 
bipiramis (v. dipiramis): a → piramisok jellemző → szimmetriaelemei mellett vízszintes szimmetriaelemek is megjelennek.
biszfenoidok (gör. szfén = ék): kettős ék. Ha egy “c” tengelyhez viszonyított felső és alsó → szfenoidot egymáshoz képest elforgatunk, akkor bi- (vagy di-) szfenoidot kapunk. A biszfenoid lehet → rombos és → tetragonális rendszerű. 
Bowen-féle kristályosodási sor: a normál → magma fő tömege 900-700C közötti hőmérsékleten kristályosodik ki. Egyidejűleg olyan színes és színtelen → szilikátos alkotók kristályosodhatnak, amelyek egy adott hőmérsékleten egyensúlyban vannak egymással, az olvadék kovasav tartalmával, ill. az adott intevallumban együttesen érik el a kiválási hőmérsékletüket. A színes alkotók a szerkezeti rendezettség növekedése szerinti sorrendben diszkontinuálisan követik egymást a sziget szilikátoktól a tektoszilikátokig. A sor színes tagjai az olivin  Fe-Mg-piroxén  Ca-Mg-piroxén  amfibol  biotit. Ha a magma kovasav tartalma meghaladja a 48 %-ot, megjelennek a → plagioklászok és az olvadék hűlése és vele járó savanyodása közben folyamatosan egyre nagyobb SiO2 tartalmú (savanyúbb) plagioklászok válnak ki (anortit  albit), folyamatos elegysort képezve. Kisebb eltolódással ugyancsak folyamatos elegysort alkotva kristályosodnak a → káliföldpátok (K-szanidin, anortoklász). Az olvadékból fokozatosan tűnnek el a → színes alkotók, gyarapodik a színtelen, ill. kovasavban telített ásványok mennyisége. 63 % SiO2 tartalomnál a kovasav már olyan mennyiségben dúsul, hogy megjelenik önálló ásványa, a kvarc.
breccsa: 2-200 mm átmérőjű, szögletes darabokból álló → kőzettörmelék, amelyet kötőanyag cementál össze.
buntsandstein (tarkahomokkő): az alsó-triász megnevezése a Germán-medencében.
C, Cs
cementációs zóna: → oxidációs–cementációs zóna.
centrális vulkanizmus: a → vulkáni kitörés egy központból, ún. → kürtőből történik.
centrolabiális vulkanizmus: a → vulkáni kitörési központok egy törészónához kötődnek (pl. mélytöréshez, hasadékhoz, kontinentális → rifthez).
Conrad-féle felület (V. Conrad, német geofizikus után): a → földkéreg alsó “bazaltos” és felső “gránitos” rétegének határa 5-15 km mélységben.
csoportszilikátok (szoro-szilikátok): legegyszerűbb esetben két (SiO4) tetraéder kapcsolódik össze egy közös O2- ion révén. Három, négy vagy hat (SiO4)4- tetraéder oxigénnel való összekapcsolódásával gyűrűk alakulnak ki. A gyűrűket kationok (pl. Al3+, Be2+, Ca2+, K+, Na+, Mg2+, Fe2+ stb.) kapcsolhatják össze, gyakran oszlopos szerkezetté (pl. berill, turmalin).
D
dacit: → savanyú kőzet, a → granodiorit kiömlési változata. Tartalmaz → amfibolt, → biotitot, esetleg → piroxént, savanyú → plagioklászt, → káliföldpátot és kvarcot.
dagadókúp: savanyú, sűrű → magmából keletkező, meredek falú, gyakran domború lejtőkkel jellemezhető, nagyobb magasságú, kisebb alapterületű → vulkáni forma. 
dájk (ang. dike = telér): → telér. 
deltaüledékek: sok hordalékot szállító, kis esésű folyók tengerparti torkolatánál lerakódó → agyagos, → kőzetlisztes összetételű → üledék.
diabáz: → dolerit.
diaftorézis: → retrográd metamorfózis. 
diagenezis (gör. dia = után, geneszisz = keletkezés): kőzetté válás. Az üledékek tömörödését, víztelenedését, cementálódását értjük alatta (pl. mésziszap  mészkő, homok  homokkő stb).
diaklázis (gör. dia = után, klaszisz = széttörés): olyan kőzethasadék, repedés, amely mentén a szétvált kőzetfelületek nem mozdulnak el egymáson. 
diapír: a fedőrétegeit részben áttörő, részben felboltozó kőzettest (pl. óceánközépi hátság, Aknaszlatinai sódiapír). 
differenciáció (lat. differentia = különbség): a → magmás kőzettan és → geokémia értelmezése szerint az a folyamat, amikor a → köpenyből származó (ún. anya-) → magma fizikai-kémiai állapota megváltozik, belőle részmagmák különülnek el hőmérséklet, nyomás, sűrűség, illótartalom stb. szerint.
digir: → gir.
dilatáció: az → ásványokban és → kőzetekben a hőmérsékletváltozások hatására bekövetkező térfogatváltozás, amely kőzetaprózódást idéz elő.
dinamometamorfózis: abban az esetben beszélünk -ról, ha a → metamorfózis során a nyomásnak jut nagyobb szerep.
dinamotermális metamorfózis: → regionális metamorfózis.
diorit: semleges (→ neutrális kőzet) → mélységi magmás kőzet. Tartalmaz → piroxént, → amfibolt, → biotitot és bázisos → földpátot.
dipiramis: → bipiramis.
diszfenoid: → biszfeniod.
diszkordancia (lat. discordans = nem összehangolt): rétegek zavart, nem egyenletes, rendszerint nem párhuzamos települését jelenti. Megkülönböztetünk → szögdiszkordanciát és → eróziós diszkordanciát.
diszlokáció: a → földkéregben létrejövő deformációk, törések (→ vető) menti elmozdulások.
divergencia: a → geológiában a távolodó → litoszféralemezek mozgására értik (pl. → riftesedés). Az → őslénytanban azt a jelenséget nevezik így, amikor egy közös őstől a környezeti tényezők hatására többirányban induló fejlődés fajkeletkezéshez vezet.
divergens lemezszegélyek: → divergencia.
dolerit (diabáz): a → bazalt szubvulkáni (→ szubvulkáni kőzet) változata.
dóma (gör. tető): a sátortetőhöz hasonlóan összehajló, közös élben metsződő, egybevágó lappár, amely → tükörsík szerint tartozik össze. Névadó osztályán, a monoklin dómás osztályán (→ monoklin rendszer) kívül a rombos piramisos osztályban (→ rombos rendszer) fordulhat elő, más → nyílt kristályformákkal kombinációban.
dőlés-csapás: egy földtani folyamat során létrejött sík (pl. egy réteglap, v. → vetősík) térbeli helyzetének megadásához szükséges két, fokban megadott érték (adat) neve. A dőlés (szög) az adott sík és a vízszintes (sík) között bezárt (legnagyobb) szög, a dőlés iránya ennek az É-i iránytól az óramutató járásával egyező irányban mért szöge (földrajzi azimutja). A csapás (irányt) ebből úgy kapjuk meg, hogy vagy hozzáadunk vagy, levonunk 90-ot, azaz a csapás (irány) merőleges a dőlés (irány)-ra. Csapásirányban a dőlés szög 0.
dörzsbreccsa (milonit): a szerkezeti mozgások során az egymáson elmozduló kőzettömegek súrlódó felületén létrejött 2-200 mm átmérőjű, szögletes darabokból álló kőzettörmelék.
E, É
effúzió (lat. effusió = kiömlés): a → magma felszínre ömlése.
elemhelyettesítés: az → ásványok térrácsaiban foglalt elemek helyettesíthetik egymást abban az esetben, ha hasonló az ionrádiuszuk és az ionizációs feszültségük (pl. K+, B2+, Pb2+). 
elemi cella: a → kristály legkisebb olyan egysége, amely még magán viseli a kémiai összetétel és a kristályszerkezet főbb jellemzőit. 
elemző földtan: → klasszikus földtan.
előkristályosodás: a magmás ásvány- és kőzetképződés első szakasza 900 C és 1400 C között. 
enantiomorf kristályosztályok: azokat a → kristályosztályokat soroljuk ide, amelyeknek csak → girjeik vannak.
endogén erők: → belső erők.
eocén (gör. eósz = hajnalpír, kainosz = új): a → kainozoikum → harmadidőszakának egyik kora. 56,5 millió évvel ezelőtt kezdődött és 33,7 millió évvel ezelőtt ért véget. 
epicentrum (gör. epi = fölött, lat. centrum = középpont): a → földrengések földfelszíni központja. 
epikontinentális tenger: olyan sekélytenger, amely a tengerelöntés (→ transzgresszió) során a szárazföld egy részét elárasztja.
epimetamorfózis: a → regionális metamorfózis kis nyomású és hőmérsékletű szakasza. A nyomás irányított, ezért kezdődő, de már fejlett → palásodás figyelhető meg.
epirogenezis (gör. épeirosz = szárazföld, geneszisz = keletkezés): G. K. Gilbert óta (1890) a kontinentális kéregrészek nagy területre kiterjedő, lassú süllyedését és emelkedését értjük alatta. Idős masszívumok (→ ősmasszívum), → táblás területek, → pajzsok területén jellemzőek.
érintkezési (juxtapozíciós) iker: az ikresedő egyedek (→ ikresedés) valamelyik lap mentén egymáshoz nőnek. Pl. a spinell → oktaéderek (111) lap szerinti mellénövési ikre, vagy a gipsz (100) szerint összenőtt fecskefark alakú ikerkristálya.
eróziós diszkordancia: egy terület átmeneti kiemelkedése és lepusztulása, majd visszasüllyedése következtében alakul ki.
Eskola-féle fáciesek: P. Eskola finn geológus 1938-ban alkotta meg a magmás (→ magmás kőzet) és metamorf kőzetekre (→ metamorfózis) egyaránt érvényes ásványfácies (→ ásvány, → fácies) elvet. Eszerint adott kémiai összetétel, nyomás és hőmérséklet mellett csak egyféle ásványos összetételű → kőzet képződhet, attól függetlenül, hogy milyen eredetű a kiindulási kőzet ásványos összetétele. (pl. → gneisz képződhet → agyagból, → földpátos homokkőből is, mivel ezek vegyi összetétele hasonló). 
eugeoszinklinális: óceáni → üledékgyűjtő, amely a → szubdukciós zónában kialakuló → mélytengeri árokra és ennek óceáni környezetére terjed ki a → vulkáni szigetívek nyíltvízi (külső) oldalán.
evaporitok (sókőzetek): sós tavakban, lagúnákban, a tengerből lefűződött öblökben fokozatos bepárlódás során, kizárólag kémiai úton létrejövő → üledékes kőzetcsoport.
exogén erők (gör. exon = kívül, geneszisz = keletkezés): → külső erők. 
explózió: a heves, robbanásos → vulkáni kitörések neve, amely főleg savanyú, viszkózus és gázdús lávák (→ láva) felszínre kerülését jellemzi.
explóziós index: ha a kitörési termékek mennyiségét az összes vulkáni anyagmennyiséghez viszonyítjuk és 100-zal szorozva százalékosan fejezzük ki, akkor megkapjuk egy adott → vulkán ~-ét (Ei).
extrabazinális üledék (extra=kívül): az → üledékgyűjtő medencékbe kívülről beszállítódott → ásvány- és → kőzetszemcsék.
F
fácies (lat. facies = arc): olyan → ásvány- és → kőzettani jellemzők összessége, amely a vizsgált objektum keletkezési körülményeire is utal, vagyis egy adott fáciesbe tartozó kőzetek azonos földtani körülmények között képződtek. Használják a földtörténeti fejlődés során kialakult lokális élőhelyekre is.
fedőhegység: az → alaphegységre települt fiatalabb → kőzetösszletek összefoglaló neve.
fekvő redő: olyan → redő, amelynek → redőtengelye közel vízszintes. Abban az esetben alakul ki, ha a különböző irányból ható erők egyike jóval nagyobb mértékű, mint a másik.
feltolódás: 45-nál meredekebb dőlésű → tektonikai sík, amely mentén az egyik → kőzettömeg a másikra rátolódik.
fenokristály: → kiömlési kőzetek mátrixába beágyazódó látható méretű, jó alakú → kristályok. 
ferde redő: olyan → redő, amelynek → redőtengelye dőlt. Különböző mértékű nyomóerők hatására jön létre.
filloszilikátok: → rétegszilikátok.
fizikai mállás: → mállás.
flis: svájcban használatos fogalom, folyásra hajlamos → kőzetet jelent. Vegyes összetételű, rosszul osztályozott, változó szemcseméretű, → törmelékes üledékek, amelyek az → orogén övek kiemelkedésének tektogén szakaszában (→ tektogenezis) gyorsan pusztulnak le és hordódnak be a szegélyező tengerekbe, ahol összegyűlve, zagyárakat (turbidit) képeznek. Jellemző rá a → gradáció.
flisvályú: olyan sekély- és mélytengeri üledékképződési környezetek, amelyekben → flis és flisjellegű → üledékek halmozódhatnak fel. 
forgástengely: → gir.
formáció (lat. formatio = képződés): térképezhető méretű → litosztratigráfiai alapegység, amely a földtörténet egy szakaszában meghatározott körülmények között keletkezett → kőzetösszletet jelent. 
forró folt (ang. hot spot fordításából): a pozitív termikus anomália területei, amelyeket felfelé irányuló köpenyáramlások idéznek elő átégetve a fölöttük lévő kéregrészeket. (pl. Hawaii szigetek, Kilimandzsáró vulkáncsoport).
fosszília: megkövesedett állapotban fennmaradt ősmaradvány.
főelemek: a → földkéreg kőzeteinek 99,6 %-át alkotó 8 elem összesített neve. Ezek: O = 46,4-47,0 %, Si = 28,15-29,5 %, Al = 8,23-8,05 %, Fe = 4,65-5,63 %, Ca = 2,96-4,15 %, Na = 2,09-2,50 %, K = 2,50 %, Mg = 1,87-2,33 %.
főkristályosodási fázis: az 1200-700 C közé eső → magmás ásvány- és kőzetképződés (→ magma) szakasza, melynek során kiválnak a magma fő tömegét adó kőzetalkotó szilikátok (→ kőzetalkotó ásványok).
földkéreg: földünk legfelső, szilárd, → ásványokból, → kőzetekből, álló része, amelyet az alatta lévő → köpenytől a → Mohoroviić-féle szeizmikus törési felület választ el.
földköpeny: a kb. 30 km mélységben húzódó → Mohoroviić (Moho) felület és a kb. 2900 km mélyen húzódó → Gutenberg-Wiechert felület közötti földöv
földmag: felszíntől számított 2900 km mélységben húzódó → Gutenberg – Wiechert felületen belül elhelyezkedő földöv.
földpátok: a → magmás kőzetek fő kőzetalkotó ásványai (→ kőzetalkotó ásványok) közé tartozó → vázszilikátok. Ezek a legfontosabb → színtelen alkotók. Két csoportra, → plagioklászokra és → káliföldpátokra lehet osztani őket. 
földrengés: a kőzetlemezekben (→ litoszféralemez) a lemezek mozgásának hatására történő hírtelen kioldódó elmozdulások. ~ létrejöhet → riftesedés, → szubdukció, → obdukció, földalatti üregek beszakadása, → vulkánkitörés stb. következtében.
fumarola (lat. fumus = füst, gőz): → vulkáni utóműködésnek egy olyan típusa, amely kb. 200 C-os vízgőzt szolgáltat. 
G, GY
gabbró: bázisos → mélységi magmás kőzet. Bázisos → plagioklászt, → amfibolt, → piroxéneket és → olivint tartalmaz.
gejzír (izlandi, geysa = vadul áramlani): geotermikusan aktív (→ geotermikus energia) területek látványos, felszökő vizű hévforrásai. Általában a kőzetek repedésrendszerében tárolódó, geotermikusan felfűtött, csapadékeredetű víz. A gejzír nyílása alatti üregrendszerben lévő felszín alatti vizet a forró vulkáni kőzetek vagy a hőfeláramlás felmelegítik. Mivel az alsó vízrétegekre a fölötte elhelyezkedő vízoszlop erős nyomást fejt ki, a víz 100 C fölött kezd forrni. A túlhevített víztömeg robbanásszerűen megy át gőzállapotba (pl. Yellowstone Nemzeti Park, Kamcsatka, Új Zéland).
geokémia: a → geológia viszonylag fiatal tudományága, amely a Föld kémiai összetételével, az elemek dúsulásának és eloszlásának vizsgálatával foglalkozik.
geológia (földtan): a Föld belső szerkezetét, fejlődését, a Földre ható erőket, és a Föld történetét tanulmányozó tudomány.
geoszinklinális: olyan nagy méretű → üledékgyűjtő amelyben szárazföldi, tengeri és óceáni eredetű → üledékek halmozódnak fel.
geotektonika: elsősorban a → szerkezeti földtanhoz köthető tudományterület, amely a földi méretű szerkezetek felépítésével, mozgásával és az ebből következő alakváltozásokkal foglalkozik (→ litoszféralemez). 
geotermikus energia: a Föld belső öveiben radioaktív anyagok bomlása útján képződő és a világűr felé kisugárzódó hőmennyiség.
gir: forgási szimmetriatengely. Olyan képzeletbeli tengely, amely körül a testet 360-al körbeforgatva a kiindulási képet (pl. lap, lapegyüttes, élek, szögek) egybevágó módon ismétlődni látjuk. Attól függően, hogy hány fokonként kerül a kép önmagával “fedésbe”, megkülönböztetünk 2 (digir, 180°), 3 (trigir, 120°), 4 (tetragir, 90°) és 6 (hexagir, 60°) értékű forgástengelyeket.
giroidok: összetett → szimmetriaelemek, amelyek forgatás és → inverziós pont szerinti tükrözés kombinációjával állnak elő. Megkülönböztetünk inverziós trigiroidot és inverziós tetragiroidot. Trigiroiddal létrehozott legjellemzőbb formák a trigonális → romboéderek és → szkalenoéderek (pl. kalcit, dolomit), míg tetragiroid szerinti legjellemzőbb formák a tetragonális → biszfenoidok és szkalenoéderek (pl. kalkopirit).
globáltektonika: a → litoszféralemezek mozgásával, a kontinensek és a pólusok vándorlásával, és e jelenségek okaival, formáival, következményeivel foglalkozó tudomány.
gneisz: a → mezo- és → katametamorfózis során kialakult üledékes (paragneisz) vagy magmás (ortogneisz) eredetű metamorf → kőzet (→ metamorfózis, → üledékes kőzet, → magmás kőzet).
gradáció (lat. fokozatos átmenet): a → flisképződés folyamán képződő zagyárak lezúdulásakor az anyag szemcseméret szerint differenciálódik. Minden ilyen zagyárból egy-egy réteg képződik, ahol egy rétegen belül meg lehet figyelni egy fokozatos szemcseméret finomodást alulról fölfelé.
gránit: savanyú → mélységi magmás kőzet. Tartalmaz → amfibolt, → biotitot, kvarcot, → káliföldpátot és savanyú → plagioklászt (→ I-típusu gránit, → S-típusú gránit).
granodiorit: savanyú → mélységi magmás kőzet. Jellemző rá, hogy a → színtelen alkotók között gyakoribb a → plagioklász földpát, mint a → káliföldpát, színtelen alkotók közül jellegzetes még a kvarc. → Színes alkotók közül az → amfibol és a → biotit uralkodik, megjelenik benne → piroxén is.
Gutenberg-Wiechert-határfelület: a → földköpeny és a → földmag közötti határfelület 2900 km mélységben.
gyűrt övek: olyan orogén területek (→ orogenezis, → orogén övek), ahol a nyomóerők gyűrődéseket hoznak létre. 
H
haránttelér (“sheeted dykes”): → szubvulkáni (→ dolerites) → telérraj az óceáni → ofiolit sorozatban.
harmadidőszak: a → kainozoikum első időszaka. 65 millió évvel ezelőtt kezdődött és 2,4 millió évvel ezelőtt fejeződött be. Két részre szokták bontani paleogénre és neogénre. A paleogénbe három kor tartozik: a paleocén, az eocén és az oligocén; a neogénbe pedig kettő: a miocén és a pliocén.
hasadékvulkánosság: olyan → vulkántípus, ahol az izzó szilikátolvadék egy hasadék mentén (pl. → óceánközépi hátság) jut a felszínre.
Hawaii-vulkán típus: a → forró foltokhoz kapcsolódó gázszegény → bazalt lávát szolgáltató effúzív (→ effúzió) vulkántípus (pl. Kilauea, Mauna Loa, Hekla). 
hegységi gyökérrégió (orogén gyökérrégió): a hegységképződés során a hegyláncok felgyűrődésekor a mélyszintben képződött, illetve korábban, más hegységképződési fázisban képződött, vegyes eredetű és összetételű, általában metamorfizálódott képződmények. 
hegységképződés: → orogenezis.
hemiéderes kristályosztályok: a feles → kristályosztályok (→ hemimorf, → enantiomorf, → paramorf, másodfajú feles) összefoglaló megnevezése. A → holoéderes kristályosztályokhoz képest csökkentett → szimmetriát mutatnak és a maximálisan összetartozó lapok száma fele annyi, mint a holoéderes osztályban.
hemimorf kristályosztályok: azokat a → hemiéderes kristályosztályokat soroljuk ide, amelyeknek csak függőleges → szimmetriaelemük van, és függőleges → girjük poláris.
Hercíni Európa: → Mezo Európa.
heteropikus fácies: oldalirányban érintkező, egymásba fogazódó, egyidejű, de eltérő környezetben létrejött → üledékek. Például egy sekélytengeri környezet üledéke és egy vele összefüggő lagúnarendszer üledéke egymással heteropikus fáciest alkot.
hexaéder (kocka): a → szabályos (thesszerális) kristályrendszer (100) indexű (→ Miller index) lapjából képzett → zárt kristályforma, amely 6 db négyzet alakú, egymásra merőleges lapból áll.
hexagir: → gir.
hexagonális rendszer: 
hidrosztatikus nyomás: minden irányba ható nyomás.
hipocentrum: → rengésfészek.
holoéderes (teljes szimmetriájú) kristályosztályok: azokat a → kristályosztályokat nevezzük így, amelyek a legmagasabb → szimmetriát mutatják, illetve az adott rendszeren belül a legnagyobb lapszámmal rendelkeznek. 
holokristályos szövet (gör. holo = teljes, egész): a mélységi és szubvulkáni magmás kőzetanyag szövete (→ mélységi magmás kőzet, → szubvulkáni kőzet), amely a lassúbb lehűlés miatt teljes egészében kikristályosodik.
horszt: → sasbérc.
horzsakő (habkő, tajtékkő): a sűrűn folyós savanyú → lávából a felszínközelben felszabaduló gázok és gőzök gyakori robbanásainak következtében szétszóródó lávadarabok repülés közben megnyúlnak és felhólyagosodnak, világos színű, porózus, savanyú → piroklasztitot alkotva.
hot spot: → forró folt.
hőanomália: környezetéhez képest, negatív v. pozitív irányba eltérő hőmérséklet.
I, Í
identikus pontok: a kristályrács azonos értékű, egymással felcserélhető pontjai.
idiomorf ásványok: ép, saját alakjában fejlődő → ásványok.
ignimbrit (lat. ignis = tűz, nimbus = felhő): → ártufa. 
ikersík: olyan kristálylap, amely mentén két ikresedő kristály (→ érintkezési iker, → áthatolási iker) tükörképi helyzetben összenő, de nem morfológiai → tükörsík. 
ikertengely: olyan képzeletbeli egyenes, amely mentén egy → kristály 180°-os elforgatási helyzetű ikeregyede vele összenő, de nem lehet páros értékű → gir.
ikresedés: azonos → ásványok egyes kristályainak összenövése (→ áthatolási iker, → érintkezési iker, → poliszintetikus iker).
inoszilikát: → láncszilikát.
intermedier magmás kőzet: → neutrális kőzet.
intrabazinális üledékek: az → üledékgyűjtő medencén belül képződő kémiai és/vagy biogén kiválások (pl. karbonátos kőzetek, sókőzetek, tűzkövek, vasas, mangános és foszfátos → üledékek illetve a szénkőzetek és szénhidrogének).
intramontán medencék: hegységvonulatok között kialakult, rendszerint töréses eredetű kismedencék amelyek alakjuk, méretük szerint is különböznek a → hegységképződés során képződő, hosszan elnyúló üledékgyűjtő vályúktól (pl. Ilosvai-medence).
intrúzió: a → földkéregbe 2 km-nél mélyebben benyomuló → magma. 
inverziós tetragiroid: → tetragir szerinti forgatás és invertálással (→ inverziós pont) nyert összetett → szimmetriatengely.
inverziós trigiroid: → trigir szerinti forgatás és invertálással (→ inverziós pont) nyert összetett → szimmetriatengely.
inverzióspont: → szimmetriaközpont.
iszapvulkán: megkülönböztetünk meleg és hideg ~-t. A meleg iszapvulkánok → vulkáni utóműködések gázkiáramlásainak helyén a feltörő gázok, vizek átáztató hatására finomszemcsés üledékek felszínén iszapfortyogók alakulnak ki, amelyek külsőre a → kráterekben felbugyogó → lávára emlékeztetnek (pl. Pokolsár Erdélyben). A hideg iszapvulkánok v. iszapfortyogók nincsenek kapcsolatba a vulkánossággal. Működésüket a talaj szerves anyagainak bomlásából származó szén-hidrogén, szén-dioxid, kén-hidrogén és metán vizenyős laza talajban való feltörésének köszönhetik.
I-típusú gránit (I=igneous): → magmás kőzetek részleges → újraolvadásának terméke.
ívelőtéri terület: a → vulkáni szigetív és a → mélytengeri árok közötti terület, amely minimum 100 km széles. 
ívközi medence (sziallikus ívközi medence): az orogenezis során a → hegységképződésben gyakran a kontinensperemekről leszakadó → mikrolemezek is részt vesznek, amelyek abszolút v. relatív értelemben medence jellegűek (pl. Kárpát-medence, Iráni-fennsík).
ívmögötti medence: a → vulkáni szigetívek és a kontinens közötti, gyakran óceáni aljzatú terület (pl. Ohotszki-medence, Japán-tenger, Dél-Kínai-tenger).
izomorfia (gör. izosz = egyenlő, morfé = alak): a külsőleg azonos, de kémiai összetételükben különböző → ásványok izomorfok. 
izopikus fácies: a különböző korban, de azonos típusú környezetben lerakódó → üledékek megnevezése.
izosztázia (gör. iszosz = azonos, sztaszisz = állás): a → litoszféra és a → földköpeny közötti egyensúlyi állapot. A litoszféra különböző vastagságú lemezei (→ litoszféralemez) úsznak a képlékeny → asztenoszférában, nagyobb részükkel bemerülve abba. Ezzel a jelenséggel magyarázzák azt, hogy a kontinensek és a magashegységek alatt a kéreg jóval vastagabb (30-70 km), mint az óceánok alatt (5-11 km).
izotrópia: az irány szerint egyenlő fizikai tulajdonságokkal rendelkező → ásványok izotrópok (→ szabályos rendszerű és amorf anyagok).
J
jobbos és balos vető: szerkezeti törések mentén horizontálisan ellenkező irányba elmozduló két tömeg mozgási iránya szerinti osztályozott → vetőtípusok. Ha felülről nézve a vetőt a két oldal úgy mozog, mintha az óramutató járásával megegyező lenne, akkor jobbos vetőről beszélünk. Ellenkező esetben balos vetőnek nevezzük.
juxtapozíciós iker: → érintkezési iker. 
K
kainozoikum (új állati idő): 65 millió évvel ezelőtt kezdődött és a mai napig tartó földtörténeti idő. → Harmad- és → negyedidőszakra szokták bontani.
kaldera (sp. = katlan, üst): → vulkánok kúpján lévő, beomlással vagy robbanással képződő nagyobb, katlanszerű mélyedés (pl. Mount St. Helens, Vezúv).
Kaledóniai-Európa: → Paleo-Európa.
káliföldpátok: → savanyú kőzetek egyik legfontosabb alkotója, → vázszilikát. Ide tartozik többek között az ortoklász, szanidin, adulár stb. 
katametamorfózis: nagyobb felszínalatti mélységben, nagy nyomás (p) és hőmérséklet mellett bekövetkező kőzetátkristályosodás, ahol a → hidrosztatikus nyomás túlsúlyba került a → stressz nyomással szemben, ezért fokozatosan eltűnik egyes metamorfitok szerkezeti-szöveti irányítottsága, s jellemzővé válik az izometrikus megjelenés. 
kémiai agyag: a → kőzetek → kémiai mállásából képződő → agyagásványok (pl. montmorillonit, illit, kaolinit) által alkotott agyagkőzetek (pl. bentonit, kaolin).
kémiai mállás: → mállás.
keresztrétegzés: áramló vízből vagy levegőből kiülepedő → kőzetliszt és homok, ferde helyzetű, az áramlás irányába dőlő rétegeinek megnevezése. 
kettőstörés: az anizotróp anyagok (→ anizotrópia) optikai tulajdonsága, amely során a behatoló fehér fény sugara két sugárra bomlik. Egyikük az ordinárius (rendes) sugár követi a fizikából ismert Snellius-Descartes-féle törvényeket, míg a másik az extraordinárius (rendellenes) sugár nem.
kiömlési kőzet: olyan → porfíros szövetű, kiömlési → magmás kőzet, mely izzón folyó szilikátolvadékból, a felszínen vagy közvetlenül a felszínközelben kristályosodik ki jellegzetes → vulkáni formákat alkotva.
kissebességű öv (asztenoszféra): a → földköpeny képlékeny állapotú gömbhéja, amely a felszíntől számított 75 és 250 km közötti mélységben található.
kiszorítási pszeudomorfóza: az eredeti alak megtartása mellett új → ásvány keletkezik úgy, hogy az eredeti ásvány anyaga teljesen eltávozik, az eredeti és új ásvány között nincs kémiai összefüggés.
klasszikus földtan (általános földtan, elemző földtan): a → geológia egyik legnagyobb, átfogó tudományterülete, amely a Föld komplex anyagi fejlődésének általános folyamataival, ezek elemzésével és törvényszerűségeivel foglalkozik
klivázs: alacsony és közepes nyomású → metamorfózis következtében keletkezett irányított elválási felületek, amelyek nem az átkristályosodás hatására alakulnak ki.
konglomerátum (kavicskő) (lat: conglomerare = összegyűrni, összetekerni): durvaszemű, legömbölyített, 2-200 mm-es átmérőjű, kavicsok cementálódásával létrejövő → törmelékes üledékes kőzet. 
konkordáns rétegzettség: az → üledékes kőzetek által alkotott rétegek egymás utáni, megszakítás nélküli települését nevezik nek.
kontakt metamorfózis (termál metamorfózis): a felnyomuló → magmatömegek szegélyén az általuk közvetített hőhatás miatt a beágyazó környezet metamorfizálódik. 
kontamináció (lat., contaminare = beszennyeződni): leggyakrabban → magmás kőzetek képződésével kapcsolatban használják, amikor a → magma kölcsönhatásba lép környezetével s abból magába szed részeket, de tökéletesen nem keveredik vele.
kontinentális lejtő: a kontinentális és óceáni → litoszféralemezek átmeneti zónája, amely a → selfek max. 200 m mély vízborítású peremétől átlag 2500 m mélységig az óceáni medencék felé lejt. Lejtése 4-7°, de néha 40-45°-os is lehet. Szélessége rendszerint kisebb, mint 200 km.
kontinentális vulkánosság: vulkanizmus kontinensbelseji típusa, amely elsősorban mobilis övekhez, → forró foltokhoz, vagy kezdődő kontinentális riftesedéshez kapcsolódik (→ rift).
konvekciós áram: olyan áramlás, amelyet a folyékony anyagokban mutatkozó hőmérséklet- és sűrűségkülönbség révén a gravitációs erő hoz létre. A nagyobb hőmérsékletű anyag a közegben felemelkedik, a hidegebb pedig leszáll.
konvergencia (összetartás, összehajlás): az → őslénytanban így nevezik, ha két különböző fajnak a hasonló életkörülmények között, az alkalmazkodás miatt hasonló lesz pl. a formája. A → lemeztektonikában az egymás felé mozgó, ütköző, → litoszféralemezek szegélyét nevezik konvergens lemezszegélyeknek.
konvergens lemezszegélyek: → konvergencia.
koordinációs szám: megmutatja, hogy a kristályrács egy adott tömegpontját hány szomszédos tömegpont veszi körül egyenlő távolságban.
kőbél: a fosszilizálódó ősmaradvány anyaga kioldódik, de alakját megőrzi az őt kitöltő iszap vagy homok.
könnyenillók: a → magmából és → lávából kiváló gőzök, gázok (vízgőz, kén, kén-dioxid, kén-trioxid, kén-hidrogén, hidrogén-klorid, metán-klorid). 
kötélláva (pahoehoe, hawaii nevéről): a levegőn lehűlő, mozgékony, → bazaltos láva kötélszerű redőkben történő megszilárdulása.
középidő: → mezozoikum.
kőzet: egyazon földtani folyamatban keletkező → ásványegyüttesek nagyobb, összefüggő testjei. 
kőzetalkotó ásványok: → magmás és → metamorf kőzetekben főként → szilikátos, alárendeltebben oxidos → ásványok (→ olivin, → piroxén, → amfibol, → biotit és → csillám, → földpát, kvarc, földpátpótló, magnetit, hematit stb.). → Üledékes kőzetekben üledéktípustól függően változóak. Törmelékes üledékekben főleg az ellenállóbb magmás és metamorf ásványok dúsulnak fel (pl. kvarc, gránát). Vegyi- és vegyi-biogén üledékekben a karbonátok, szulfátok, kloridok, hidroxidok, foszfátok stb. gyakoriak (pl. kalcit, rodokrozit, gipsz, kősó, limonit, foszforit, kvarcit). Szerves üledékekben a kevés szervetlen alkotó mellett szerves ásványok jelennek meg nagyobb tömegben.
kőzetburok (litoszféra): amely valójában nem csak → kőzetekből áll, mivel a szilárd földkérget (→ földkéreg) és a szorosan hozzátapadó, vele együtt mozgó, szilárd állapotú legfelső → köpenyzónát is jelenti. Csak azért tekintik egy egységnek, mert lemezei együtt mozdulnak el a köpeny plasztikus övén. Valójában azonban csak a kéreg áll szorosabb értelemben vett kőzetekből.
kőzetlemez (litoszféralemez, litoszféra, gör. lithosz = kő, szphaira = gömb): a Föld legfelső szilárd burka, amely a → földköpeny felső részéből és a → földkéregből áll. A szárazföldek alatt vastagabb (70-150 km), mint az óceánok alatt (50-60) km. 
kőzetliszt (aleurit): 0,002-0,02 mm szemcseméretű, laza → törmelékes üledék. A talajtani nevezéktanban iszapként szerepel.
kőzettan (petrológia): a → geológiának az a része, amely az → ásványokból felépülő → kőzetek elemi és ásványos összetételével, leíró jellemzésével, rendszertani besorolásával, képződési folyamatainak kutatásával és → geotektonikai összefüggéseinek felderítésével foglalkozik (→ petrogenetika, → petrográfia).
kőzet-tufa: ~-ról beszélünk, ha a vulkáni üledékben a kőzettörmelék részaránya meghaladja az 50%-ot.
kráter (gör. = keverőedény): a vulkáni → kürtő felső, tölcsér alakban kiszélesedő része. 
kraton (gör. kratynein = megszilárdulni): a kontinentális kéreg magjaiban található, idős, átkristályosodott, merev kéregrészek (→ pajzsok, → táblák aljzata). Nevezik pajzsnak, → ősmasszívumnak is (pl. Kanadai-pajzs, Brazil-pajzs, Kelet-Európai-tábla) fedettségétől függően. 
kréta: a → mezozoikum legutolsó időszaka. 154,6 millió évvel ezelőtt kezdődött és 65 millió évvel ezelőtt ért véget.
kristály (gör. krysztallosz = jég, kristály): sík lapokkal határolt, jellegzetes → szimmetria tulajdonságokkal rendelkező egynemű test. 
kristályformák: az egyes kristályosztályok szimmetriaelemei szerint összetartozó lapok összessége. Lehetnek nyílt és zárt kristályformák 
kristályosztályok: a hét → kristályrendszerbe sorolható kristályos anyagok a rajtuk felismerhető alaki szimmetriaelemek alapján 32 kristályosztályba rendezhetők. A háromhajlású (→ triklin) rendszerbe 2 osztály, az egyhajlásúba (→ monoklin) 3 osztály, a → rombos rendszerbe 3 osztály, a négyzetesbe (→ tetragonális) 7 osztály, a hatszögesbe (→ hexagonális) 7 osztály, a háromszöges rendszerbe (→ trigonális) 5 osztály, és a → szabályos rendszerbe (thesszerális) 5 osztály sorolható.
kristályrendszer: a → kristályok rácsszerkezetére jellemző → elemi cellák éleinek egymáshoz viszonyított nagysága és a cellaélek által bezárt szögek alapján a kristályos anyagokat 6 féle tengelykereszt jellemzi és 7 féle ~-be sorolhatók. Ezek: → triklin rendszer, → monoklin rendszer, → rombos rendszer, → trigonális rendszer, → tetragonális rendszer, → hexagonális rendszer, → szabályos rendszer. 
kristálytan: a → kristályok alakjával (kristálymorfológia), kémiai összetételével (kristálykémia), fizikai tulajdonságaival (kristályfizika) stb. foglalkozó tudományág.
kristálytani tengelykereszt: a → kristálytanban a kristályos anyagok → elemi cellái, és ebből következően makroszkópos geometrikus testalkatuknak (→ kristályformák, formakombinációk) jellemző irányai is a -tel jellemezhetők. Ilyen alapon 7 → kristályrendszert különböztetünk meg. Az egyes kristályrendszerekhez olyan jellegzetes → elemi cellák tartoznak, amelyekben a rácspontok egymáshoz viszonyított elhelyezkedése, és a rácspontokat összekötő cellaélek hossza és egymással bezárt szöge hasonló a hozzá tartozó tengelykereszt ágainak hosszával és bezárt szögével.
kristály-tufa: olyan → piroklasztikumokra használják e megnevezést, amely szabad szemmel is felismerhető mennyiségben tartalmaz jó alakú → ásványszemcséket, → kristálytöredékeket.
kumulátumok (lat. cumulus = halom, rakás): → bázisos, → ultrabázisos kőzetekben megfigyelhető szerkezet, amelyben a kristályosodáskor elkülönülő → színes alkotók a gravitációs differenciáció következtében együttesen süllyedve sötét színű sávokat alkotnak, melynek következtében a kőzetet világosabb és sötétebb sávozottság jellemzi. 
külső erők: a Föld felszínét kívülről alakító erők. Ide tartozik a víz, szél, hőingás, jég, tömegmozgások.
kürtő: a → vulkán általában henger alakú csatornája, amelyen a → magma a felszínre jut.
L
L hullám (long, v. longitudinális hullám): felületi hullám, a → P és → S hullámokból tevődik össze. Jellemző rá, hogy a rezgés nagysága a mélységgel gyorsan csökken.
lakkolit (gör. lakkosz = árok, litosz = kő): üledékes környezetbe nyomuló, lencseszerű → szubvulkáni kőzettest. 
láncszilikátok: olyan szilikátszerkezet, ahol a koordinációs tetraéderek [SiO4]4- hosszú, láncszerű formában kapcsolódnak össze közös oxigének által úgy, hogy a tetraéder 4 csúcsán lévő oxigének közül kettő egyidejűleg 2 tetraéderhez tartozik. A láncokat az oldalirányban szabadon maradt lekötetlen oxigén töltéshiányok (szabad vegyértékek) kapcsolják egybe különböző kationok (pl. Ca2+, Fe2+, Mg2+ stb.) közvetítésével (→ piroxén).
lapilli (lat. ol. kövecske): 2-64 mm átmérőjű, változatos alakú, lávaeredetű → vulkáni törmelék, amely a vulkánok kitörésekor szóródik szét. 
láva: (nápolyi kif. = patak) a Föld mélyéből a felszínre kerülő izzó szilikátolvadék. 
Lehmann-öv: A külső- és belső → földmag közötti választóvonal, 4710-5160 km mélységben.
lejtőbreccsa: a hegy lejtőjének összecementált törmeléke.
lemezes iker: → poliszintetikus iker.
lemeztektonika: a kőzetlemezek (→ litoszféralemez) mozgására, vándorlására, az óceánfenék szétterülésére, az → orogén övek képződésére vonatkozó elmélet. 
lineamens: a nagyméretű törésvonalakat, törésrendszereket nevezik ~-nek (pl. Periadriai lineamens).
litorális környezet (lat. litoralis = parti): a tengerek, tavak partmenti sávja, amelyen a hullámzás, ill. az árapály mozgások romboló, áthalmozó hatása érvényesül. 
litoszféra: → kőzetburok.
litoszféralemez: → kőzetlemez.
litosztratigráfia (kőzetrétegtan): a rétegek → kőzettani alapon történő osztályozását végző tudományág.
lopolit: több száz km átmérőjű, tál alakú magmás → intrúzió, alján magmacsatornával. 
lösz: finomszemű, sárga színű, eolikus eredetű → törmelékes üledékes kőzet.
M
maar-vulkánok: egyetlen robbanással jellemezhető → vulkántípus (Eifel-hegység, Kappadókia).
mafikus ásványok (melanokrát ásványok) (gör. melasz = fekete, kratein = uralkodni): sötét színű magmás kőzetalkotó ásványok, kovasavban szegény színes elegyrészei (pl. olivin, piroxén, amfibol, biotit, ércásványok).
Mafikus ásványok: → színes alkotók.
magma (gör. = átgyúrt tészta): magas hőmérsékletű szilikátos kőzetolvadék.
magmakamra: a → magma felhalmozódásának a helye a Föld belsejében. Beszélhetünk elsődleges, másodlagos, stb. ~-ról.
magmás ásvány: a → magmás kőzeteket alkotó, a → magmából, illetve a → lávából kikristályosodó → ásványok.
magmás kőzetek: magmából a mélyben kikristályosodott, vagy felszínre ömlő lávából képződött kőzetek. A megszilárdulás mélysége szerint elkülöníthető → mélységi magmás kőzet, → szubvulkáni kőzet és → kiömlési kőzet. A szilícium tartalom alapján pedig → ultrabázisos, → bázisos, → semleges és → savanyú magmás kőzetet különböztetünk meg.
mállás (fizikai mállás): kőzetek aprózódása kémiai összetételük megváltozása nélkül. 
mállás (kémiai mállás): úgy aprózódnak a kőzetek, hogy közben kémiai tulajdonságaik is megváltoznak.
márga: mésziszap és → agyag keveredésével képződő finomszemcsés → üledékes kőzet.
másodidő: → mezozoikum.
mechanikai agyag: a → kőzetek → fizikai mállásával képződő, az anyagi összetételtől független, → törmelékes üledékek 0 < 0,002 mm szemcsenagyságú frakciója. 
mederüledékek: durva homok és kavics alkotja.
melange (ejtsd: melanzs, fr. keverék): hegységképző tektonikai folyamatok során (→ orogenezis) létrejött, nagy kiterjedésű kevert → kőzetzónák, amit eltérő korú és jellegű képződmények blokkjai és felőrölt darabjai építenek fel. 
melanokrát ásványok: → mafikus ásványok, → színes alkotók.
mélységi magmás kőzet: nagy mélységben, hatalmas összefüggő testekben kikristályosodó → magmás kőzet (pl. → peridotit, → gabbró, → diorit, → granodiorit, → gránit). 
mélytengeri árok: az alábukó (→ konvergencia) → litoszféralemez mentén kialakuló mélyedések. Mai ismeretek szerint legmélyebb a Mariana-árok.
mélytömzs (batolit): 5 és 20 km közötti mélységben kikristályosodott, lefelé szélesedő → mélységi magmás kőzettest. Kiterjedése 100 km2-nél nagyobb.
mészalkáli kőzetek: olyan magmás kőzetnevezéktani egység, ahol CaO+MgO > Na2O+K2O. 
mésztufa (travertínó): meszes oldatokból forráskifolyásnál kicsapódó mészkő-felhalmozódás.
metamorf ásványok: megváltozott hőmérsékleti és nyomás (→ metamorfózis) viszonyok között kialakult → ásvány vagy ásványtársulások.
metamorfózis: növekvő hőmérséklet és nyomás hatására a → kőzetek egyes → ásványai olvadás nélkül átalakulnak, új, a megváltozott körülményeknek megfelelő stabil ásványokká.
metaszomatózis (gör. meta = után, szóma = test): elemkicserélődés. Olyan folyamat, amelyben a → kőzetek, ill. → ásványok bizonyos elemei a rajtuk átszivárgó oldatok (leginkább hidrotermák) hatására kicserélődnek, másokkal helyettesítődnek. Így új ásványok és kőzettípusok, ún. metaszomatitek keletkeznek. 
Mezo-Európa (Hercini (variszkuszi) Európa): Stille (1924) nyomán elkülönített → szerkezeti földtani egység, amely alatt a Variszkuszi-hegységrendszer maradványait, illetve közvetlen környezetüket értjük
mezometamorfózis: a → regionális metamorfózis közepes nyomású és hőmérsékletű szakasza. A nyomás irányított (→ stressz nyomás), amelynek hatása az erőteljes → palásodásban nyilvánul meg.
mezozoikum (közép állat idő, középidő, másodidő): 245 millió évvel ezelőtt kezdődő és 65 millió évvel ezelőtt véget érő földtörténeti idő. Három, a → triász, → jura és → kréta időszakokat foglalja magába.
migmatit (gör. migma = keverék): az orogén gyökérrégiókban (→ hegységi gyökérrégió) részlegesen, vagy teljesen újraolvadt (→ újraolvadás) kőzettömegek.
mikrit: az → üledékes kőzetek szövetében lévő alkotók, melyek 5 mikron alatti mérettartományba tartoznak.
mikrokontinensek: a → riftesedéskor képződő, gyakran szétágazó hasadékrendszer kialakulásával leszakadó kisebb kontinensdarabok.
mikrolemez: kisméretű → litoszféralemez, amelyet mobilis övek, mély törések, → lineamensek, ill. aktív lemezperemi zónák határolnak (pl. Cocos-lemez, Égei-lemez). 
mikropátit: az → üledékes kőzet szövetében lévő → kristályos alkotók (pl. kalcit) 5-20 mikron közötti szemcsékből állnak.
mikrotektonika: kis méretű (mm, cm, m) nagyságrendű tektonikai (→ szerkezeti földtan) jelenségekkel foglalkozó szerkezeti földtani fogalmak és vizsgálatok összefoglaló neve.
Miller-index: a kristálylapok helyzetének jelölésére szolgáló számok vagy betűk, amelyeket a lap térkoordinátáit (tengely-metszetét) kifejező paraméterek reciprok értékeként adunk meg. Az index kifejezi, hogy a viszonyítási alaplap a kérdéses laphoz képest hányad távolságban metszi a → tengelykeresztet. Ha tehát a lap az (a) tengelyt egységnyi távolságra metszi, akkor a paramétere 1 és az indexe is 1. Ha párhuzamos vele, akkor a paramétere ∞, az indexe pedig 0. Ha egy lap a második tengelyt (b) egységben metszi és a másik kettővel párhuzamos, akkor az indexe (010), s ha csak a harmadikat (c) metszi egységnyire, akkor az indexe (001). Az (110) lap az a és b tengelyt metszi, az (111) pedig mindhármat. Ha a tengelymetszetek tetszőleges, változó értékek, akkor az indexük (hkl) szimbólummal jelölhető.
milonit: → dörzsbreccsa.
miocén: 23,8 millió évvel ezelőtt kezdődött és 12,6 millió éve véget ért földtörténeti kor. A → neogén első szakasza.
miogeoszinklinális: a → vulkáni szigetív és a kontinens között kialakult → üledékgyűjtő.
modális analízis: olyan → kőzetosztályozási rendszer, ahol a → kőzetalkotó ásványok mennyiségi arányai alapján sorolható be az adott kőzet valamely nevezéktani csoportba (→ Streckeisen-diagram).
mofetta: a → vulkáni utóműködéssel kapcsolatos, 0-100 C közötti száraz szénsavkigőzölgés neve (Torjai Büdösbarlang, nápolyi Kutyabarlang).
Mohoroviić (Moho) - felület: a → földkéreg és a → földköpeny határa, 2900 km mélységben. 
molassz: a → hegységképződés folytán kiemelt → kőzettömegek intenzív lepusztulásakor keletkező → üledék, amely a tengerrel borított vagy szárazulati előtereken rakódik le. 
monogenetikus vulkán: egyszeri kitörést produkáló → vulkántípus (→ maarvulkán).
monoklin rendszer: olyan → kristályrendszer, ahol a → kristálytani tengelykereszt három ága különböző hosszú és a “b” tengely a “c” tengellyel nem 90°-os szöget zár be. Három → kristályosztály tartozik bele, a monoklin szfenoidos, a monoklin dómás és a monoklin prizmás.
muschelkalk (kagylósmészkő): a Germán-medencében a lerakódott középső-triász sekélyvízi mészkő sorozat.
N
nátron-mész földpátok: → plagioklász földpátok.
neck (ang. nyak): felfelé szélesedő, kúpszerű → kürtőkitöltések, amelyekről a → vulkáni felépítmény lepusztult.
negyedes (tetartoéderes) kristályosztályok: a maximálisan összetartozó lapok száma negyedannyi, mint a megfelelő rendszer holoéderes osztályában (→ holoéderes kristályosztályok). Csak a rendszerre jellemző → girt tartalmazzák.
Neo-Európa (gör. neosz = új): az Eurázsiai- (alpi) hegységrendszer európai része, amely a → krétától napjainkig fejlődve hozzáforrt Európa idősebb részeihez.
neogén: a földtörténet → kainozóos szakaszának, a → miocén és → pliocén korokat magában foglaló része. Ennek megfelelően időhatárai 23,8-tól 2,4 millió év közötti intervallumot ölelik fel.
neotektonika (gör. neosz = új, tektonikosz = építészetet illető): a jelenkorban kimutatható és jelenleg zajló kéregmozgások és az ezzel kapcsolatos jelenségek, fogalmak, vizsgálati módszerek körének gyűjtő neve.
neptunisták: olyan → vulkanológiai elmélet követői, akik a → vulkánosságot Neptunusnak, a tenger istenének tulajdonították, a vulkánkitöréseket a tenger közelségéhez kötötték, illetve azt vallották, hogy éghető anyagok gyulladása okozza a vulkánkitöréseket.
neutrális kőzet (intermedier v. semleges kőzet): olyan → magmás kőzet melynek SiO2 tartalma 53-63 % között mozog. Legjellemzőbb képviselője a → diorit és az → andezit.
nezoszilikátok (gör. neszosz = sziget): → szigetszilikátok.
nyílt kristályformák: olyan kristályformák, amelyek nem zárják le a tér egy részét (→ pedion, → véglap, → szfenoid, → dóma, → piramis, → prizma).
nyomelemek: a → földkéreg 0,5 %-át alkotó 80 elem (pl. Cu, Pb, Ga). 
O, Ó
obdukció: a → szubdukció ellentéte, annak leállása után következik be úgy, hogy az óceáni lemezmaradványok a kiemelkedő hegységtömeggel együttes feltolódást képeznek. 
obszidián: fekete színű vegyes → riolitváltozat, amely a savanyú magma vízbe, vagy nedves környezetbe való nyomulásakor a gyors lehűlés következtében alakul ki.
óceánközépi hátság: az óceánok középvonalában húzódó hegységszerű kiemelkedések, amelyeket az óceánfenékre ömlő → bazaltos → láva alkot (→ ofiolitok).
ofiolitok: az óceáni kéreg anyagát alkotó → bázisos-ultrabázisos kőzetsorozatok összefoglaló megnevezése. Az ofiolitösszlet alkotói a dunit, lherzolit, harzburgit, websterit, wehrlit, ércperidotit, → peridotit, peridotitkumulátum, piroxenit, → gabbró, gabbrókumulátum, → dolerittelérek és bazaltos → párnaláva (→ kumulátumok).
óidő: → paleozoikum.
oktaéder: 8 egyenlő oldalú háromszögből álló szabályos rendszerű, (111) indexű → zárt kristályforma. 
oligocén: a → paleogén utolsó kora. 33,7 millió éve kezdődött és 23,8 millió éve ért véget. 
olisztosztróma: szerkezetileg erősen összetördelt, gyorsan felnyomuló → pikkelyfrontok szegélyén kialakuló durvablokkokból álló tektonikus-eróziós eredetű → üledék.
olivin: → ultrabázisos, → bázisos kőzetalkotó, rombos bipiramisos (→ rombos rendszer) → szigetszilikát → ásvány. Kémiai összetétele (Mg,Fe)2SiO4.
orogén gyökérrégió: → hegységi gyökérrégió.
orogén övek: a hegységképződés övezetei.
orogenezis (gör. orosz = hegység, geneszisz = keletkezés): hegységképződés. Az → üledékgyűjtőbe meggyűrődött szerkezetek kiemelkedése, vagyis hegységgé válása az → aktív lemezszegélyek mentén.
ortometamorfitok (gör. orthosz = egyenes): olyan metamorf kőzetek (→ metamorfózis), amelyeknek az eredeti, kiindulási anyaga → magmás kőzet volt.
oszlopos elválás: → vulkáni → kürtőkitöltés és felszínre került pangó → lávatestek jellegzetes kihűlési formája.
oxidációs–cementációs zóna: magmás testek benyomulásakor a fedőüledékeket repedések járják át, amelyekbe beszivárog a csapadékvíz. E vízszint fölött tehát a repedések levegővel kitöltöttek, az ún. oxidációs öv, míg a víznívó alatti → kőzetrész a cementációs zóna.
Ö, Ő
ősidő: → archaikum.
őskörnyezettan: az ősi szervezetek csoportjainak életfolyamataival és környezeti kapcsolataival foglalkozó tudományág.
őslénytan: a földtörténet során valaha létezett állat- és növényvilág kutatásával, fejlődésével, rendszerezésével foglalkozó határtudomány, amely átmenet a → geológia és biológia között.
ősmasszívum: nagyon idős, a szilárd földi kéreg kialakulásának kezdeti szakaszából származó és az ezekhez hozzágyűrődött ó- és ősidei hegységek maradványaiból álló, lepusztult kéregdarabok (Dekkán, Arab-tábla). Felszínre bukkant részi a → pajzsok.
P, Q
pahoehoe: → kötélláva.
pajzsok: → prekambriumi → kratonizálódott, átkristályosodott (→ metamorfózis), szilárd, merev, kontinentális kéregrészek, amelyek kiemelt helyzetben vannak (Balti-pajzs, Ukrán-pajzs).
palásodás: a → dinamometamorfózis során a → kőzet az → irányított nyomásnak megfelelően a nyomásra merőlegesen irányított struktúrát vesz föl. 
paleocén: a → paleogén legalsó kora. 65 – 56,5 millió évek közé teszik.
Paleo-Európa (Kaledóniai-Európa): Stille európai kéregszerkezeti tagolása szerint a kaledóniai-hegységrendszer maradványait értjük alatta.
paleogén (gör. palaiosz = öreg, geneszisz = keletkezés): a → harmadidőszak idősebb szakasza, mely a → paleocént, az → eocént és az → oligocént ölei át. 67 millió éve kezdődött és 23,6 millió éve ért véget.
paleontológia: → őslénytan.
paleoökológia: → őskörnyezettan.
paleozoikum: 570 millió éve kezdődött és 245 millió éve véget érő földtörténeti idő. Hat időszakra bomlik: kambrium, ordovicium, szilur, devon, karbon, perm. Az első négyet ó-palezoikumnak, az utolsó kettőt új-paleozoikumnak is szokták nevezni.
palingenezis (gör. újrakeletkezés): → újraolvadás.
paraklázis (gör. para = mellett, klaszisz = széttörés): olyan kőzetrepedések, amelyek mentén elmozdulás történt (→ vető).
parametamorfit: → üledékes kőzetekből nyomás és hőmérséklet hatására történő → metamorfózissal képződő → kőzet (pl. agyagpala, csillámpala, márvány).
paramorf kristályosztályok: azok a feles → kristályosztályok, amelyeknek a rendszer jellemző szimmetriaeleme mellett → inverziós pontjuk is van.
paramorfóza: olyan átalakulási → pszeudomorfóza, ahol az összetétel azonos marad, csak alakváltozás történik (aragonit →  kalcit).
parazitakráter: a → vulkánok központi csatornájából kiágazó mellékkráter (→ kráter).
párnaláva (pillow-láva): a tenger alatti vulkáni működéssel képződő, párnaszerűen megszilárduló láva (→ ofiolitok).
passzív kontinensperem: a fiatal, táguló óceánok szegélyén elhelyezkedő kontinensek peremi zónái (pl. Atlanti-óceán szegélye).
pátit: az → üledékes kőzet szövetében lévő → kristályos alkotók (pl. kalcit) 20 mikron feletti mérettartományba tartoznak.
pedion: egyetlen lapból álló → kristályforma, amelynek nincs semmilyen → szimmetriaeleme. Egymással is kombinálódhat, de gyakrabban más rendszerekbe tartozó → nyílt formákat (pl. → piramisokat) zár le.
pegmatitos kőzetek: 700-550 C között kristályosodó kőzetek. Főleg széles, rövid → telérek alakjában kis kiterjedésben jelennek meg. 
pelágikus üledékek: nyílttengeri → üledékek, amelyekben a szárazföldi eredetű hordalék és a tufogén anyag mennyisége nem éri el a 20 %-ot. Szemcsenagyságuk szerint leginkább → kőzetlisztnek (iszap) felelnek meg. 
Pelée-vulkántípus: szélsőségesen erős, robbanásos tevékenységgel jellemezhető → vulkántípus (pl. Mt. Pelée, Pinatubo)
penetrációs iker: → áthatolási iker.
peridotit: az → olivinben gazdag → ultrabázisos kőzetek gyűjtőneve (pl. dunit, lherzolit, harzburgit). → Színes alkotók közül uralkodó az olivin és a → piroxén. A → színtelen alkotók részaránya minimális vagy nincs.
perlit (gyöngykő): olyan → riolitváltozat, amely → obszidiánból vízfelvétellel keletkezik.
petrogenetika (gör. petrosz = szikla, geneszisz = keletkezés): a → kőzettannak az a része, amely a kőzetek képződésekor fennálló fizikai és kémiai körülményeket, ill. a létrehozó és utólagos elváltozásokat okozó folyamatokat vizsgálja.
petrográfia (gör. petrosz = szikla, garphein = írni): leíró → kőzettan. A kőzettannak az a része, amely a kőzetek összetételének és szöveti bélyegeinek leírásával foglalkozik, és ennek alapján rendszerez.
petrológia (gör. petrosz = szikla, logosz = tan): → kőzettan. 
P-hullám: P = primary v. longitudinális hullámok. Elsődleges → földrengés hullám, amelyben az anyag rezgésbe jött részei a terjedés irányában előre-hátra mozognak, vagyis tömörödést és ritkulást hoznak létre.
pikkely: szerkezeti mozgások következtében, meredeken kipréselődő → redők elnyíródnak és tetőcserépszerűen átfedve egymást egymásra tolódnak.
pikrit: ultrabázisos (→ ultrabázisos kőzet) → magmás kőzet, a → peridotit kiömlési változata. → Olivint és → piroxént tartalmaz.
pikrobazalt: → olivinben gazdag alkáli → bazaltváltozat, pikrites bazalt.
pillow-láva (ang. pillow = párna): → párnaláva.
pinakoid: → véglap.
piramisok: a c tengelyhez csúcsban összefutó, egybevágó lapok összességéből álló → nyílt kristályformák.
piroklasztit (gör. pir = tűz, klaszisz = széttörés): a → kőzetté vált → vulkáni törmeléket értjük alatta. A 2 mm alatti szemcsék piroklasztja a vulkáni hamu, amely lehet finom-, közepes- és durvaszemcsés ( < 0,625; 0,625-1; 1-2 mm), a belőle képződött piroklasztit pedig finom-, közép- és durvaszemcsés → tufa. A 2-64 mm közötti piroklaszt neve a finom-, közepes- és durva → lapilli, összeálló változata pedig a finom-, közép- és durvaszemcsés lapillikő ( 2-4; 4-16; 16-64 mm). 64 mm feletti piroklaszt neve a blokk és bomba (→ vulkáni blokk és bomba), amely lehet finom- és durva ( 64-256; > 256 mm), míg masszív piroklasztitjuk neve a finom- és durva piroklaszt → breccsa és → agglomerátum. 
piroxén: a → magmás ásvány- és kőzetképződés (→ magmás kőzet) → főkristályosodási fázisára jellemző, monoklin (→ monoklin rendszer) vagy rombos (→ rombos rendszer) → láncszilikát → ásvány. Kémiai összetétele (Ca2+, Fe2+, Mg2+[Si2O6]4-.
piroxenit: olyan mélységi magmás (→ mélységi magmás kőzet), → ultrabázisos kőzet, melyben uralkodóak a → piroxének
plagioklász földpátok (nátron-mész földpátok): Triklin véglapos osztályban (→ kristályrendszerek, → kristályosztályok) kristályosodó, térhálós szerkezetű → szilikát → ásványok. Az albit Na(AlSi3O8) és az anortit Ca(Al2Si2O8) izomorf (→ izomorfia) elegysora alkotja (albit, oligoklász, andezin, labradorit, bytownit, anortit). A → földkéreg leggyakoribb ásványai.
platform: olyan kontinentális kéregrész, amelyet sekélytenger borít. Ilyen értelemben rokon értelmű a → selffel, bár annál tágabb fogalom, mivel magába foglalja a nyíltvízi, a partszegélyi zónákon kívül az öblöket, lagúnákat, brakkvizű folyótorkolatokat, beltengereket, szebkha környezeteket is.
platóbazalt (trapp bazalt): hasadékokhoz kötődő nagy kiterjedésű, egymásra rétegződő → bazaltömlések.
pliocén: a → neogén második kora. 5,2 millió éve kezdődött és 2,4 millió éve ért véget.
pluton (Plútó, a görög alvilági isten után): 2 kilométernél mélyebben → kőzetté vált → magmatömeg. Alak szerint két típusa van: a → lopolit és a → batolit. Az itt képződő kőzeteket plutonitnak is nevezik.
plutonisták: a XII.-XIII. sz.-ban megjelenő olyan → vulkanológiai elméletnek a követői, akik a vulkánosságot a Föld mélyébe uralkodó tűznek tulajdonítják. Legismertebb követői Newton és Descartes.
pneumatolitos fázis (gör. pneuma = lehelet, lysis = oldódás): az 500-374 C közé eső → utómagmás szakaszban történő magmás kristályosodás.
poligenetikus vulkáni működés: ismétlődő kitöréseket produkáló → vulkántípus.
polimorfia (többalakúság): az → ásványok olyan kémiai tulajdonsága, amikor azonos a kémiai összetétel, de az eltérő képződési környezet (különböző hőmérséklet és nyomás) hatására különböző kristályszerkezetű ásványok jönnek létre (pl. kalcit-aragonit).
poliszintetikus (lemezes) ikrek: ugyanazon → kristályfajta azonos lapja szerinti nagyszámú ikerösszenövés. Plagioklászoknál (→ plagioklász földpátok) elterjedt a (010) szerinti, gyakran 10-40 kristályegyedből álló lemezes összenövés.
porfíros szövet: vulkáni kőzetek (→ kiömlési kőzet) jellegzetes szöveti típusa, amely ki nem kristályosodott kőzetüveget, mikrokristályokat és jó alakú, nagyméretű kristályokat tartalmaz (→ idiomorf ásványok).
prekambrium: a Föld kialakulásától számítva (≈4,6 milliárd év) a → kambriumig (570 millió év) tartó, a földtörténet 87 %-át magába foglaló idő.
Prekambriumi-Európa: → Ur-Európa.
prizmák: párhuzamos élekben metsződő, szimmetrikusan összetartozó, egybevágó → nyílt kristályformák. “C” tengelyre merőleges metszete lehet háromszög (trigonális), rombusz (monoklin, rombos), négyzet (tetragonális), ill. hatszög (hexagonális) (→ kristályrendszerek).
pszeudomorfóza (gör. pszeudosz = ál, hazug; morphé = alak): álalakúság. Az ősmaradványok egyik típusa, ami akkor keletkezik, ha szervetlen anyagok (pl. kova) helyettesítik az élőlény eredeti anyagát, de ilyenek a kőbelek is (pl. radiolária pszeudomorfóza). Az → ásványtanban akkor használatos a kifejezés, ha egy → ásvány kioldódik és helyét, illetve alakját egy idegen ásvány tölti ki, felvéve ezt a rá egyébként kívülről nem jellemző alakot.
QAPF diagram: → Streckeisen-diagram.
R
racionális paraméter törvény: azokat a távolságokat, amelyeket az egyes kristálylapok a → kristálytani tengelykereszt tengelyeiből lemetszenek, paramétereknek nevezzük. Adott → kristályfajta esetén az értékük változhat, de az arányuk állandó. Ez a paraméter-viszonyszám. Azt a kristálylapot, amely a tengelyeket egységben metszi, alaplapnak nevezzük. A kristálylap paramétere (“indexe”) tehát azt fejezi ki, hogy a kérdéses lap az alaplaphoz képest hányszoros távolságban metszi a tengelyeket. A ~ szerint a paraméter-viszonyszámok mindig racionális számok vagy végtelen. Ez a Haüy-féle megállapítás (1781) a → kristálytan egyik alaptörvénye.
rátolódás: a szerkezeti mozgásoknak az a fajtája, amikor a nyomóerők hatására egy kőzettömeg eltörik, és lapos dőlésű (< 45-os) → vetősík mentén egyik fele rátolódik a másikra. 
redő: a gyűrődés alapformája. Két részből áll: → redőboltozatból és → redőteknőből. A redőtengely ferdeségének mértéke alapján megkülönböztetünk: → álló redőt, → ferde redőt, → fekvő redőt és áttolt v. → takaró redőt.
redőboltozat (antiklinális): a→ földkéregben térrövidülés okozta nyomás hatására létrejött gyűrődés alapformája a → redő. Ennek felemelkedő íve a .
redőteknő (szinklinális): a → redő lehajló íve.
redőtengely: a redő boltozatának függőleges gerincvonala (→ redőboltozat).
regionális metamorfózis: a nagy kiterjedésű → kőzettömegek mélybe süllyedésekor a növekvő nyomás és hőmérséklet egyidejű, ún. dinamotermális hatására bekövetkező, szilárd fázisú átkristályosodási folyamat. A ~ rendszerint 3-15 kbar nyomási és 200-800 C hőmérsékleti tartományt fog át. A kontinentális kéregben 4-6 km mélységben kezdenek jelentősen metamorfizálódni a kőzetek, míg az óceáni kéregben ennél kisebb mélységekben megindulhat a folyamat (→ metamorfózis).
regolit: → mállás hatására képződött, az égitestek felszínét borító törmeléktakaró.
regresszió (lat. = visszalépés): a tenger visszahúzódása, a korábban elöntött terület szárazulattá válása. 
relatív kor: azt fejezi ki, hogy a vizsgált → kőzet a környezetében lévő kőzetnél fiatalabb vagy idősebb.
rengésfészek (hipocentrum, gör. hipo = alsó): a → földrengés kipattanási helye a → földkéregben.
Repetti-felület: külső és belső → köpeny 980 km mélyen húzódó határa.
rétegszilikátok: olyan szilikátszerkezet (→ szilikátok), amely az (SiO4)4- tetraéderek három közös O2- ionján keresztül egy síkban történő összekapcsolódásával jön létre (pl. csillámok, talk).
rétegtan (sztratigráfia): a földi élet- és anyagfejlődés eseményeit az időben egymásra következő rétegösszletek, főként → üledékes kőzetek és ősmaradványaik tanulmányozása alapján követő tudományág.
rétegtani hiátus (üledékhézag): egy rétegsorban valamelyik földtörténeti idő képződményei hiányoznak.
rétegvulkán (sztratovulkán): váltakozóan → lávát és → piroklasztikumot szolgáltató, így rétegesen felépülő → vulkántípus. 
retrográd metamorfózis (diaftorézis): a már metamorfizálódott kőzet csökkenő nyomás és hőmérséklet alá kerülve részleges visszaalakulást szenved. A visszaalakulás nem az eredeti állapotok visszaállását jelenti, hanem csak néhány → ásvány kerül vissza az eredetihez közeli állapotba (→ metamorfózis).
rift: → divergens lemezszegélyeknél, az → óceánközépi hátságok központi részén húzódó törésvonal, melyen keresztül a megolvadt bázisos-ultrabázisos olvadék a felszín felé hatol (→ bázisos kőzetek, → ultrabázisos kőzetek).
riftesedés: az óceánok kialakulásának kezdeti szakasza, amikor az → asztenoszféra konvekciós áramai a kontinenseken egyre szélesedő törésvonalak mentén árkos süllyedékeket hoznak létre (pl. Kelet-Afrikai-árok).
riolit: → savanyú kőzet. A gránit kiömlési változata. Tartalmaz → biotitot, → amfibolt, savanyú plagioklászt (→ plagioklász földpátok), → káliföldpátot és kvarcot.
rombdodekaéder: rombuszokból álló tizenkétlapú test.
romboéder: 6 db rombusz alakú, → inverziós trigiroid szerint összetartozó egybevágó lap összessége. Egyszerűbben egy sarkára állított kockához hasonlít, amelyet függőleges átlója mentén megnyújtunk, vagy összenyomunk. 
S
sasbérc (horszt): kiemelkedett rögdarab, amelyet két oldalt lépcsős vetődések szegélyeznek. 
savanyú kőzet: olyan magmás kőzet, amelynek kovasavtartalma >63 %. (pl. → granodiorit, → gránit, → dacit, → riolit).
self: kontinentális kéreghez tartozó, sekélytengerrel borított kontinentális talapzat.
semleges magmás kőzet: → neutrális kőzet.
sheeted dykes: → haránttelér.
S-hullám: → transzverzális hullám.
slír: finom-szemcséjű, → agyagos, → kőzetlisztes homokkő. 
sódiapír: → sódóm.
sódóm (sódiapír): nagy tömegű, betemetett sóösszlet esetén rétegterheléses nyomás vagy a hegységképző erők hatására a só belső, rácsszerkezeti okokra visszavezethető → transzlációs készsége miatt megváltoztatja alakját, és repedések mentén áttöri a fedőrétegeit, felfelé kiszélesedő kerekded vagy ovális felnyomulásokat alkotva.
S-típusú gránit (S = sediment): kontinensek vagy kontinens szigetív (→ vulkáni szigetív) ütközések alkalmával, illetve metamorfitok részleges olvadásával képződik üledékekből (→ palingenezis).
Streckeisen-diagram (QAPF diagram): a → modális analízisnél használt diagram, amelyet a → kőzetalkotó ásványok mennyiségének elkülönítésére használnak. Q – kvarc, tridimit, krisztobalit. A – alkáli földpát (ortoklász, adulár, szanidin, mikroklin, anortoklász). P – → plagioklász földpátok, az albit kivételével. F – földpátpótlók (nefelin, leucit, szodalit). A QAPF diagramot csak abban az esetben szokták használni, ha a M < 90% (M = (FeO + Fe2O3)/(MgO + FeO + Fe2O3)). A fennmaradó néhány %-ot vesszük 100%-nak és ebből számoljuk a QAPF egymáshoz viszonyított arányát.
stressz nyomás: irányított nyomás. 
Stromboli-típusú vulkánosság: híg → bazalt → lávát szolgáltató, nagymennyiségű → piroklasztikumot tartalmazó vulkántípus.
Sz
szabályos rendszer: olyan → kristályrendszer, ahol a → kristálytani tengelykeresztek merőlegesek egymásra és hosszuk is megegyezik. Öt kristályosztály (→ kristályosztályok) tartozik bele: 1. tetraéderes pentagondodekaéderes osztály, 2. diakiszdodekaéderes osztály, 3. pentagonikozitetraéderes (v. giroéderes) osztály, 4. hexakisztetraéderes osztály, 5. hexakiszoktaéderes osztály.
szalagos agyag: → varv.
szalagszilikát: két láncszilikát (→ láncszilikátok) összekapcsolódásával jön létre. A kapcsolódás közös oxigéneken keresztül történik (→ amfibol).
szedimentológia (szediment = üledék): természetes eredetű → üledékek és → üledékes kőzetek keletkezésével, elemzésével, rendszerezésével és átalakulásaival foglalkozó tudományág. 
szeizmológia: földrengéstan. A geofizikának az a része, amely a → földrengések megfigyelésével, regisztrálásával és értékelésével foglalkozik.
szerkezeti árok: a kéregben (→ földkéreg) létrejövő, törésekkel határolt, hosszan elnyúló árkos süllyedék. Kialakulását nyomó- és húzóerők egyaránt előidézhetik. Ilyen -nak tekinthetők a kezdődő → riftesedés során bezökkenő kéregsávok is.
szerkezeti depresszió: kéregszerkezeti mozgások hatására létrejött süllyedék, amelyet rendszerint → törmelékes üledékes kőzetek töltenek ki. 
szerkezeti földtan (tektonika): a → litoszféra mozgásával, az azt kiváltó erőkkel, folyamatokkal és az így képződő szerkezeti formákkal foglalkozó földtani tudományterület.
szerkezeti pászta: hosszan elnyúló, → litoszféralemez darabok, amelyek egymáshoz viszonyítva távolodó és közeledő jellegűek is lehetnek. A Kárpát-medence paleo-mezozóos aljzata, ÉK-DNy-i csapású -kra tagolódik. 
szfenoid (gör. szfen = ék.): két, egymást (ékszerűen) élben metsző, egybevágó lap, amely a metszési élre merőleges kétértékű forgástengely (→ digir) szerint tartozik össze.
sziallikus ívközi medence: → ívközi medence.
szigetívek: → vulkáni szigetívek.
szigetszilikátok (nezoszilikátok): olyan szilikátszerkezet, melyben az egymástól “elszigetelt” (SiO4)4- tetraédereket kationok kapcsolják össze (pl. topáz, → olivin, cirkon, gránát).
szilikátok: a földkéreg fő kőzetalkotó ásványai. Szerkezetük legfontosabb alkotója az egymással kapcsolódó [SiO4]4- koordinációs tetraéderek. A kapcsolódás lehet másodlagos kationokon vagy közös oxigéneken keresztül. Öt szerkezeti csoportját különböztetnek meg, a → sziget-, a → csoport-, a → lánc- és → szalag-, a → réteg- és a → vázszilikátokat.
szill: → teleptelér.
szimmetria központ (inverziós pont): a → kristály középpontjába helyezhető képzeletbeli tükörpont, amelyen keresztül bármely formaelem (pl. kristálylap) középpontosan tükrözhető. Az, hogy egy kristálynak van -e ~-ja, arról ismerhető fel, hogy rajta minden egyes lapnak van vele párhuzamos és egybevágó párja.
szimmetria: valamilyen motívum szabályszerű ismétlődése.
szimmetriaelemek: a ~ segítségével a → kristály egyes lapjainak szabályos ismétlődősét hozhatjuk létre. Egyszerű szimmetriaelemek a → szimmetria központ, a → tükörsík (v. szimmetriasík) és a → gir (v. szimmetriatengely). Összetett szimmetriaelem a giroid (→ giroidok), amely egyszerre képez forgatást és tükrözést.
szimmetriatengely: → gir.
szineklízis (gör. szyn = együtt, enklino = kitérek): táblás területek (→ tábla) epirogén (→ epirogenezis) süllyedéssel kialakult, nagy területű, de enyhe hajlásszögű szerkezeti mélyedése. 
színes alkotók: → mafikus ásványok.
színindex: a → magmás kőzetek színét a kovasavtartalom, ill. a → színes és → színtelen alkotók mennyiségi aránya fejezi ki. A ~ tehát az utóbbi kettő mennyiségi aránya, amely egy adott → kőzetcsaládra általában jellemző. 
szinklinális (gör. szinklinein = összehajolni): → redőteknő.
szinklinórium: (gör. szynklinein = együtt hajolni) nagyméretű gyűrődési vályú (szinklinális), amelyet egymás melletti kisebb → redők alkotnak.
színtelen alkotók: savanyú kőzetalkotó → ásványok, amelyek akkor kezdenek kiválni a → magmából, ha annak kovasavtartalma eléri a 48 %-ot. Ide tartoznak a → plagioklász földpátok és a → káliföldpátok.
szirt: áttolt takaróredők (→ takaró, takaróredő) lepusztult maradványai, amelyek így idegen környezetben eróziós roncsokként sorakoznak (pl. Pienini-szirt-öv). 
szkalenoéder: olyan → kristályformák, melyek főtengely irányú inverziós giroiddal (→ inverziós tetragiroid, → inverziós trigiroid) rendelkeznek és a vízszintes síkban nincs → tükörsíkjuk, csak kétértékű forgástengelyük (→ digir). Két változatuk a ditrigonális és a ditetragonális szkalenoéder.
szolfatara: → vulkáni utóműködéses területen felszínre törő vízgőz, kén-hidrogén és kén-dioxid.
szoro-szilikátok: → csoportszilikátok.
szögállandóság törvénye: egy → kristályos anyag különböző kifejlődésű egyedein, azonos nyomáson és hőmérsékleten az illető kristálylapok által bezárt szögek mindig egyenlők és az illető kristályra jellemzőek (Nicolaus Steno, 1669).
szögdiszkordancia: változó dőlésszögben egymásra települő → kőzetrétegek érintkezési felületeinél mutatkozó szögeltérés. 
sztereografikus vetület: a → geológiában a → kristályos szerkezetű háromdimenziós → ásványok alaktani és szimmetriajellemzőit síkra vetítő ábrázolási mód. A leképezés az ún. gömbvetületet (projekció) alkalmazza. A vetítés lényege, hogy az adott kristályba beleképzeljük a jellemző tengelykeresztet (→ kristálytani tengelykereszt) és → szimmetriaelemeket, majd köré egy képzeletbeli gömböt helyezünk. A gömb egyenlítői síkja derékban metszi a kristályt. Ezeket az elemeket az egyenlítői fősíkra merőleges (függőleges) vetítéssel leképezzük.
sztratigráfia: → rétegtan.
sztratovulkán: → rétegvulkán.
szubdukció (lat. subducere = alávezetni): az óceáni → kőzetlemez alátolódása.
szubvulkáni kőzet (szubvulkanit): olyan → magmás kőzet, amely átmenetet jelent a mélységi magmás és a felszínen kristályosodó kiömlési kőzetek között. Általában a felszíntől számított 2 km-es mélységig megrekedt magmatömegek a szubvulkánok. Hűlésük gyorsabb, mint a mélységi kőzeteké, de lassúbb a vulkániakénál, így szövetük, kristályosodási fokuk is átmeneti a mélységi és a kiömlési kőzetek között. 
szubvulkanit: → szubvulkáni kőzet.
szurokkő: magas víztartalommal rendelkező → riolitos összetételű, üvegszerű → ásvány.
T
tábla: két egymáson települt összletből álló szerkezet. Alsó részét idős, lepusztult kéreg alkotja, amelyre → eróziós diszkordanciával viszonylag nyugodt településű óidei (→ óidő), vagy ennél fiatalabb → üledékes kőzetösszletek települnek (pl. K-európai-tábla).
táblás területek: → tábla.
takaró (takaróredő): → orogén övek területén kialakuló, nagyméretű, képződési helyeitől eltávolodó → redő. 
takaró redő: olyan → redő, amely képződési helyétől elvonszolva más → kőzetekre tolódva található.
takarófront: a → takarók és takaróredők előrenyomulási homlokvonala.
takaróredő: → takaró.
TAS (ang. röv.): Total Alcali Silica diagram. A → vulkáni kőzetek osztályozására, megnevezésére szolgáló diagram, amelyet sok ezer kőzetpéldány főelemeinek elemzési eredményeiből szerkesztettek. A rendszer lényege egy egyszerű sík koordináta rendszer, amelynek vízszintes tengelyén az adott kőzet kovasav (SiO2) mennyiségét, függőleges tengelyén pedig az alkália tartalmát (Na2O + K2O) tüntetik föl. A mezőkre osztott pozitív síknegyed minden mezője meg van nevezve (pl. pikrobazalt, bazalt, bazaltos andezit, andezit, dacit, riolit, s ezek alkáliákban gazdag változatai). Így minden egyes ismert elem-összetételű kőzetpéldánynak egyetlen pont felel meg, amely valamelyik lehatárolt, ismert nevű mezőbe esik.
tefra (gör. tephra = hamu) (vulkanoklaszt): a → vulkánból kiszóródó → piroklasztitok gyűjtő neve. Olyan, a kőzettéváláson (→ diagenezis) még át nem esett, laza → vulkáni törmelékanyag, amely tetszőleges szemcseméretű lehet. 
tektogenezis: gyűrt formák, szerkezetek képződése, a → hegységképződésnek a kiemelkedést megelőző szakasza.
tektonika: → szerkezeti földtan. 
tektonikai ablak: az erózió által lepusztított → takarók alól előkerülő alapkőzet (→ alaphegység) (pl. tauern ablak, engadini ablak).
tektoszilikátok: → vázszilikátok.
teleptelér (szill): olyan, leggyakrabban bázisos → magmabenyomulást értünk alatta, amely rétegzett mellékkőzetbe nyomulva, azokkal párhuzamos helyzetű testeket alkot. 
települési törvény: a különböző korú → kőzetrétegek közül az alul lévők idősebbek, mint a fölöttük lévők (Nicolaus Steno, 1669). Gyűrt területeken a törvény nem érvényes.
telér: közelítőleg párhuzamos falú, meredeken dőlő intruzív (→ intrúzió) magmás test, amelynek hosszúsága sokszorosa a vastagságának.
termál metamorfózis: → kontakt metamorfózis.
testfosszília: az élőlény elpusztulása után épségben marad a teste. Pl. a jégbe fagyott szibériai mamutlelet.
tetartoéderes kristályosztályok: → negyedes kristályosztályok.
Tethys: a görög tengeristen, Poseidon lányáról elnevezett ősóceán, a Pangea őskontinens → paleozoikum végi szétdarabolódásakor az eltávolodó ősi Afrika és Európa között → riftesedéssel kialakult óceáni medence. Lényegében az → óidő végétől a → harmadidőszak végéig meglévő, de egyre kisebb kiterjedésű “földközi” tenger, amely Dél-Európától és Észak-Afrikától Ázsiáig húzódott K-i Ny-i irányban. Üledékeiből gyűrődött fel az Eurázsiai-hegységrendszer.
tetraéder: 4 egyenlő oldalú háromszögből álló (111) indexű, zárt, szabályos kristályforma, az oktaéder feles formája (→ zárt kristályforma, → szabályos kristályrendszer). 
tetragir: → gir.
tetragonális rendszer: olyan → kristályrendszer, melynek → kristálytani tengelykeresztje három, egymással 90°-os szöget bezáró tengelyből áll. A tengelyek közül kettő, az “a” és a “b” egyenértékű, a “c” azoknál rövidebb vagy hosszabb. Hét → kristályosztály tartozik bele: 1. tetragonális → piramisos osztály, 2. tetragonális → diszfenoidos osztály, 3. tetragonális → dipiramisos osztály, 4. tetragonális → trapezoéderes osztály, 5. ditetragonális piramisos osztály, 6. tetragonális → szkalenoéderes osztály, 7. ditetragonális dipiramisos osztály.
thesszerális kristályrendszer: → szabályos kristályrendszer.
tholeiites széria: főként → bazaltos és → andezites, alárendelten → dacitos sőt → riolitos összetételű → kőzetek csoportja, melyek SiO2 tartalma 48-63 % között mozog, (modális középértékük 53 %). 
till: a gleccserek, jégtakarók, gleccserpatakok által szállított, és az olvadási zónában felhalmozott, osztályozatlan, még laza állapotú → törmelékes üledék.
tillit: kőzetté vált till.
tömzs: 2-20 km közötti mélységben kikristályosodott, 100 km2-nél kisebb, szabálytalanul kerekded, lefelé el nem határolható → mélységi magmás kőzettest. 
törésmutató: azt mutatja, hogy egy adott közeg a rajta áthaladó fény sebességét mennyire fékezi le, ill. vele szemben milyen ellenállást, eltérítő hatást fejt ki.
törmelékes üledék: a fizikai aprózódás (→ mállás) által felaprózott, a külső erők által elszállított és felhalmozott → üledék (kavics, homok, → kőzetliszt, → agyag stb.).
történeti földtan: a szűkebb értelemben vett → klasszikus földtan lényegében a szintetizáló -t jelenti. Részeit, folyamatait, anyagait a többé-kevésbé önállósult földtani tudományterületek (→ ásványtan, → kőzettan, → geokémia, → paleoökológia, teleptan, → szerkezeti földtan, → regionális földtan stb.) valamint az → alkalmazott földtan, geofizika, környezetföldtan), ill. egyéb földtudományok vizsgálják.
transzform és transzkurrens vetők (lat. transz = át, keresztül): az óceáni hátságok → rift völgyénél lejátszódó szétsodródás a két oldal lemezét nem mindenütt azonos sebességgel mozgatja, sőt még egyik oldalon sem azonos a sebesség az óceán teljes hosszában. Gyakran rövid, eltérő sebességű szakaszok váltják egymást. A gyorsabban és lassabban mozgó lemezrészek között nyírófeszültség ébred, így az óceáni hátságot a rift hossztengelyére merőleges elnyíródások szabdalják fel rövidebb szakaszokra. Ezek mentén a mozgási sebesség szerint a rift folytonossága megszakadni látszik, és az elnyíródások közé zárt szakaszok eltolódnak egymáshoz képest. Ha az elnyíródás csak a rift egymáshoz képest eltolódni látszó folytatódási vonalai közötti szakaszon érvényesül, akkor transzform vetőről beszélünk, ha viszont ezeken kívül is, akkor az elnyíródás egy transzkurrens (átfutó) vető.
transzform lemezszegély: egymás mellett elcsúszó lemezszegély (→ litoszféralemez).
transzgresszió (lat. transzgresszió = átlépés): a tenger fokozatos előrenyomulása. 
transzkurrens vető: → transzform és transzkurrens vető.
transzláció: irányított erő hatására a → kristály egyes rácssíkjai a szerkezeti összefüggések megszakadása nélkül egymáshoz képest elmozdulnak. (pl. sódómok alakulnak ki, vagy a grafit nyomot hagy a papíron). 
transzvaporizáció (lat. trans = át, vapor = gőz): átgőzölés. Szádeczky-Kardoss Elemér magyar geológus elnevezése olyan kontakt folyamatokra, mikor a → magma és a mellékkőzet érintkezésekor vagy az egyik, vagy a másik illóanyagai átjárják a vele kontaktusba került szomszédos tömeget.
transzverzális hullám (S-hullám): csak szilárd közegben terjedő földrengéshullám. Az anyagrészecskék mozgása merőleges a hullám terjedési irányára.
trapezoéder: csak → girekkel rendelkező, szabálytalan négyszög alakú, de egybevágó lapokból álló, zárt feles (enantiomorf) formák (→ zárt kristályformák, → enantiomorf kristályosztályok). 
trapp bazalt: → platóbazalt.
travertínó: → mésztufa.
trigir: → gir.
trigonális rendszer: olyan → kristályrendszer, amelyre a → hexagonális rendszerhez hasonlóan az un. Bravais-féle → kristálytani tengelykereszt jellemző. A tengelykereszt négy tengelyéből három, az “a1”, az “a2”, és az “a3”, merőleges a “c” tengelyre és pozitív száraik pedig egymással 120°-os szöget szárnak be. Öt → kristályosztály tartozik bele:1. trigonális → piramisos osztály, 2. trigonális → romboéderes osztály, 3. trigonális → trapezoéderes osztály, 4. ditrigonális piramisos osztály, 5. ditrigonális → szkalenoéderes osztály.
triklin rendszer: erre a → kristályrendszerre az jellemző, hogy a → kristálytani tengelykereszt három szára különböző hosszúságú és az általuk bezárt szög nem egyenlő 90°-al. Két → kristályosztályal rendelkezik: 1. triklin → pedionos osztály, 2. triklin → véglapos osztály. 
tufa: a 2 cm-nél kisebb szemcseméretű, kirobbant → vulkáni törmelék kőzettéválás utáni neve (pl. bazalttufa, andezittufa, dacittufa, riolittufa). 
tufit: olyan → vulkáni eredetű üledékek megnevezése, amelyekben a → piroklasztit mennyisége 30-80 % között mozog. Ha a piroklaszt részaránya 50 % fölötti, akkor a kőzet nevében az üledék csak jelzőként szerepel (pl. homokos riolittufa). Ha viszont 50 % alatti, akkor a tufa szerepel jelzőként (pl. riolittufás homokkő).
tükörsík: olyan → szimmetriaelem, amely a kristályt két tükörképi félre bontja.
tűzkő: kovavázas szivacsokból, egysejtű sugárállatkák (Radioláriák), kovamoszatok (Diatomák) kovavázaiból mélytengeri környezetben, a karbonát-kompenzációs mélység alatt keletkező kovakőzet
U, Ü
újraolvadás (palingenezis): a → kőzetek részleges és szakaszos megolvadását kifejező megnevezés, amely az → ultrametamorfózist követően következik be. 
ultrabázisos kőzetek: → mélységi magmás kőzetek, amelyekben a → színes alkotók elegyrésze eléri vagy meghaladja a 90 %-ot. Uralkodó alkotóik az → olivin, → piroxének, → amfibolok, → biotit, gránát és ércek.
ultrametamorfózis: a → metamorfózisnak olyan fázisa, ahol a nyomás és hőmérséklet olyan nagymértékű, hogy a → kőzetek megolvadnak. A folyamat átmenetet képez az átkristályosodás és az → újraolvadás között.
Ur-Európa (Prekambriumi Európa): Stille (1924) nyomán elkülönített szerkezeti földtani egység, amely Európa legidősebb kratonizált K-európai magját jelenti, amely magába foglalja Skandinávia DK-i részét, a Kola-félszigetet és a Kelet-európai táblát a kárpáti előtértől az Urálig.
utómagmás szakasz: magmás → ásvány- és → kőzetképződés 700 C alatti szakasza, melyben a magmamaradék kristályosodik.
üledék: laza, kötőanyag nélküli, a → külső erők által felaprózott és áthalmozott hordalék.
üledékes kőzetek: más → kőzetek felaprózódott és/vagy elmállott, lepusztult és elszállított anyagainak földfelszíni felhalmozódásával keletkező kőzetek. Az üledékes kőzeteket többféle módon osztályozzák. A kőzettani jellegek alapján három nagy csoportba sorolhatók. 1. Mechanikai vagy törmelékes ~. 1.1 durvatörmelékes kőzetek, 1.2 homokkövek, 1.3 finomtörmelékes kőzetek. (→ konglomerátum, → breccsa, homokkő, → aleurolit, → agyag). 2. Vegyi és biogén eredetű ~. 2.1 sókőzetek, 2.2 karbonátos kőzetek, 2.3 kovaüledékek, 2.4 gazdaságilag hasznosítható ~. 3. Szerves ~. 3.1 szénkőzetek, 3.2 szénhidrogének. A másik osztályozási lehetőség: 1. → extrabazinális ~, 2. → intrabazinális ~, 3. → piroklasztitok. 
üledékgyűjtő: környezeténél relatíve alacsonyabban fekvő terület, ahol a → külső erők által szállított → üledék felhalmozódik (pl. tengerek, tavak).
üvegtufa: olyan → tufa, amely uralkodóan az → explóziók során szétrobbant → lávacseppek gyors megdermedésével képződő kőzetüveg törmelékből áll.
V, W
vádiüledékek: a sivatagok időszakosan működő folyóvölgyeiben, a vádikban lerakódó vegyes anyagú, rosszul osztályozott → üledék.
Variszkuszi-Európa: → Mezo-Európa.
varv (szalagos agyag): igen szabályosan, finoman rétegzett → üledék, amely a gleccserhomlok előterében lévő kis tómedencékben az olvadékvizek lebegő finomhordalékából képződik.
vázszilikátok (tektoszilikátok): a szilikátszerkezetek alapját képező [SiO4]4- koordinációs tetraéderek minden csúcsokon szomszédos tetraéderekhez kapcsolódnak közvetlenül, közös oxigéneken keresztül (pl. kvarc). A tektoszilikátok a → földkéreg leggyakoribb kőzetalkotó ásványai (→ kőzetalkotó ásványok) (plagioklászok 40,2%, ortoklász 17,7%, kvarcok 12,6%). Ide tartoznak még a földpátpótlók és zeolitok is.
véglap (pinakoid, gör. pinax = deszka): két párhuzamos egybevágó lapból álló → nyílt kristályforma, amely általában → inverziós pont szerint tartozik össze. 
vergencia (lat. vergere = hajolni, irányulni): → redők, takaróredők, → feltolódások, → rátolódások mozgási irányultsága. Az összletek mozgási irányultsága többnyire megegyezik az elmozdulást kiváltó erőhatások támadási irányultságával.
vető: olyan törésvonal, amelynek két oldalán, → kőzettömegek egymáshoz viszonyítva függőleges vagy vízszintes irányban elmozdulnak. 
vetődési magasság: a → vetősík mentén elmozduló → kőzettömegek eredetileg összefüggő rétegének egymástól való függőleges távolsága.
vetődési vért: → vetőtükör.
vetőkarc: a → vetők kialakulása során az elmozduló → kőzetfelszínek fokozatosan gyalulódnak simára. Ha a felszínnek ellenállóbb, kiemelkedő darabkái lemorzsolódva a → vetőtükörbe ágyazódnak és nem aprózódnak fel, hosszan elnyújtott, könnycsepp alakú barázdát “szántanak” annak felületébe. 
vetősík: → vetődéskor a → kőzettömegek elmozdulásának a síkja.
vetőtükör (vetődési vért): a → kőzetek egymáson való elmozdulási síkja, amelyet a mozgás simára csiszol.
vetőzóna: olyan szerkezeti zóna, melyben a törések mentén kisebb-nagyobb elmozdulások is történtek az érintkező → kőzetfelületek között.
viszkozitás (lat. viscositas = folyósság, nyúlósság): belső súrlódás. Az a nyíróerő, amely a mozgó, áramló, deformálódó testek belsejében az alakváltozással szemben hat. 
Vulcano típusú vulkán: heves robbanásokkal, hatalmas mennyiségű gőzt, füstöt és port szolgáltató → vulkántípus. 
vulkáni blokk és bomba: → vulkáni kitörések alkalmával, a robbanáskor képződő, a → kráterből kiszórt → lávadarabokat nevezünk így, amelyek átmérője 64 mm-nél nagyobb.
vulkáni szigetív: ütköző lemezszegélyek (→ konvergencia) mentén, a → Benioff-zónával párhuzamosan kialakuló → vulkáni sáv, amely az alábukás következtében megváltozott nyomás, hőmérséklet és kémiai összetétel hatására képződik.
vulkáni szigetsor: → forró foltok felett elmozduló kéregdarabokon kialakuló → vulkánsor.
vulkáni utóműködés: vulkáni területeken a kitörések megszűntét követően gőz- (→ fumarola) és gázszivárgások (→ mofetta, → szolfatara), forróvíz feltörések (→ gejzír) és az ezekhez kapcsolódó kőzetátalakulások (→ metaszomatózis) gyűjtőneve. 
vulkanoklaszt: → tefra.
vulkanológia: a → vulkáni kőzetek (→ kiömlési kőzetek) jellemzésével, a kiszórt anyag rendszerezésével, a vulkáni formák csoportosításával, a vulkáni működés típusaival foglalkozó tudományág.
Wager-Deer diagram: → AMF diagram.
X
xenokristály: magmás (→ magmás kőzetek) és → kiömlési kőzetekben illetve piroklasztikumokban (→ piroklasztit) megjelenő idegen eredetű → kristály.
xenomorf (xenomorf = rossz alakú): olyan → kristályokra szokták alkalmazni e megnevezést, amelyeknél nem ismerhető fel az egyébként rá jellemző alak. 
Z
zárt kristályformák: a tér egy részét teljes egészében bezáró kristályformák (→ bipiramis, → trapezoéder, → szkalenoéder). A szabályos rendszerben megjelenő összes forma ebbe a kategóriába tartozik.
zónatörvény: a zóna a párhuzamos élekben metsződő lapok összessége. Két lap meghatároz egy zónát (egy él irányt), két él irány meghatároz egy lapot, a lap helyzete rögzített. A → kristályon lehetséges összes lap egymással zónaviszonyban van.

Felhasznált irodalom
Báldi Tamás (1978): A történeti földtan alapjai. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest.
Báldi Tamás (1994): Elemző (általános) földtan I-II. Kézirat. ELTE TTK, Budapest.
Balogh Kálmán (1991): Szedimentológia I-II. Akadémiai Kiadó, Budapest.
Grasselly Gyula (1992): Ásványi nyersanyagok (Ásványtan II.). Kézirat. Tankönyvkiadó, Budapest.
Kézdi Árpád. (1952): Talajmechanika I. Tankönyvkiadó, Budapest. 560 p. Egyetemi tankönyv.
Kozák Miklós – Püspöki Zoltán (1998): Geológiai kislexikon. Kézirat, DE, Ásvány- és Földtani Tanszék adattára.
Molnár Béla (1984): A Föld és az élet fejlődése. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest.
Pápay László (1998): Kristályok, ásványok, kőzetek. JATEpress, Szeged.
Székyné dr. Fux Vilma (1998): Kristálytan (Ásványtan I.) Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest.
Wallacher László (1993): Magmás és metamorf kőzetek I-II. Nemzeti Tankönyvkiadó.
Wallacher László (1993): Üledékes kőzetek és kőzetalkotó ásványok I-II. Nemzeti Tankönyvkiadó.