Tasnádi István

KÖZELLENSÉG
(KOHLHAAS)

Zenés uszítás Heinrich von Kleist elbeszélése nyomán.

SZEREPLŐK
Kohlhaas Mihály
Kanca
Csődör
Lisbeth
Luther Márton, Herse
János Frigyes fejedelem, Várnagy
Vencel, Nagelschmidt, Antónia nővér
Kallheim, Ügyvéd, Sintér, Szomszéd
Siegfried, Kunz, Apáca I., Csikós I.
Günther, Hinz, Apáca II., Csikós II.

“Az állat, mellyel a következőkben foglalkozni fogunk, egyike a leghasznosabb háziállatoknak. Eltekintve testének anyagától, melyet az ember sokféleképpen szintén a hasznára fordíthat, ez az állat különösen életében nyújt az embernek hasznos és kellemes szolgálataival olyan segitséget, a milyet egyetlen más állat sem.” (Lótenyésztő kézikönyv, 1889)

1. JELENET
Drezdai sintértelep. Egy láda, egy hatalmas fémtepsi és a plafonról láncon kampó. A ládán két ló ül. Koszlott, fejlógatós gebék. Minket néznek. Bánatos nagy szemükben bágyadt érdeklődés. A Csődörön necctrikó, zokni és hosszú alsónadrág, a Kancán szakadt harisnya és kombiné. Csönd. A Csődör elénk áll.
CSŐDÖR	Mi csak tévedésből vagyunk itt... átmenetileg... ez egy átmeneti helyzet... félreértés, ami tisztázódni fog... (Kancához) ugye?! (csönd) Köszönjük szépen! (visszaül, csönd) Mi nem panaszkodunk... Miért, okunk? (csönd) Engem az emberi nem feltétlen tiszteletére neveltek! Tisztelem is az embert, persze... pedig... (csönd) Nem, nem vagyunk rabszolgák! A feltétlen engedelmesség még nem zárja ki az önérzetet! Igen! A külső kényszer, az... az belső szabadság! Úgy értem, attól. Amikor kívül ütnek, én belül erősödök! Igen! Én büszke állat vagyok, aki nem tűr meg bárkit a hátán, aki nem iszik zavaros vizet...
KANCA	Fejezd már be!
CSŐDÖR	Nem iszik...
KANCA	Kit érdekel, hogy innád vagy nem innád, ha nincs mit?!
CSŐDÖR	Nem iszik...
KANCA	Fejezd már be! Nem hallod?! Fejezd már...
	A Kanca köhögő rohamot kap.
CSŐDÖR	(nekünk) Semmi baj! Nem fertőz! Kutya baja! (lapogatja a Kanca hátát) Csak félrenyeltél valamit!
KANCA	Hülyeség! (abbahagyja a tomboló köhögést) Tessék, a szőröm megfakult, a sörényem csomókban hullik, a bordáim kiállnak...
CSŐDÖR	Nagyon is jól nézel ki... (felénk fordul) ugye?!
KANCA	És miért végezzük így?!
CSŐDÖR	(csitítaná, halkan) Nagyon kérlek...
KANCA	Elvek, elvek! (Mert egyeseknek elveik voltak!)
CSŐDÖR	(felcsattan) Ő miattunk áldozott fel mindent!
KANCA	Két korcs kutyáért is végigcsinálta volna!
CSŐDÖR	Nem tehetett mást!
KANCA	Talán kényszerítette valaki?
CSŐDÖR	(nekünk) Ő volt a legderekabb ember, akit valaha ismertem!
KANCA	(a Csődörnek) Gőgös ember volt!
CSŐDÖR	Nagytudású...
KANCA	Ostoba!
CSŐDÖR	Kifejezetten eszes...
KANCA	Nyomorult!
CSŐDÖR	Életrevaló...
KANCA	Szerencsétlen balek!
CSŐDÖR	Hős volt!
KANCA	Balek volt!
CSŐDÖR	Hős volt!
KANCA	(üvölt) Balek, balek, balek! (csönd) Lecsókolbász leszek, nem érted?!
CSŐDÖR	(bizonytalanul) Rémeket látsz...
KANCA	Bizony, bizony, te is fel leszel dolgozva, öregem! Persze te öntudatos kolbász leszel... elves leves... tartás mártás!
CSŐDÖR	Hagyd már abba!
KANCA	És ki a te hóhérod?
CSŐDÖR	(befogja a fülét) Nem... nem igaz!
KANCA	(üvölt) Kohlhaas Mihály!
	A Kanca ásít, ledől a vackára, a fal felé fordulva tüntetőleg szuszog. A Csődör egy ideig nézi, aztán felénk fordul.
CSŐDÖR	Kohlhaas Mihály... ő volt a mi gazdánk. Pontosabban a tenyésztőnk. A tenyésztő több mint gazda...
KANCA	Muszáj üvölteni?!
CSŐDÖR	(halkabban) Erre a rendkívüli férfiúra harminc éves koráig mindenki úgy nézhetett, mint a jó állampolgár mintaképére. Gazdasága volt egy faluban, ami azóta is az ő nevét viseli. Szépen és jól éldegélt mesterségéből, a lókereskedésből. A kis... kis... (keresi a szót) Na nézd már! (a Kancához fordul) Te, hogy mondják a kiscsikót embernél?
KANCA	Gyerek.
CSŐDÖR	Gyerek! A gyerekeket, akikkel embertársa megajándékozta, az új vallás szellemében nevelte szorgalomra és tisztességre. Egy sem akadt szomszédai között, aki nem élvezte volna jótékonyságát és igazságszeretetét...
KANCA	(felpattan) Te voltál Kohlhaasenbrück legszebb csődöre, az egyetlen tenyészmén egész Brandenburgban! Erről beszélj, erről! (kinyitja a ládát, csillogó lakkcipőt és frakkot vesz ki belőle, a Csődörhöz vágja) Azt mondták, olyan vagy, mint a szárnyas Pegazus, mint a táltos unikornis, mint... mint...
CSŐDÖR	Mint egy vattába csomagolt ébenfa csikó!
KANCA	Igen!
CSŐDÖR	(nekünk) Naná, hisz Kohlhaas Mihály volt az én tenyésztőm! Úgy is mondhatnám: a teremtőm. Ő választotta ki a csődört és azt a sárló kancát, akiknek nászából létrejöhettem, ő határozta meg a fogantatás időpontját, ő vezette be édesanyámba apám hímvesszejét, majd ő segített a világra mellső lábamnál fogva egy nem túl gyengéd, ám jótékony mozdulattal.
	Ezalatt a Csődör felveszi a frakkot és a lakkcipőt, a Kanca pedig belebújik egy fekete estélyibe. Végigmérik egymást.
CSŐDÖR	Szép lovak voltunk.
KANCA	A legszebbek! (egy mészdarabbal két párhuzamos vonalat húz a földre) Ez a lipcsei út.
CSŐDÖR	(két farönköt tesz egymástól másfél méterre, támlájukra ráfektet egy seprűt) Kohlhaas Mihály abrakján nőttünk fel, az ő mezein tanultuk a vágtát, s az ő keze által nyertük bőrünkre azt a fájdalmas billogot, amit azóta is büszkén viselünk.
KANCA	Te büszkén.
CSŐDÖR	Én büszkén.
KANCA	Ez az az út, ami Kohlhaasenbrückből Lipcsébe vezet.
CSŐDÖR	Úgy másfél éve...
KANCA	Húsz hónapja.
CSŐDÖR	Tucatnyi testvérünkkel...
KANCA	Tizenöt.
CSŐDÖR	Tizenöt testvérünkkel külső országba kocogtunk, mikor egyszer csak...
KANCA	A Lipcse felé vezető úton, Brandenburg és Szászország határán, már szász oldalon... (csönd, a Csődörhöz) Most mi van?! (csönd)
CSŐDÖR	Egy pompás lovagvárhoz értünk.
	A lovak a háttérben álló ládához lépnek.
CSŐDÖR	A világnak mindörökké áldania kellett volna Kohlhaas Mihály emlékezetét, ha egy napon...
KANCA	Meg nem hülyül.
CSŐDÖR	Az egyik erénye el nem hatalmasodik fölötte.

2. JELENET
A lovak kinyitják a ládát. Zene. A ládából kilép Kohlhaas, aztán Herse. Kohlhaas elindul a közönség felé, de a székekre tett seprű az útját állja. Odainti Hersét.
KOHLHAAS	Herse!
HERSE	(nézi, körbejárja a sorompót) De hát ez nem lehet itt! Ennek nem kéne itt lennie! Húsz éve járok erre, de soha nem volt itt sorompó!
KOHLHAAS	Bizonyára nem véletlen, hogy most viszont itt van. Menj föl a várba, és kerítsd elő a kapust!
HERSE	Én azt mondom, uram, ez csak valami faág, keresztbe esett itt az úton, rúgjuk arrébb, és menjünk tovább.
KOHLHAAS	(derűsen, de nyomatékkal) Herse!
HERSE	Jól van, jól van... (morogva el)
KOHLHAAS	(utána kiált) Vizet is hozzál!
	Herse elindul a láda felé.
KOHLHAAS	(a sorompó felé mutat) A vár arra van!
HERSE	A vödör meg erre.
	Herse kiveszi a vödröt a ládából és a vár felé el. Kohlhaas a Kancához lép, paskolja az oldalát.
KOHLHAAS	Jól van, szépség, mindjárt megyünk tovább! Lábat! (ütögeti a lábát, hogy emelje föl) Lábat! (vizsgálja a patáját)
VÁRNAGY	Állj! Azonnal megállni! Álljon meg az a lócsiszár!
	A várnagy feldúltan közeledik, gombolja a nadrágját.
KOHLHAAS	(kedéllyel) Hiszen állok!
VÁRNAGY	Nem látod a sorompót?!
KOHLHAAS	Mondd, miféle új szokás ez?
VÁRNAGY	Földesúri kiváltság. A tronkai Vencel úrfi kapta.
KOHLHAAS	Vencelnek hívják az urad? Hát az öreg báró?
VÁRNAGY	Meghalt.
KOHLHAAS	Kár érte. Rendes öregúr volt. Egyszer töltést emeltetett, mert az egyik kancám a lábát törte. Tavaly vagy tavalyelőtt, amikor...
VÁRNAGY	Vámot kell fizetned!
KOHLHAAS	Vámot?
VÁRNAGY	Baj?!
KOHLHAAS	Végül is számítottam rá, hogy előbb-utóbb itt is lesz védővám. Most, hogy már a szászok is tenyésztenek.
VÁRNAGY	Lovanként két garas.
KOHLHAAS	(pénzt ad) Fogd, itt van, harmincnégy. És még egy, az egészségedre.
VÁRNAGY	(dünnyögve nézi a pénzt) Tizenhét lovad van, mi? Tizenhét...
	A várnagy elteszi a pénzt. Csöndben állnak.
KOHLHAAS	Nem nyitod fel a sorompót?
VÁRNAGY	(sértett méltósággal) Várnagy vagyok!
KOHLHAAS	Csak amíg áthajtom a lovakat! (csönd, kiált) Herse!
	Csönd. Kohlhaas a sorompóhoz lép, hogy felnyissa, de a várnagy odarohan.
VÁRNAGY	Hé, hé, hé! Passzusod van?
KOHLHAAS	Passzus? Minek?
VÁRNAGY	Lovakat... át a határon... engedély nélkül?
KOHLHAAS	Már többször jöttem erre, de sose kértek tőlem ilyen iratot!
VÁRNAGY	Nincs?
KOHLHAAS	Ismerem a mesterségemre vonatkozó tartományúri rendelkezéseket, de ilyen passzusról nem hallottam! (csönd) Kérlek, ma még messzire kell eljutnom!
VÁRNAGY	Vagy kiváltod itt helyben, vagy mehetsz vissza oda, ahonnan jöttél! (nyújtja a markát)
KOHLHAAS	Kiváltom Drezdában.
VÁRNAGY	Ahhoz, hogy eljuss Drezdába, előbb át kell jutnod ezen a sorompón.
KOHLHAAS	Ez méltánytalan!
VÁRNAGY	Micsoda, a kufárok megkopasztása?!
	A vár tornácán Vencel és barátai bukkannak fel összekapaszkodva, üvöltve énekelnek.
VENCELÉK	Azt írja a Biblia,
hogy Jézus az Úr fia,
Vízen járt és prédikált,
ha szomjas volt, bort csinált.
	Könyörgünk Jóistenünk,
szánd meg szomjas nemzetünk,
A Rajnát, a Majnát
Változtassad borrá!
Az Elbát, az Oderát
Változtassad borrá.
	Volt egy pap, egy nagy piás,
Úgy hívták, hogy Júdeás...
	Siegfried észreveszi Hersét, aki egy vödör vizet hoz a lovaknak.
SIEGFRIED	Hé, te! Gyere csak ide! (Herse odamegy) Adj egy kis bort a vödrödből!
HERSE	Ez víz...
VENCEL	Adj hálát Istennek, paraszt! Tudod, kivel találkoztál? Én vagyok a nagy csodatévő tronkai Vencel! Akarod, hogy borrá változtassam a vizedet? Akarod?
HERSE	(bizonytalanul) A lovaknak viszem...
VENCEL	Akarod!
	Günther kiveszi a vödröt Herse kezéből. Vencel a vödör fölé áll, a sliccével babrál.
VENCEL	Jöjj csak nagy, jöjj csak nagy transzmutáció,
Nyílj csak meg, nyílj csak meg égi régió,
Történj meg kétes 
atomi rebellió!
	Günther beledugja a mutatóujját a vödörbe, majd a középső ujját megnyalja.
GÜNTHER	Mennyei!
SIEGFRIED	Kánai furmint!
GÜNTHER	Gecsemáné tramini!
VENCEL	(Hersének) Igyál!
HERSE	Nem!
	Günther és Siegfried röhögve lefogják Hersét, hogy Vencel beleönthesse a szájába a vizet. Kohlhaas odasiet.
KOHLHAAS	Uram, ha elfogyott az italotok, én szívesen adok! Eladni való borom nincs, de ha meg nem sértelek...
GÜNTHER	Odanézz, Vencel, lovak!
	Vencelék körülállják a lovakat.
SIEGFRIED	(nézi a Csődör fogait) Hány éves ez a herélt?
KOHLHAAS	Csődör az, uram. Négy múlt.
GÜNTHER	Nekem inkább ez a kanca tetszik!
SIEGFRIED	Nem rossz...
GÜNTHER	Ragyogó állat!
SIEGFRIED	Jó sok földet kitakar!
GÜNTHER	Olyanok ezek, mint a szarvasok! Különbeket még Bécsben sem látni!
KOHLHAAS	A lovaim nem különbek azoknál a lovagoknál, akik majd megülik őket. (kissé meghajol)
VENCEL	(Güntherhez) Tetszik neked?
GÜNTHER	Iszonyúan!
VENCEL	(Kohlhaashoz fordul) Mennyiért adod őket?
KOHLHAAS	Harmincöt arany.
VENCEL	Húsznál nem érnek többet.
KOHLHAAS	Fél évvel ezelőtt harmincat kínáltak értük.
VENCEL	Mondom, húsz.
KOHLHAAS	Adj értük harmincat, és tiéd a két állat!
GÜNTHER	Annyit megérnek, Vencel!
VENCEL	A húsz arany is sok értük.
KOHLHAAS	Lipcsében megkapom értük a negyvenet is.
VENCEL	Akkor menj Lipcsébe!
	Vencel indul kifelé. Günther és Siegfried követi.
KOHLHAAS	(int, hogy induljanak) Herse!
VÁRNAGY	(eléáll) Passzust!
KOHLHAAS	(Vencel után kiált) Uram, még egy pillanatra, megbocsáss! (Vencel visszafordul) Csak most értesültem az új vám-rendeletedről... még nem tudtam beszerezni a szükséges passzust.
VENCEL	Milyen passzust?
VÁRNAGY	Tudod, uram, a passzust!
VENCEL	És?
KOHLHAAS	Kérlek, uram, ez egyszer még tekints el ettől!
VÁRNAGY	Uram, passzus nélkül nem mehet tovább!
KOHLHAAS	Drezdában kiváltom a jegyzőnél!
SIEGFRIED	(a várból) Vencel!
VENCEL	Jól van már! (a várnagyhoz) Hadd menjen! (indul)
VÁRNAGY	(Vencel után lohol) De uram, mi a biztosíték, hogy valóban kiváltja? Én azt mondom, tartsuk vissza zálogul a két feketét! Ha kiváltja, viheti őket, ha meg nem...
KOHLHAAS	Én azért vagyok úton, hogy a lovakat eladjam!
SIEGFRIED	Vencel!
VÁRNAGY	Látod, uram, ennek semmi se jó!
GÜNTHER	(a várból) Vencel, gyere már!
VENCEL	Jó, akkor hagyja itt a lovakat, különben nem mehet tovább!
	Vencel a többiek után siet. Csönd.
VÁRNAGY	A szabály az szabály.
KOHLHAAS	(pénzt ad Hersének) Vigyázz rájuk, mint a szemed fényére! El ne mozdulj mellőlük! Beszerzem ezt a... aztán jövök értetek.
HERSE	(keserves képpel áll) Mikor? (a távozó Kohlhaas után kiált) Mikor?!

3. JELENET
A Csődör egy citromot ráz ki a nadrágja szárából, és a várnagy felé rúgja. A várnagy hurkot vet a lovak nyakába, és egy ostorral nógatni kezdi őket. A lovak küszködve vonszolják a ládát. A várnagy ledől egy nyugágyba.
LOVAK	Ki harcimén nyakába húz igát,
és hámokat, mi elszorít gigát,
az rossz cseléd, az vétkezik nagyot
- úgy homlokon rúgnám a várnagyot!
	A kéz, amely nógatva ostoroz,
ki élvezé, ha fájdalmat okoz,
ki bőrömön örök nyomot hagyott
- úgy homlokon rúgnám a várnagyot!
	Ki éjjel-nappal másokat zrikál,
ki durva zablával domesztikál,
ki sokat kér, de nem ad sok zabot
- úgy homlokon rúgnám a várnagyot!
	A lovak lerogynak a földre.

4. JELENET
Kohlhaas jön, egy papírt tart elé a várnagy orra elé.
KOHLHAAS	A szabály az szabály...
VÁRNAGY	(bele sem olvas a papírba) Mi van?!
KOHLHAAS	A drezdai jegyző végzése.
VÁRNAGY	Mi?!
KOHLHAAS	Tronkenburgban senki nem köteles kiváltani semmiféle passzust!
VÁRNAGY	Miféle passzust? (hosszan néz Kohlhaas szemébe) Lusta dögök, vidd őket a fenébe!
	Kohlhaas meglátja a kimerülten szuszogó lovakat.
KOHLHAAS	Ki engedte meg tronkai Vencelnek, hogy a lovaimat munkára fogja?!
VÁRNAGY	Csak leszolgálták a zabot, amit kaptak.
KOHLHAAS	Hagytam én pénzt abrakra!
VÁRNAGY	Kinél?
KOHLHAAS	A szolgámnál.
VÁRNAGY	Á, szóval ezért volt mindig részeg...
KOHLHAAS	Kicsoda?! Herse?!
VÁRNAGY	Átkozott paraszt! Dacoskodott, visszapofázott, mindent fölforgatott itt nekem! Még szerencse, hogy hamar elette innen a fene!
KOHLHAAS	Herse elment?!
VÁRNAGY	(röhög) Megugrott az öreg a pénzzel.
KOHLHAAS	Hazudsz!
VÁRNAGY	Hé, vigyázz a szádra!
KOHLHAAS	(a lovakhoz lép) Még soha nem voltak befogva!
VÁRNAGY	Fogd a dögöket és takarodj!
KOHLHAAS	(végigsimít a Kanca hátán) Ütötted őket?!
	Vencel szalad ki a várból, a falnak támaszkodva okádik. Kohlhaas odalép hozzá.
KOHLHAAS	Uram! Én nem ezeket a gebéket hagytam itt! Az én lovaim negyven aranyat értek!
VENCEL	Mi van?
VÁRNAGY	Azt állítja, hogy ezek nem az ő lovai!
KOHLHAAS	Inkább átadom őket a sintérnek, mint hogy szégyen szemre így vigyem haza őket!
VÁRNAGY	Nem akarja visszavenni a lovait!
VENCEL	Akkor ne vegye!
VÁRNAGY	Megtartsuk őket?
VENCEL	Tőlem...
KOHLHAAS	Uram...
	Günther és Siegrfied okádva be.
KOHLHAAS	Uram, engem itt már egyszer megkárosítottak!
VENCEL	Kicsoda?
KOHLHAAS	Te, uram, te!
VENCEL	Na állj el innen!
KOHLHAAS	Alázattal kérlek, tronkai Vencel...
VENCEL	Szedjétek már le rólam ezt a kupecet!
VÁRNAGY	Nem hallottad, takarodj!
KOHLHAAS	Uram...
VENCEL	Rád uszítsam a kutyákat?!
	Günter és Siegfried veszetten csahol Kohlhaas felé.
KOHLHAAS	Ne feledd, tronkai Vencel, olyan államban élünk, ahol egy kupec is érvényesítheti a jogait, akár egy úrral szemben is, ha nála az igazság!
	Vencelék röhögve ki. Csönd. Kohlhaas a lovait hátrahagyva el.
KANCA	Ez meg hova megy?! (utána kiált) Kohlhaas! Kohlhaas Mihály, itt felejtettél minket!
	A várnagy bezárja a lovakat a ládába, csak a fejük látszik ki.

5. JELENET
Ülnek a ládában. A Kanca sírva fakad. Sír. Zokog. Bömböl.
CSŐDÖR	Ne zajongj már! Hallod?! Vissza fog jönni, nem hagy itt minket! Ő nem olyan, hallod?! Vissza fog jönni!
KANCA	Nem azért zajongok!
CSŐDÖR	Hát miért?
KANCA	Maga miatt.
CSŐDÖR	Mi?!
KANCA	Igen, mert maga olyan… olyan...
CSŐDÖR	Mi a probléma?
KANCA	Észre se vesz!
CSŐDÖR	Én nem szoktam kancákkal diskurálni!
KANCA	De mást... mást szokott velük csinálni! (csönd)
CSŐDÖR	Mit képzelsz te magadról?! Ide figyelj! Majd akkor foglalkozok veled, ha eljön az ideje. De addig várj szépen a sorodra! Szépen, türelemmel. És csak akkor beszélj, ha kérdezlek!
KANCA	De hát soha nem kérdez!
CSŐDÖR	Erről van szó!

6. JELENET
Lisbeth dalol a gyerekeknek. A két gyerek két kispárna.
LISBETH	Ha jó tanuló leszel,
finom tyúkot eszel,
ám aki rossz tanuló,
megeszi a vaddisznó.
CSŐDÖR	Luther doktor stúdiumokra való buzdítása gyermekeknek.
LISBETH	Ki nem viselkedik,
pálcával elverik,
ám aki szófogadó,
szereti az oktató.
	Kohlhaas lép be, Lisbeth felugrik, a nyakába borul, hosszú, néma ölelés.
KOHLHAAS	Herse? Itthon van?
LISBETH	Itthon, szegény. Most már talán megmarad.
KOHLHAAS	Miért? Beteg?
LISBETH	De jó, hogy itt vagy!
	Kohlhaas lefejti magáról az asszony karjait, a ládához lép, kinyitja.
KOHLHAAS	Mit műveltél Tronkenburgban? Nem vagyok veled túlságosan megelégedve! (csönd) Hogy hagyhattad ott a lovakat?!
HERSE	(a ládából) E-ke-ge-te.
KOHLHAAS	Mi van?!
LISBETH	Elkergették.
KOHLHAAS	Mi van, be vagy rúgva? Beszélj rendesen!
	Herse előmászik a ládából - a feje be van kötve, csak a szeme és a szája látszik ki.
KOHLHAAS	Úristen, hogy nézel ki?!
LISBETH	El van törve az álkapcsa.
KOHLHAAS	Micsoda?! Hogy tört el? Eltörték?
LISBETH	Hagyd most, szegényt...
KOHLHAAS	Ki törte el?
LISBETH	Gyere! (húzza a karjánál fogva) Lipót, Henrik, itt van édesapátok!
HERSE	(biceg utánuk és gesztikulálva magyaráz) Tongai encel... eg a árnagy... tongai... tongai...
KOHLHAAS	Tronkai Vencel?
HERSE	Eg a árnagy.
KOHLHAAS	Várnagy? Megvertek?!
HERSE	(bólogat)
KOHLHAAS	Nyilván rászolgáltál! Részegeskedtél, visszapofáztál!
HERSE	(rázza a fejét, nyögve tiltakozik) Eeenee...
KOHLHAAS	Hát akkor?! Miért vertek meg? Mit műveltél Tronkenburgban?!
HERSE	Ínozzák a ovagat... ovagat! (eljátssza, hogy a lovakat befogták hámba, és szántottak velük) Ántani... ántani a ovagat!
KOHLHAAS	Lovakat?! Szántani? Egy kis munkába még nem pusztultak volna bele! Azért lovak, hadd szántsanak! Te meg nem hagytad, mi?! Jól tették, hogy megvertek!
HERSE	(rázza a fejét, hevesen tiltakozik) Én ántottam... ántottam!
KOHLHAAS	Te szántottál?! Akkor meg miért vertek meg?!
HERSE	(négykézlábra ereszkedik, röfög) Isznóóó... óla... isznó...
KOHLHAAS	Mi van?
LISBETH	Disznó.
KOHLHAAS	Disznóól?
HERSE	(bólogat) Ovagat ele... ele ólba... ovagat...
KOHLHAAS	Ki kellett pucolnod a disznóólat?
HERSE	(rázza a fejét) Ovagat... ovagat!
LISBETH	A lovakat bevitték a disznóólba?
HERSE	(Lisbethre mutat, hevesen bólogat) Ovagat!
KOHLHAAS	Ugyan már, Lisbeth, lovakat a disznóólba?!
LISBETH	Biztos nem volt hely az istállóban!
HERSE	Ozos a ó... ozos a ólba... (mutatja, hogy a lovak bepiszkolódtak az ólban) Én... ittem ovagat... údadóhoz...
KOHLHAAS	Vitted a lovakat... Hova vitted?
HERSE	Údadóhoz. (eljátsza, hogy fürdeti a lovakat)
KOHLHAAS	Úsztatóhoz. Levitted a lovakat az úsztatóhoz.
	Herse némán mutogat.
KOHLHAAS	A kapunál... nem engedtek ki a kapun. Elkaptak... lerántottak a nyeregből... ütöttek... botokkal... nagy botokkal. Micsoda, ráderesztették a kutyákat?!
	Csönd. Herse a földön fekszik, nyöszörög, liheg. Kohlhaas odalép hozzá, felsegíti.
KOHLHAAS	Jól van, öreg… ne haragudj! Lisbeth, hozz neki egy üveg bort!
	Herse visszamászik a ládába. Kohlhaas áll, háttal Lisbethnek. Lisbeth szótlanul figyeli. Hosszú csönd.
LISBETH	Ne menj oda! Ezek állatok! Ne kezdj ki velük! Soha nem lesz vége!
KOHLHAAS	No nézd már, majd’ elfelejtettem! (egy szelencét akaszt Lisbeth nyakába) Vásárfia! (a gyerekekhez lép) Légy jó, Henrik, te is, Lipót! Fogadjatok szót édesanyátoknak!
LISBETH	Hisz még csak most jöttél!
KOHLHAAS	Menni kell! Muszáj!
	Kohlhaas indul, de az ajtóban megáll. Csönd.
LISBETH	Siess haza hozzám!
KOHLHAAS	Madárkám!
	Kohlhaas el.

7. JELENET
Tronkenburg. A várnagy elővezeti a lovakat.
GÜNTHER	Tíz arany a csődörre!
VENCEL	A kanca nyer!
GÜNTHER	Siegfried?
SIEGFRIED	Húsz arany.
GÜNTHER	Melyikre?
SIEGFRIED	Mindkettőre és egyikre sem.
GÜNTHER	Micsoda?!
SIEGFRIED	Holtverseny.
GÜNTHER	Hülye vagy, Siegfied?! Nincs esélyed!
VENCEL	Látszik, hogy nem a saját pénzeden játszol!
SIEGFRIED	Kinek van itt saját pénze, gyerekek? (röhögnek)
	A lovak közben beleguggoltak egy-egy lavórba.
VENCEL	Na, csapjunk a lovak közé!
	A várnagy ostorral végigver a lovak hátán, akik a lavór oldalát fogva megpróbálják előre lendíteni magukat.
VENCELÉK	Fogadok, hogy fej lesz
Fogadok, hogy írás.
Fogadok, hogy nevetés,
Fogadok, hogy sírás.
	Fogadok, hogy harminc,
Fogadok, hogy nulla.
Fogadok, hogy alszik.
Fogadok, hogy hulla.
	Fogadok, hogy Hágen,
Fogadok, hogy Trisztán.
Fogadok, hogy fröccsnek,
Fogadok, hogy tisztán.
	Fogadok, hogy szűzlány,
Fogadok, hogy némber,
Fogadok, hogy üzbég,
Fogadok, hogy héber.
	Fogadok, hogy Káin,
Fogadok, hogy Ábel.
És ha mégis vesztek,
Fogadok, hogy más nyer.

8. JELENET
ÜGYVÉD	A jogeset világos. Az a körülmény, hogy a lovakat törvényellenesen fogták ott, döntő lehet az ügyben. A követelés, hogy a lovakat egészségesen adják vissza, még abban az esetben is jogos volna, ha valaki föltételezi, hogy a lovak csak véletlenül betegedtek meg. Nem lesz nehéz dolgunk.
KOHLHAAS	Szigorú, de méltányos kártérítést kívánok!
ÜGYVÉD	(tollat vesz elő, jegyzeteli) Azaz?
KOHLHAAS	A bűnösök törvényes megbüntetése, a lovaknak előző állapotukba való visszaállítása, és a kár megtérítése, amelyet én és Herse szolgám a tronkai Vencel által elszenvedtünk.
ÜGYVÉD	A szolgának mennyi jár?
KOHLHAAS	Ami a várban maradt. Négy váltás fehérnemű, kengyel, nyereg.
ÜGYVÉD	Az annyi mint?
KOHLHAAS	Talán tizenöt arany.
ÜGYVÉD	Nem hallgathatom el, hogy maga a perköltség ennél többre is rúghat.
KOHLHAAS	(jókora pénzeszacskót tesz az asztalra) Előlegnek elég lesz?

9. JELENET
Még mindig a lóverseny. A kimerült lovak vonszolják lavórjukat a cél felé. Vencelék vedelnek és rekedt üvöltésekkel bíztatják őket.
GÜNTHER	Gyere, gyere, gyere, gyere!
VENCEL	Úgy, ahogy vagytok! Úgy ahogy vagytok! (mert a Kanca vezet)
GÜNTHER	Mozogj már!
VENCEL	A tied már nem bírja!
GÜNTHER	A csődör nyer!
VENCEL	A kanca!
SIEGFRIED	(röhög) Holtverseny...
GÜNTHER	Hagyd már ezt a hülyeséget!
VENCEL	(a várnagyhoz) Sózz már oda neki!
	A várnagy végighúz rajtuk ostorral. A lovak ki. Vencelék hujjogva utánuk.

10. JELENET
KALLHEIM	Olvastam a beadványod. Gyalázatos história.
KOHLHAAS	Valóban az, kancellár uram.
KALLHEIM	Miért nem fordultál ügyvédhez?
KOHLHAAS	Drezda legkitűnőbb jogtudósát bíztam meg az üggyel, uram.
KALLHEIM	És?
KOHLHAAS	Akár kútba is dobhattam volna a pénzem.
KALLHEIM	Elügyetlenkedte a dolgot?
KOHLHAAS	Benyújtottuk a periratot, aztán hónapokig semmi. Akárhányszor érdeklődtem, az ügyvéd nyugtatgatott, de a végzés csak nem érkezett meg. Január elején aztán a tudtomra adta, hogy a panaszt felsőbb utasításra teljesen elsüllyesztették.
KALLHEIM	Kicsoda?!
KOHLHAAS	Bizonyos Hinz és Kunz urak. Mint megtudtam, mindketten rokonságban állnak a tronkai Vencellel.
KALLHEIM	Utána nézünk.
KOHLHAAS	Az ügyvéd azt tanácsolta, hogy ne fárasszam magam tovább, vegyem át a lovaimat úgy, ahogy vannak. Végül azt is hozzá-tette, hogy amennyiben ebbe nem nyugodnék bele, a további megbízatástól kíméljem meg őt, s keressek más ügyvédet.
KALLHEIM	A disznó!
	Kallheim almával kínálja Kohlhaast.
KOHLHAAS	Köszönöm, nem... Kérvényemmel ezért fordulnék magához a fejedelemhez.
KALLHEIM	És nagyon jól teszed! Őszinte felháborodással olvastam a beadványod, s biztos vagyok benne, hogy a fejedelem sem lesz ezzel másképp. Tolmácsolni fogom a kérésedet.
KOHLHAAS	Örök hálám, uram!
KALLHEIM	És most térj vissza otthonodba! Ígérem, a fejedelem kegyes hatalma által nem sokára jóvátétetnek az ellened elkövetett sérelmek.

11. JELENET
A lóverseny a célegyenesbe ér. A lovak már alig vonszolják magukat.
GÜNTHER	Mozogj már!
VENCEL	Emeld a segged!
GÜNTHER	Már csak pár méter!
VENCEL	Gyere, gyere, gyere, gyere!
GÜNTHER	Kibírod!
VENCEL	Szaladj, kis kancám, szaladj szépen!
GÜNTHER	Na még egy kicsit!
	 A lovak egyszerre érnek a célba.
VENCEL	(a várnagyhoz) Na?!
VÁRNAGY	Nem is tudom... talán a... nem, nem... Holtverseny!
VENCEL	Micsoda?!
VÁRNAGY	Holtverseny, uram.
VENCEL	Ez képtelenség! Ilyen nincs!
GÜNTHER	(Siegfriedhez) Ördögöd van, barátom! (fizet)
SIEGFRIED	(elteszi a nyereményt) Ugyan már! Csak megfigyeltem, hogy amióta igáslovak lettek, mindenhova fej-fej mellett mennek.
VENCEL	Ez csalás!
	Kallheim gróf, aki eddig félrehúzódva figyelte az eseményeket, előlép.
KALLHEIM	Ugyan már! A szerencse alapja a jó megfigyelés. Vencel!
VENCEL	(szalad felé) Kallheim! (átöleli)
	Az urak kimennek, a lovak énekelnek.
CSŐDÖR	Ha megegyező a fejhossz,
Úgy hívják, hogy holtverseny.
KANCA	Ha nekem nem jó s neked rossz.
Úgy hívják, hogy holtverseny.
EGYÜTT	Ha minden versenyző megholt,
Úgy hívják, hogy holtverseny. 
Elterülnek a földön.

12. JELENET
Kohlhaas az asztalnál olvas, Lisbeth terít.
KOHLHAAS	Hallgasd csak, mit ír Luther doktor! (felolvas) Ha egy nagyúr zsarnoki módra, törvénytelenül cselekszik, akkor a többiekkel egyenlővé válik, lemond a személyét illető felsőbbségről, vagyis méltán elveszíti jogát alattvalóival szemben, per naturam relativorum, a viszonyok természeténél fogva. Mert az úr és a szolga kölcsönösen vannak egymásnak összekötelezve. (behajtja könyvet) Hallod?! Kölcsönösség!
LISBETH	Gyere enni, Mihály...
KOHLHAAS	Kismadaram, figyelsz te rám egyáltalán?
LISBETH	Úgyis tudom, miről beszélsz. Vagy Luther Márton vagy tronkai Vencel.
KOHLHAAS	Luther doktor mondta azt is, hogy ha még egyszer nősülnöm kéne, kőből kéne faragni magamnak engedelmes asszonyt!
LISBETH	Mondott ennél szebbeket is.
KOHLHAAS	Bizony, sok szépet mondott!
LISBETH	Isten a nőket kis fejjel és széles csípővel teremtette, mert kevés a bölcsességünk, de sok a ganajunk.
KOHLHAAS	(nevet) Lisbeth!
LISBETH	Ja, meg hogy finggal kell elűzni az ördögöt.
	Herse lép be.
HERSE	Levél jött, uram!
KOHLHAAS	(mohón a levél után nyúl) Honnan?!
HERSE	Drezdából!
LISBETH	Végre!
KOHLHAAS	(miközben feltépi a borítékot) Látod, Herse, az uralkodó végtelen kegyelme még az ilyen öreg dohogó parasztocskákra is kiterjed! Így becsüld meg magad ezután!
HERSE	Visszakapom a gatyáimat!?
LISBETH	(a gyerekeknek) Most minden megint olyan lesz, mint régen!
	Kohlhaas beleolvas a levélbe, elkomorodik.
LISBETH	Mi az? Mit ír? (csönd)
KOHLHAAS	(Hersének) Szólj át Jünger úrnak. Beszédem van vele!
HERSE	Fehérneműről nem ír?
KOHLHAAS	Menj!
	Herse kimegy. Kohlhaas papírt és tollat vesz elő, írni kezd.
LISBETH	Mihály...
KOHLHAAS	Csomagolj össze a gyerekeknek! Elutaztok Schwerinbe, édesanyádhoz.
LISBETH	Schwerinbe?! (csönd, Kohlhaas ír) És te? (csönd) És te?
KOHLHAAS	Elintézek egy-két dolgot, aztán megyek utánatok.
LISBETH	Mikor? (csönd) Mit akarsz csinálni? (csönd) Haza kell hoznod a lovakat! (csönd) Ha nem hozod haza a lovakat...
KOHLHAAS	(ráüvölt) Ez nem a te dolgod!
	Belép Jünger tiszttartó.
SZOMSZÉD	Adjon az Isten egészséget!
KOHLHAAS	Adjon!
SZOMSZÉD	Mikor jöttél?
KOHLHAAS	Gyere, ülj le!
SZOMSZÉD	Megyek a malomba, kinn vár a szekér...
KOHLHAAS	Csak egy perc! (megragadja Jünger karját, és lehúzza maga mellé egy székre)
SZOMSZÉD	Jó hír?
KOHLHAAS	Lisbeth, hozz bort!
SZOMSZÉD	Visszakapod a lovakat?! (csönd; Lisbethhez fordul) Gyerekek jól vannak?
KOHLHAAS	Tudom, hogy régóta tervezed a majorságoddal határos földek megvásárlását. (csönd) Mennyit adnál a szászországi és brandenburgi birtokaimért? Házért, földért, ingóért és ingatlanért mindenestül.
SZOMSZÉD	Elköltöztök?
KOHLHAAS	(odatolja elé a szerződést) Már csak az összeget kell beírni... meg persze a bánatpénzt, ami neked jár, ha az alkutól négy hét alatt visszalépnék. Mondj egy árat!
SZOMSZÉD	Nem is tudom...
KOHLHAAS	Mondj egy árat! Bármit!
SZOMSZÉD	(nézi a szerződést) Fogalmam sincs...
KOHLHAAS	Én ezerhatszázért vettem. Neked odaadom... mondjuk... a negyedéért.
SZOMSZÉD	Mihály...
KOHLHAAS	Négyszáz arany.
SZOMSZÉD	Csak az itteni földed ér annyit!
KOHLHAAS	A lovaimat persze megtartom. Meg néhány fegyvert. (csönd) Csak alá kell írnod! (a kezébe adja a tollat)
	Jünger Lisbethre néz. Lisbeth Kohlhaast nézi merev arccal. Csönd. Jünger valamit kisatíroz a szerződésben.
SZOMSZÉD	A bánatpénzről szóló pontot kihúzom. Négy hétig még szabadon meggondolhatod magad. (aláírja a szerződést)
KOHLHAAS	Nem fogom meggondolni.
SZOMSZÉD	Előleg?
KOHLHAAS	A vételár negyede.
SZOMSZÉD	Estig összekaparom.
	Kezet fognak. Jünger ki. Lisbeth közben fölemeli az asztalról a szerződést, nevetve tépkedi. Kohlhass meglátja, odarohan, ki akarja csavarni a kezéből a szerződést. Dulakodnak.
KOHLHAAS	Mit csinálsz?! Add ide! Lisbeth! Lisbeth!
LISBETH	(hisztérikusan) Ha szeretsz még, engem és a gyerekeket, akiket szültem neked, ha máris el nem taszítottál bennünket...
KOHLHAAS	Lisbeth!
LISBETH	(kiabál) Értelek én, semmi se kell már neked, csak lovak meg fegyverek, minden mást elvehet tőled, aki akar!
	Kohlhaas megragadja Lisbethtel, rázza, ordít az arcába.
KOHLHAAS	Lisbeth! Isten megáldott engem asszonnyal és gyerekekkel, kívánjam talán, ma először, hogy ez bárcsak másképp volna?!
	Csönd. Kohlhaas elengedi Lisbethtet, aki a földre rogy. Kohlhaas támolyogva elindul az ajtó felé. Az ajtóban megáll. Hosszú csönd.
KOHLHAAS	Lisbeth... Ezek engem kiröhögtek! Ezek rámuszították a kutyákat! (csönd) Mondd, tényleg azt akarod, hogy menjek el Tronkenburgba, kérjem meg azt a hülyét, hogy adja vissza a lovaim, és szégyen szemre kullogjak haza hozzád? (megfordul, ránéz) Tényleg ezt akarod?
KANCA	Igen!
CSŐDÖR	Pszt!
	Lisbeth sírva rázza a fejét. Kohlhaas odasiet hozzá, hevesen magához szorítja.
KOHLHAAS	Látod, látod!
LISBETH	Ha a fejedelem elé járulsz a kérelmeddel, szerényen, ahogy illik...
KOHLHAAS	A kancellár is tronkai!
LISBETH	De a fejedelem!
KOHLHAAS	Képtelenség hozzá bejutnom! (csönd) Menj szépen, csomagolj!
LISBETH	Nekem talán sikerülne.
KOHLHAAS	Neked, madárkám? Hogy csinálod, beröpülsz hozzá?
	Kohlhaas az összegyűrt szerződést rendezgeti.
LISBETH	Schwerinben volt egy gyerekkori barátnőm, aki Drezdába ment férjhez, a fejedelem szakácsához.
KOHLHAAS	És?
LISBETH	Egyszer üzent, hogy látogassam meg.
KOHLHAAS	Hol laknak ezek a te barátnődék?
LISBETH	Hát hol?
KOHLHAAS	Bent? Bent a rezidenciában?!
LISBETH	Ott, ott!
	Kohlhaas zihál, a hirtelen jött örömtől szólni is alig tud.
KOHLHAAS	És akkor az lehet, hogy... hogy a szakács... a kérvényt... az ebéddel együtt... (Lisbeth nyakába borul, összecsókolja) Lisbeth! Madárkám!
LISBETH	Látod, Mihály, látod?!
	Kohlhaas csókolva vetkőzteti Lisbethet, aki szenvedélyesen viszonozza csókjait.
KOHLHAAS	Mindent odaadok neked! Mindent! Mindent odaadok! A periratot, az ügyvéd feljegyzéseit, a törvényszék és a kancellária válaszlevelét! Szólok Hersének, hogy fogja be a két pejt! A leggyorsabb lovaimat adom neked! Angyal!
	Kohlhaas hirtelen abbahagyja a szeretkezést, és sietve ki. Lisbeth néz utána.

13. JELENET
Gyászzene. A lovak leterítik a ládát egy fekete lepellel, Lisbeth felül rá, a ruháit rendezgeti. Herse jön, karján a két kispárna. Kohlhaas lép be, lassan közeledik a ravatalon ülő Lisbethez - nézik egymást.
HERSE	A szakácsot már vagy éve kirúgták. Egy fogadóban kellett megszállnunk. Másnap elmentünk kihallgatást kérni a fejedelemtől, de csak a kapuig jutottunk. Anyátok sírt, hogy úgy látszik már, dolga végezetlenül kell hazajönnie. Egyszer csak, ahogy ott állunk, kinyílt a kastély kapuja, és kigördült rajta a fejedelmi hintó. Anyátok odaugrott, hogy bedobja a kocsiba az írást... de egy rohadék gárdista lenyúlt a bakról és lándzsanyéllel mellbe vágta szegény anyátokat. Ölben vittem a fogadóba. Amíg magánál volt, a Bibliát lapozgatta... a körmével aláhúzott egy sort.
	A Kanca odaviszi Lisbethhez a nyitott Bibliát, Lisbeth aláhúz benne egy sort, és lefekszik. A Kanca odaviszi Kohlhaashoz a Bibliát.
HERSE	Bocsáss meg a te ellenségeidnek, tégy jót azokkal is, akik gyűlölnek.
	Kohlhaas elhajítja a Bibliát.
KOHLHAAS	Úgy ne bocsásson meg nekem soha az Úr, mint ahogy én a tronkai Vencelnek megbocsátok!
	A lovak beleteszik Lisbethet a ládába. Herse a ládát leszögeli.
CSŐDÖR	Úgy temette el, akár egy hercegnőt. Selyem szemfödél, ezüst-rojtos párnák, érccel gazdagon kivert tölgyfakoporsó, nyolc könyék mély, terméskővel és mésszel kibélelt sírgödör, faragott márvány fejfa, hetven siratóasszony, hatszázötven, félkilós viaszgyertya...
KOHLHAAS	Herse! Hajlandó vagy velem Tronkenburgba jönni, a négy sarkánál felgyújtani a várat, s hajánál fogva vonszolni bitó alá a tronkai Vencelt?
HERSE	És a várnagy?!
KOHLHAAS	A tiéd.

14. JELENET
Vencel sütkérezik. Güntherék szórakoztatják. Siegfried énekel, Günther táncol.
SIEGFRIED	A szarvasok között a nő,
A zsenge húsú kis ünő.
Vigyázz, ünőcske jól vigyázz,
Hátulról lő a nagy vadász!
	Felajzza máris jó nyilát,
Ő trófeát és kéjt kíván.
Biztos kezekkel célba lő,
S így esdekel a kis ünő:
GÜNTHER	Ne hagyj kínlódnom szász legény,
Vessződet újra döfd belém,
Vessződ még egyszer döfd belém!
	Günther slusszpózba merevedik. Vencel bambán nézi. Csönd.
VENCEL	Rosszul csináljuk, fiúk! Egyszerre inni és vizelni... zabálni és közben beleélvezni egy nőbe... simogatva leszúrni a nyulat...
SIEGFRIED	Ez az, menjünk vadászni!
VENCEL	(hirtelen izgalommal) Uramisten, mikor ettem utoljára vajaskenyeret?!
SIEGFRIED	(kiabál) Lovakat! (Vencelhez) Most én megyek a csődörön!
VENCEL	Tudjátok ti egyáltalán, mi az? Vajaskenyér!
GÜNTHER	Vajaskenyeret akarsz enni?!
VENCEL	Az egy csoda!
SIEGFRIED	(feltápászkodik) Mindig a Güntheré a csődör!
VENCEL	Kezet akarok csókolni egy parasztlánynak! Csak kezet! És aztán elpirulni. Pirulni akarok!
GÜNTHER	Hülye vagy te, Vencel!
VENCEL	Forrásvizet inni! A vajaskenyérhez... Hol a vajaskenyerem?
SIEGFRIED	Vencel...
VENCEL	(megragadja Siegfried ruháját, arcába üvölt) Vajaskenyerem!
	Vencel hisztérikusan levágja magát a földre, fetrengve zokog. Siegfried és Günther döbbenten és tanácstalanul nézik. A várnagy jön kötőféken vezetve a lovakat. Vencel lassan lecsillapodik. Siegfried odalép Vencelhez, megpaskolja a vállát.
SIEGFRIED	Gyere, vadászunk egy jót!
VENCEL	(nyöszörög) Nem... nem kell...
GÜNTHER	Lóverseny?
SIEGFRIED	Mit szólnál egy lóversenyhez?
VENCEL	(halkan) Hagyjatok!
GÜNTHER	Akadályugrás?
SIEGFRIED	Ez az! Díjugratás! Az még nem volt!
VENCEL	Unom. Mindig én nyerek.
SIEGFRIED	Naná! Fogadok, hogy nyerni fogsz, és aztán hagylak nyerni, így aztán a pénzemnél maradok! (nevet)
GÜNTHER	Ennek így tényleg nincs semmi értelme!
SIEGFRIED	Tíz aranyat teszek rá, hogy a kanca öt lépésről átugorja a sorompót.
GÜNTHER	Húszat a csődörre, hogy négy lépésről megcsinálja!
VENCEL	(felnéz, könnyes szemmel méregeti a sorompót) Tartom.
SIEGFRIED	Ez az! Günther, mérd ki az öt lépést!
GÜNTHER	Négyről is megcsinálja!
	Günther ötöt lép a sorompótól, Siegfried odaállítja a Kancát. Dobpergés.
SIEGFRIED	Felkészülni... egy, kettő, háááá...
	Kohlhaas bukkan fel, kezében balta. A dobpergés elhallgat. A másik oldalon Herse lép be, kezében fáklya.
KOHLHAAS	(üvölt) Tronkai Vencel!
VENCEL	(üvölt) Kaput!
	Vencelék szaladnak a várkapu felé. Kohlhaas végez Güntherrel és Siegfrieddel. Herse leteperi a Várnagyot, és odakötözi a ládához. Vencel felszívódik. A várban tüzek lobbannak, dobpergés, üvöltés. Kohlhaas berohan a várba, majd vissza.
KOHLHAAS	Tronkai Vencel!
HERSE	(pofozza a várnagyot) Hol a Vencel?!
VÁRNAGY	Nem tudom.
KOHLHAAS	Vencel! (odalép a várnagyhoz) Hol van?
VÁRNAGY	Nem tudom...
HERSE	Hazudik.
KOHLHAAS	Látom én is.
VÁRNAGY	Nem hazudok, uram! Nem hazudok! Esküszöm a gyerekeim életére!
KOHLHAAS	Szavadon foglak! Herse!
	Herse felemel két sárgadinnyét, zsonglőrködik velük: a várnagy iszonyattal nézi az attrakciót.
KOHLHAAS	Hol van Vencel?
VÁRNAGY	A szobájában...
KOHLHAAS	Néztem.
VÁRNAGY	A kápolnában... talán... igen, igen, a kápolnában!
KOHLHAAS	Nem akarsz nekem segíteni!
VÁRNAGY	Esküszöm, uram...
KOHLHAAS	Tudom, a gyerekeid életére... (kiált) Herse!
	Herse odadobja a sárgadinnyéket, amiket Kohlhaas szétloccsant a láda sarkán. A várnagy üvölt, zokog.
KOHLHAAS	Utoljára kérdezem.
VÁRNAGY	(zokog)
KOHLHAAS	Hova bújtattátok?
VÁRNAGY	(zokog)
KOHLHAAS	Mi legyen vele?
HERSE	Karó.
	Herse a sorompónak használt seprűnyelet kezdi hegyezni. A várnagy hirtelen elcsendesedik, iszonyodva nézi a seprűnyelen egykedvűen ügyködő Hersét.
VÁRNAGY	Van egy titkos ajtó... a hátsó falnál.
KOHLHAAS	Ezt most kell mondani?
VÁRNAGY	Most jutott eszembe...
KOHLHAAS	Hova szökhetett? Van a közelben, barátja, rokona?
VÁRNAGY	Antónia nővér.
KOHLHAAS	A nővére?
VÁRNAGY	Nagynénje... Az erlabrunni apácakolostor főnökasszonya. (csönd) Kegyelem, uram!
KOHLHAAS	Ha kell, porig égetem azt a kolostort, Jézus menyasszonyaiból rakatok hozzá máglyát, s a feszület lesz a gyújtósom. A te lelkeden szárad, hogy Isten ellen kell lázadnom!
	Kohlhaas int Hersének, elkezdődik a karóba húzási procedúra. Kohlhaas felemel egy hatalmas, érett dinnyét.
VÁRNAGY	(kapálózik, visít) Ne...
KOHLHAAS	Látod, testvér, ha ez a darab fa az erdőben maradt volna, nekem is meg neked is jobb lett volna.
	Herse átdöfi a dinnyét a seprűnyéllel. A dinnye kétfelé reped.

15. JELENET
KANCA	Dal a kegyes lelkek tisztítótűztől való megmentéséről.
CSŐDÖR	Tetzel prédikátor nyomán...
	Apácák énekelnek.
APÁCÁK	Mikor a pénz a ládikába hullik,
A lélek a tűzből menten kiugrik.
Bűneidet megválthatod
- adakozzatok, adakozzatok!
	Kiégetjük a salakot a fémből,
Terád is vár a tisztítótűz végül.
Még megmenthet bűnbánatod
- adakozzatok, adakozzatok!
	A lélek a mennybe csak jeggyel jut át
- vegyétek, vegyétek a búcsúcédulát!
	Jön Antónia nővér.
KOHLHAAS	Hol van Vencel öcséd?
ANTÓNIA	Dicsértessék az Úr neve!
KOHLHAAS	Hol van?!
ANTÓNIA	Wittenbergában.
KOHLHAAS	Gyújtsd föl!
ANTÓNIA	Kohlhaas Mihály! Légy istenfélő, és ne kövess el jogtalanságot!
KOHLHAAS	Én nem félek!
ANTÓNIA	De én igen! És jobban félem Isten szigorú jóságát, mint a te nyegle gonoszságod! Soha nem hazudnék.
KOHLHAAS	Ugyan már! Hazudsz, aztán meggyónod. Kéz kezet mos.
ANTÓNIA	Üdvösségemre esküszöm, hogy nincs itt az öcsém!
	Mennydörgés - a Kanca állítja elő egy vaslemezzel. A Csődör közben egy szélgépet teker.
HERSE	Igazat mond, uram! (csönd)
KOHLHAAS	Pápista szuka! Szülj gyerekeket, hogy legalább a nőt tisztelhessem benned! (köp)

16. JELENET
Egyre erősödő dobpergés. Kohlhaas áll a magasban, kezében balta. Mellette Herse fáklyával.
KOHLHAAS	Wittenberg polgárai! Egy birodalomtól és világtól független, egyes-egyedül az Istennek alávetett hadúr szól hozzátok! Ha napnyugtáig nem szolgáltatjátok ki tronkai Vencelt, a négy sarkánál felgyújtom a várost! Elhamvasztom lakhelyeteket, még a falak közé sem kell néznem, hogy megtaláljam azt a lónyúzó férget! (csönd)
KANCA	Pünkösd előestéjén Kohlhaas felgyújtotta Wittenbergát.
	Gyújtogatnak.
CSŐDÖR	A tartományi kormányzó kirendelt egy ötven főnyi csapatot Kohlhaas megfékezésére. Gazdánk csapata közben több mint harminc főre duzzadt.
	Herse egy farönköt tesz le a földre, Kohlhaas a baltával kettéhasítja.
CSŐDÖR	A vereség után a tartományi kormányzó egy százötven fős hadtest élén maga vonult Kohlhaas ellen, kinek ekkor már százkilenc embere volt.
	Herse az előzőnél jóval nagyobb rönköt tesz a földre, Kohlhaas egyetlen csapással kettészeli.
CSŐDÖR	A meisseni herceg küldött egy ötszáz főből álló csapattestet. Közben a kormányzó maga is elindult egy háromszáz fős csapattal, hogy a herceg seregével az Elbánál egyesüljön.
	Herse egy hatalmas és egy valamivel kisebb farönköt tesz a földre. Kohlhaas vágja a rönköket.
CSŐDÖR	Kohlhaas már aznap éjjel lerohanta a meisseni herceget, és kemény csatában, nyílt terepen tönkreverte, majd virradatkor a kormányzó felmentő seregét kergette szét!
KANCA	Ebben a csatában vágták le Hersét.
	Herse kimegy. Kohlhaas csillapíthatatlan dühhel csapkodja a farönköket, zihál, fújtat, forgácsok repülnek mindenfelé. A dobpergés hangereje az elviselhetetlenségig fokozódik.
CSŐDÖR	Kohlhaas, mivel úgy tudta, hogy Vencel ott bujkál, az éjszaka leple alatt felgyújtotta Lipcsét.
KOHLHAAS	Imhol vagyok... Mihály arkangyal helytartója... eljöttem, hogy a hamisságot, melyben a világ leledzik, tűzzel-vassal megtoroljam azokon, akik Vencel mellé álltak! Csatlakozzatok hozzám... a dolgok jobb rendjének megvalósítása érdekében... csatlakozzatok! E parancs kiadatott ideiglenes világuralmunk székhelyén, Lipcse városában! Imhol vagyok... imhol vagyok...
	Kohlhaas üt-vág. Luther Márton jelenik meg a lipcsei vár mellvédjén, egy harangot ráz.

17. JELENET
LUTHER	Kohlhaas! Mit művelsz, te dögvész, te átkozott?!
KOHLHASS	(kezéből kifordul a balta, térdre esik) Luther Márton!
LUTHER	Istentelen és szörnyű ember! Mire vetemedtél, te elvakult, a szenvedélyed tébolyában?! Egy haszontalan semmiség miatt acsarogva rontasz a békés közösségre, mint a puszták farkasa?!
KOHLHAAS	Főtisztelendő uram...
LUTHER	Elfajzott, te! Lázadó vagy, hentes vagy!
KOHLHAAS	Atyám, én a te istenes útmutatásaid szerint jártam el!
LUTHER	Takarodj innen, sátán!
KOHLHAAS	Atyám...
LUTHER	Takarodj, vagy rádfingok!
KOHLHAAS	Én a te tanítványod vagyok!
	Luther döbbenten elhallgat.
LUTHER	Mit mondasz?
KOHLHAAS	Te tanítottad, atyám, hogy ostorozni kell a hatalmasságokat, ha alattvalóik jószágát megrontják!
LUTHER	Ostorozni, igen! Isten szolgáinak, a szószékről, szavakkal! Én sosem bujtogattam erőszakra!
KOHLHAAS	Az ellent szúrjátok, vágjátok, öljétek...
LUTHER	Én ezt nem mondtam! Nem ezt mondtam...
KOHLHAAS	Rekkentsétek el, ki minden zsarnoknál förtelmesebben tombol!
LUTHER	Én ezt a pápára mondtam! Kiforgatod a szavaimat!
KOHLHAAS	Te írtad, atyám, hogy mindenkinek meg kell védenie magát az igaztalan erőszaktól!
LUTHER	Polgárok vagyunk, kiket véd és ítél az igazságos felsőbbség!
KOHLHAAS	Azt írtad, a felsőbbség csak úgy vigyáz ránk, mint macska az egérre.
LUTHER	Most meg azt mondom, amikor a felsőbbség büntet, Isten cselekszik általa!
KOHLHAAS	De nem cselekszik! Tronkai Vencel nekem az adósom!
LUTHER	Igen?! És ki adta a jogot, hogy fegyverrel törj a békés közösségre, ami védelmezi őt?!
KOHLHAAS	A háború, amit én az emberi közösség ellen vívok...
LUTHER	Ki adta a jogot?!
KOHLHAAS	Atyám, én csak meg akarom kapni azt, ami az enyém!
LUTHER	Két lovat?! Te szerencsétlen, hogy vagy képes ilyen semmiség miatt...
KOHLHAAS	És a feleségem?!
	Kohlhaas leül egy kőre, arcát eltakarja. Csönd.
LUTHER	Tudd meg, hogy a panasz, amit benyújtottál, ismeretlen a fejedelem előtt! Ha az állam szolgái pereket sikkasztanak el, az még nem jogosít arra, hogy lázadj az állam ellen!
	Csönd. Luther lejön a mellvédről, felveszi a földről a baltát, forgatja, nézegeti.
LUTHER	Értelek én! Tudod, régebben sokat tépelődtem azon, vajon miért adott erőt az Úr, ha azt várja el tőlünk, hogy ne használjuk?! Hiszen olyan jó erősnek lenni! Olyan jó néha odacsapni! Alantas öröm... lenne, ha nem a jó nevében cselekednénk! De a jó nevében nem bűn odacsapni! No persze az, akinek odacsapunk, általában szintén meg van győződve, hogy ő a jó, s hogy ő majd a jó nevében fog visszacsapni! Hallelúja, mondom én, megpöckölöm a római pápa orrát. Hallelúja, mondja ő, és megrángatja a fülcimpámat. Még tíz hallelúja, és a földön fetrengve harapdáljuk egymás valagát! (leül Kohlhaas mellé) Jézus Krisztus erősebb volt, mint mi valahányan, és mégis mert gyengének mutatkozni! Kohlhaas! Te most fiatal oroszlán vagy a cirkusz porondján, ahol az ő testét tépik. Gyönyörűek a fiatal oroszlánok, de te keresztény vagy, Kohlhaas! (csönd) Mondd, nem lett volna jobb, ha megbocsátasz annak a fiúnak, fogod a lovaid, és szépen hazaviszed őket?
KANCA	Erről van szó!
CSŐDÖR	Pszt!
KOHLHAAS	Ha tudtam volna, hogy ez lesz... De most már menjen minden a maga útján! (csönd) Atyám, biztosíts nekem szabad utat Drezdába, hogy a panaszom még egyszer beterjesszem az ország bírósága elé!
LUTHER	Ha megkapod az amnesztiát, fel kell oszlatnod a sereged!
KOHLHAAS	(bólint) Legyen!
LUTHER	Szót emelek érted a fejedelem előtt. (indulna)
KOHLHAAS	Atyám! Pünkösd óta nem gyóntam. Kegyeskednél a szentség jótéteményében részesíteni engem?
LUTHER	Az Úr, akinek a testét óhajtod, megbocsátott az ellenük vétkezőknek. Te kész vagy-e megbocsátani az embernek, aki megsértett?
KOHLHAAS	Megbocsátok a fejedelemnek, a várnagynak, Hinz és Kunz uraknak, a kancellárnak... mindenkinek, aki ebben az ügyben megbántott. De tronkai Vencelnek fel kell hizlalnia a lovaimat!
LUTHER	A Mindenhatóval nem alkudozhatsz! Közben járok érted, János Frigyesnél, de nem az Istennél. (ki)

18. JELENET
A Csődör előkészíti a terepet a következő jelenethez.
CSŐDÖR	Az államtanács bevonul!
KANCA	Csináljon nekem kiscsikót!
CSŐDÖR	Hogy jön ez most ide?!
KANCA	Úgy! Fedezzen be!
CSŐDÖR	Nem ez jön!
KANCA	(magyarázza nekünk) Amíg ezek itt vitatkoztak, mi lenn legelésztünk az Elbánál, és fajfenntartással foglalkoztunk. Csináljon nekem kiscsikót! Mondtam én. Mire te? (csönd)
CSŐDÖR	Nem csinálok!
KANCA	Annyi kancának csináltál már!
CSŐDÖR	Nem én csináltam...
KANCA	Láttam!
CSŐDÖR	Nem én csináltam, általam lett csinálva. Óriási különbség!
KANCA	Nekem az mindegy, csak rakja belém a lőcsét!
CSŐDÖR	Kancák, kancák, kancák, mindig ugyanaz a nóta!
KANCA	Kiscsikót akarok!
CSŐDÖR	Nem kapsz!
KANCA	Miért nem?!
CSŐDÖR	A gazda nélkül nem megy!
KANCA	Szerintem megy. Próbáljuk ki!
CSŐDÖR	Ez egy komoly dolog, ezt nem lehet csak úgy...
KANCA	Na!
CSŐDÖR	És ha nem illik össze a vérvonalunk?
KANCA	Micsodánk?
CSŐDÖR	Minősített csődör vagyok, semmi kedvem selejteket nemzeni!
KANCA	Mindegy az, csak fedezzen be!
CSŐDÖR	Na ez az! Neked mindegy, én viszont nem adhatom akármihez a nedvemet!
KANCA	Most miért ilyen?! Na, jöjjön, szagolgasson! Na! Szagolgasson!
CSŐDÖR	Tenyészmén vagyok, téma lezárva!

19. JELENET
CSŐDÖR	Az államtanács bevonul! János Frigyes, Szászország választófejedelme. Kallheim gróf, tartományi kancellár. Hinz pohárnok, Kunz kamarás.
	Az államtanács bevonul. Luther késve érkezik.
CSŐDÖR	Ja, és Luther Márton doktor.
KUNZ	Az államtanács tegnap úgy döntött, hogy megfelelő haderő összevonása után végérvényesen leszámolunk a zendülővel.
FEJEDELEM	Ám tekintettel régi barátságunkra s a nagyrabecsülésre, melyet irántad érzek, hajlandó vagyok újra tárgyalni az ügyet.
LUTHER	(ültében kissé meghajol) Felség!
FEJEDELEM	Hallottátok Luther Márton javaslatát. Hinz?
HINZ	Úgy gondolom, nem árt megfontolnunk a főtisztelendő úr indítványát. Az utóbbi napokban a közvélemény érezhetően Kohlhaas mellé állt. Felgyújtja házaikat, mégis bálványozzák. Szabadsághőst látnak benne, aki tűzzel-vassal írtja a nép elnyomóit.
KUNZ	Nem hinném, hogy helyes lenne tárgyalásokba bocsátkozni egy zendülővel, aki polgárháborút szít.
LUTHER	Ez az ember az ellene folytatott méltánytalan eljárás révén kívül helyeztetett az állami köteléken. Inkább tekinthető hát egy külföldi hatalomnak, aki rátört az országra, mint lázadónak, aki a trón ellen támad.
FEJEDELEM	Úgy tudom, nem szász alattvaló.
HINZ	Brandenburgi.
KUNZ	Mi magunk legitimálnánk, ha úgy tárgyalnánk vele, mint valami háborús hatalommal!
LUTHER	Kohlhaas jogorvoslatért fordult az államhoz, de csalódnia kellett. Ezt a zendülőt épp a kamarás úr legitimálta, amikor elsüllyesztette a beadványát!
FEJEDELEM	Igaz ez, Kunz?
KUNZ	Felség... valóban visszatartottam az iratot.
FEJEDELEM	Igen?!
KUNZ	Felség... akkori ismereteim alapján az a panasz teljességgel megalapozatlannak tűnt! Felség, engem félreinformáltak!
LUTHER	Kicsoda, az unokaöcséd?! (csönd)
FEJEDELEM	Ha a kereskedő panasza jogos, kárpótolnunk kell őt.
KUNZ	És ki kárpótolja a felgyújtott városokat, Lipcsét, Wittenbergát, hűséges polgárainkat, akik nem ragadtak fegyvert az állam ellen?!
HINZ	Kohlhaasnak bűnhődnie kell, ez világos!
LUTHER	Világos! De előbb Hinz és Kunz urakat kell felelősségre vonni! Csakis az ellenetek emelt bűnvád jogosítaná fel az államot Kohlhaas megsemmisítésére!
KUNZ	Azért ez egy kicsit erős! (csönd)
LUTHER	Ha most megölitek Kohlhaast, támad a helyébe száz új Kohlhaas, felkel az egész ország, Drezda is égni fog, úgy ám! Ti meg kaptok egy szép vastag karót a valagatokba, az lesz kicsit erős! (felpattan) Mi kicsit erős, mi kicsit erős?!
	Luther lefingja az államtanácsot.
FEJEDELEM	Márton!
LUTHER	(morogva leül) Kicsit erős...
	Tanácstalan, rosszkedvű csönd, csak halk rágcsálás hallatszik - Kallheim eszik egy almát.
FEJEDELEM	Kallheim? Alszol?
KALLHEIM	Felség, azért hallgatok, mert meg vagyok lepve. Megvallom, felfoghatatlan a számomra, hogy kerülheti el az itt összegyűlt bölcs férfiak figyelmét a nyilvánvaló megoldás. Kohlhaas megígérte, hogy ha menlevelet kap Drezdába, szélnek ereszti a seregét. Ebből azonban még nem következik, hogy kegyelemben kellene részesülnie. Itt két jogi fogalomról van szó, amit, úgy látszik, az urak összekevernek. Miután a drezdai törvény-szék ítéletet hoz a lovak ügyében... hogy mi lesz az ítélet, az most közömbös...
LUTHER	(torkát köszörüli)
KALLHEIM	(nyomatékkal Luthernek) Közömbös. A tárgyalás után semmi akadálya nem lesz, hogy Kohlhaast gyújtogatásai és rablásai miatt felelősségre vonják. Ez egy politikai bölcsességről tanúskodó megoldás lenne, ami egyaránt figyelembe venné a vallási és az állami érdekeket, egyesítené az urak véleményét, és méltán számíthatna az utókor tetszésére.
	Csönd. Az urak fürkészik egymás arcát. A fejedelem feláll.
FEJEDELEM	Mi, Szászország választófejedelme, különösen kegyes tekintettel arra, hogy Luther Márton előttünk szót emelt érte, Kohlhaas Mihály brandenburgi lókereskedőnek, azzal a feltétellel, hogy jelen rendelkezés vételétől számított három napon belül leteszi a fegyvert, tartományúri védelmet, valamint ügyének kivizsgálása érdekében szabad utat biztosítunk Drezdába.
	Fanfárok. Az államtanács kivonul.

20. JELENET
Vencel a sarokban gubbaszt. Hinz és Kunz undorral nézi.
HINZ	Mondd, most mit csináljunk veled?
VENCEL	Én nem tehetek róla, Hinz bácsi!
HINZ	Vencel, kínos helyzetbe hoztál minket!
VENCEL	Én nem akartam! Én nem tudtam...
KUNZ	Mit nem tudtál, mi?! Te nyomorult hülye! Azt hiszed, hogy minden szarból ki foglak húzni? Nem, barátocskám, ennek vége, leveszem rólad a kezem!
VENCEL	Én nem értek semmit!
KUNZ	Mit nem értesz, mi?!
VENCEL	Nem csináltam semmit!
KUNZ	Nézz a szemembe! A szemembe, te kis takony!
VENCEL	Félek, Kinz bácsi! Nagyon félek! Wittenbergában meg akartak lincselni, Lipcsében majdnem rámgyújtották a házat! (sír)
KUNZ	Kár, hogy csak majdnem...
HINZ	Vencel, szedd össze magad!
	Vencel zokog. Hinz egy tiszta zsebkendőt ad neki.
HINZ	Mi már nem tehetünk semmit!
KUNZ	Kohlhaas itt van a városban. A legjobb ügyvédeket vette meg. Mindennap a fejedelemnél ebédel...
HINZ	Vencel, a pert el fogod veszíteni. Bocsánatot fogsz kérni tőle.
KUNZ	A gebéket már kerestetjük. Föl kell hizlalnod őket! A saját kezeddel!
VENCEL	Ezt hogy érted?
HINZ	Magadnak köszönheted!
KUNZ	Keféled a szőröket, bolhászod a sörényüket...
VENCEL	Rajtam fog röhögni mindenki!
KUNZ	Egy tronkain!
VENCEL	Könyörgöm, ne!
HINZ	Sajnáljuk, Vencel.
	Vencel magába roskadtan ül. Kunz és Hinz kifelé menet beszélgetnek.
KUNZ	Egy hétig nálad lakik, egy hétig nálam. Te kezded.
HINZ	Miért én?
Kunz	Mert én nem bírom elviselni.
HINZ	Én sem bírom elviselni!
VENCEL	De hát hogy? Hogy, amikor megdöglöttek?!
KUNZ	(megtorpan) Mi van?!
VENCEL	A lovak. Megdöglöttek. Benn égtek az istállóban!
KUNZ	Micsoda?!
HINZ	Biztos vagy benne?!
VENCEL	Ott voltam... láttam... ezzel a két szememmel... láttam!
HINZ	(Kunznak) Ha a lovak már nem élnek, kiválthatjuk pénzzel!
KUNZ	(Vencelnek) Benn égtek, biztos?!
VENCEL	Biztos, biztos!
KUNZ	(nevetve) Megint piszok szerencséd van!
HINZ	(ő is lelkes) Kiváltjuk pénzzel, és megússzuk a szégyent!
	Egy sintér jön, kötőféken vezeti a lovakat.
SINTÉR	Kunz urat keresem.
KUNZ	Én vagyok. Mit akarsz?
SINTÉR	Meghoztam a pacikat a csontbányából!
	Zene.
LOVAK	Wilsdurfi csontbánya,
Dögből van a tárna,
Háziállat kriptája.
	Nincs ottan kövület,
Érdekes őslelet,
Mi az idők hőse lett.
	Kiszolgált állatok
Teteme rohad ott,
Mind, mi ehetetlen volt.
	Wilsdurfi csontbánya,
Itt teszik lapátra,
Ki az embert szolgálta.
	A szteppszám végén a lovak fejüket csüggesztve állnak.
SINTÉR	Hahó! Meghoztam a pacikat!
KUNZ	Pacikat... Kinek?
SINTÉR	Kinek, kinek?! Aki kérte!
KUNZ	Mindjárt kapsz egy pofont, beszélj rendesen!
SINTÉR	Hát a Kunz úrnak!
KUNZ	Nekem? Minek?!
SINTÉR	Én nem tudom, kezit csókolom, nekem az lett mondva, hogy hozzam ide a lovakat a Kunz úrnak. Meg hogy meg lesznek térítve a költségeim.
HINZ	Honnan hoztad ezeket a lovakat?
SINTÉR	Wilsdurfból, kezit csókolom, a csontbányából. A döbbeli kondás adta, ő fogta be őket valahol. Megfizettem értük! Meg fel is hizlaltam, mert úgy el voltak ezek fogyva, kérem, hogy fél kila szalámi nem jött volna ki belőlük!
HINZ	Mit mondott neked az a kondás, honnan szedte őket?
SINTÉR	Nem mondott az semmit, kezit csókolom! Csak azt, hogy ezek azok a lovak, amin a sátán nyargalászott Szászországban.
HINZ	Tehát azt állítod, hogy ezek Kohlhaas Mihály lovai, akik a tronkenburgi tűzvészből menekültek.
SINTÉR	Nem állítok én semmit, nagyuram! Csak azt tudom, amit mondtam, meg hogy meg lesznek térítve a költségeim. (csönd) Igaz, ami igaz, picit meg voltak pörkölődve, ennek a sörénye, annak meg a farka... itt ni, még látszik is...
VENCEL	Ezek nem azok a lovak!
HINZ	Nem hát!
VENCEL	Ezeket én sose láttam! Ezek nem azok a feketék!
KUNZ	Az anyád úristenit! (a sintér felé rúg) Azt hitted, hogy rám tudod sózni ezeket a dögöket?!
VENCEL	(ő is rúg) Rühes disznó!
	Rugdossák kifelé a sintért. Kohlhaas és a fejedelem lép be.
KOHLHAAS	Íme a szörnyek, amik megingatták az államot!
	Vencelék kikotródnak.
LOVAK	(énekelnek) 
Halleluja, halleluja,
Itt van újra, itt van újra!
Vége már az unt ínségnek,
Hála a kegyelmes égnek!
Sorsunk tőle fordul jobbra,
Itt van újra, itt van újra,
Halleluja, halleluja!
	Kohlhaas és a fejedelem ki. A lovak boldog tánca.

21. JELENET
A tánc után a Csődör liheg, fújtat.
CSŐDÖR	Olyan furán vagyok. Olyan... Te nem érzed? (csönd, a Kanca merően nézi) Te, te kanca... ne nézz így rám! (odalép a Kancához) De jó szagod van, te! Te... ide figyelj... te ...
	Csönd. A Csődör lassan odamegy, és gyöngéden megsimogatja a Kancát. Két lovászfiú ront be.
LOVÁSZ I.	Hé! (odaszalad) Nyugi már!
LOVÁSZ II.	Összetöri!
LOVÁSZ I.	Nyugi már!
LOVÁSZ II.	Eddig semmi baja se volt!
LOVÁSZ I.	Sárlik a kanca.
LOVÁSZ II.	(odaszalad) Szétharapja!
LOVÁSZ I.	Fogd a szárat!
LOVÁSZ II.	Elhúz!
LOVÁSZ I.	Erősen! (kiabál) Gyertek már!
LOVÁSZOK	(egyszerre) Hozzátok a roncsollót!
	A Csődör rúgkapál, üvölt.
CSŐDÖR	Állj! Állj! Menjetek a picsába! Mindenki menjen a picsába!
	A lovászok ki. Csönd.
CSŐDÖR	(nekünk, halkan) Elnézést! (csönd) És akkor kiheréltek. (csönd) A lóherélésnek két ismert és elterjedt változata létezik. Az egyszerűbb s így népszerűbb módszer a herezacskó roncsoló-ollóval... más néven emaszkulátor... történő levágása. Tudvalevő, hogy a roncsolt szélű seb jobban gyógyul. Mivel azonban a nagy vérveszteség az állatot hosszú időre munkaképtelenné tette, az ember kifejlesztett egy kímélőbb módszert. A here-zacskó tövére egy háromágú vaskapoccsal erős gumigyűrűt csúsztatnak. A vérkeringést leáll, és a herezacskó néhány hét alatt leszárad. (csönd) Láttak már herélt lovat?
	A Csődör dühödten vetkőzni kezd, lehányja magáról a frakkot, a lakkcipőt, már az alsónadrágját is majdnem lehúzza, de akkor leáll. Csönd.
KANCA	Na mi van? (csönd) Kohlhaas Mihály a kancelláriában.

22. JELENET
KOHLHAAS	Kallheim! Tegnap éjszaka katonák vették körül a házamat! Azt mondták, a védelmemre rendelted ki őket.
KALLHEIM	Így is van. Kérsz almát?
KOHLHAAS	Kérdeznék tőled valamit.
KALLHEIM	Parancsolj!
KOHLHAAS	Elhagyhatom a várost?
KALLHEIM	Semmiképpen.
KOHLHAAS	És miért nem?
KALLHEIM	Nem lenne biztonságos.
KOHLHAAS	Kancellár uram, a kormány megszegte az amnesztiát, melyet Luther Márton eszközölt ki számomra a fejedelemnél.
KALLHEIM	Ugyan már!
KOHLHAAS	Ha fogoly vagyok, követelem, hogy ez nyíltan deklaráltassék! Kormányod ismerje el a szószegést!
KALLHEIM	Az amnesztia feltétele az volt, hogy feloszlatod a sereged.
KOHLHAAS	Így is lett! A fegyvereket letétbe helyeztem egy Lipcsei raktárba az összes hadizsákmánnyal együtt. Az igazoló papír ott van az ügyvédemnél!
KALLHEIM	És Nagelschmidt?
KOHLHAAS	Kicsoda?
KALLHEIM	A bandád egy részét feloszlatod, a maradékot pedig arra használod, hogy ráijessz a kormányra, és kicsikard a számodra kedvező ítéletet. Alábecsülsz minket, Kohlhaas!
KOHLHAAS	Nem értem, miről beszélsz!
KALLHEIM	Az egyik tiszted, bizonyos Johann Nagelschmidt a te nevedben újra fosztogatni kezdett a falvakban.
KOHLHAAS	De hát ki ez a Nagelschmidt?!
KALLHEIM	Csakis a te intésedre vár, hogy az erdőkből előtörjön, és ránk gyújtsa Drezdát.
KOHLHAAS	Nem volt ilyen nevű tisztem!
KALLHEIM	Nem innál valamit?
KOHLHAAS	Most hallom a nevét először! Nem tudom, ki az a Nagelschmindt!
KALLHEIM	Ez végül is mindegy is... Képzeld, tanuk jelentkeztek, akik azt állítják, hogy a lovaid már betegek voltak, amikor Tronkenburgba kerültek. Állítólag kehesség kínozta őket.
KOHLHAAS	Ez nem igaz!
KALLHEIM	Ez végül is mindegy is... Képzeld, találtunk egy tizenkét évvel ezelőtti választófejedelmi ediktumot, ami megtiltja a lovak behozatalát Szászországba!
KOHLHAAS	Soha nem volt ilyen ediktum!
KALLHEIM	Dehogynem, a dögvész miatt.
KOHLHAAS	Az csak pár hónapig tartott!
KALLHEIM	Csakhogy a törvényt elfelejtették érvényteleníteni. Ezek szerint Vencelnek nemcsak hogy joga volt, hogy feltartsa a lovaidat, hanem kötelessége is.
KOHLHAAS	Kötelessége?! (csönd) Lefagyasztanám a mosolyt a pofádról!
	Kallheim lenyeli a csutkát és ki.

23. JELENET
NAGELSCHMIDT	 Vezérem!
	Kohlhaas megfordul, nézi a férfit.
NAGELSCHMIDT	Nem ismersz meg, uram? Én vagyok az, Nagelschmidt! Együtt harcoltunk Damerow-nál! (csönd)
KOHLHAAS	Emlékszem... Futár voltál.
NAGELSCHMIDT	Uram, csapataid jókívánságait hozom...
KOHLHAAS	(odalép hozzá, és pofon vágja) Ki adott rá felhatalmazást, hogy a nevemet a zászlódra tűzve újra összegyűjtsd a sereget?!
NAGELSCHMIDT	Uram, tudtam, hogy csapdába csalnak!
KOHLHAAS	Ez a hely csak tőled lett csapda! Takarodj innen!
NAGELSCHMIDT	Uram...
KOHLHAAS	Hívom az őröket!
NAGELSCHMIDT	Hívjad, legalább veled halok, vezérem! (csönd)
KOHLHAAS	Mit akarsz?!
NAGELSCHMIDT	Uram, tudjuk, hogy fogoly vagy! A nép tudja, hogy mi történt veled! János Frigyesék megszegték a szavukat, úgyhogy te sem tartozol nekik semmivel! Uram, állj újra a sereged élére!
KOHLHAAS	Nekem nincs semmiféle seregem!
NAGELSCHMIDT	Hogyne volna! Ezer és ezer éhező nyomorult! A nép, uram!
KOHLHAAS	Nekem csak zsoldosaim voltak.
NAGELSCHMIDT	Ez nem igaz! Te a vezérünk vagy! Vezess minket, uram!
KOHLHAAS	Hová?
NAGELSCHMIDT	Most elszakadhatnánk a pápa seggét nyaló császártól, megalapíthatnánk a szász parasztállamot, Jézus köztársaságát!
KOHLHAAS	Minek?
NAGELSCHMIDT	Hogy minek?! Mi van veled, uram?! Mit csináltak veled?! Nem így ismertelek meg Damerow-nál! Hol az a tündöklő hérosz, az igazság őrjöngő angyala, kitől a zsarnok retteg, kit az elnyomott nép imád?!
KOHLHAAS	Semmi közöm hozzátok!
NAGELSCHMIDT	Uram, amíg te nem jöttél, azt hittük, hogy a világ eredendően olyan amilyen, hogy mindig így volt, és örökre így marad! Te megmutattad nekünk, hogy igenis lehet változtatni a dolgokon! Kitártad előttünk a szabadság kapuját! És most bevágod az orrunk előtt?! Te ígértél nekünk valamit, uram! Nem hagyhatod félbe a munkád! Tartozol nekünk! (csönd) Uram, ha itt maradsz, ezek megölnek! Tüzes trónon megsütnek! Uram, nem akarok enni a húsodból!
	Kohlhaas elfordul. Csönd. Nagelschmidt elindul kifelé.
KOHLHAAS	Hány embered van?
NAGELSCHMIDT	Sok. És a te neveddel egy hét alatt megtriplázzuk.
KOHLHAAS	Mi a terved? Lefizeted az őröket?
NAGELSCHMIDT	Pénzünk nincs. A külvárosban bujkál tíz jó emberem. Ma éjjel megcsináljuk. (csönd)
KOHLHAAS	(halkan) Legyen.
	Nagelschmidt egy papírlapot tol Kohlhaas elé.
KOHLHAAS	Mi ez?
NAGELSCHMIDT	Toborzóparancs. (csönd) Írd alá, uram! Kell, hogy higgyenek nekem!
	Kohlhaas átolvassa a papírt, és némi tétovázás után aláírja. Két oldalról Kallheim, Kunz és Hinz lép a szobába. Énekelnek. Közben Nagelschmidt odaadja az aláírt nyilatkozatot Kallheimnek, és ő is beáll a kórusba.
KALLHEIM	Ép testben a lélek ép,
és mivel véges a lét,
igyunk mindig almalét,
abban van az egészség.
	Májad, léped orvosa,
a veséd is kimossa,
kipucolja beleid,
összes odvas szerveid.
EGYÜTT	Alma reggel, alma este,
alma kell a renyhe testbe,
napi három kiló alma,
hosszú élet a jutalma.
KALLHEIM	Ki az almát szereti,
a csumát is megeszi,
héját, magját, valamint
a rengeteg vitamint.
	Csecsemőnek reszelve,
az öregnek felszelve,
sültalmát a leánynak,
kompótot a nyanyának.
EGYÜTT	Alma reggel, alma este,
alma kell a renyhe testbe,
napi három kiló alma,
hosszú élet a jutalma.
	Aki almát nem eszik,
hamarább eltemetik,
kurta lesz az élete -
hulljon hát a férgese!
Hadd hulljon a férgese!
	A dal alatt Kohlhaast a lábánál fogva fellógatják a kampóra.
KALLHEIM	Csináltad volna végig, vagy maradtál volna otthon a seggeden!
	Kimennek.

24. JELENET
Kohlhaas lóg fejjel lefelé, teste hintázik a láncon. Csönd. Dúdol.
KOHLHAAS	Fából... van a ló...
gyereknek... az való...
	Lisbeth jelenik meg a magasban.
LISBETH	Fából van a ló,
gyereknek az való,
táltos hintaló,
repítő-ringató.
	Gyerekszobában,
előre-hátra,
egyhelyben állva,
világot látva.
	Az volna újra jó,
a táltos hintaló,
repítő-ringató,
repítő-ringató.
	Kohlhaas kinyújtja a kezét Lisbeth felé.
KOHLHAAS	Lisbeth... madárkám... madárkám!
	A látomás eltűnik.

25. JELENET
A Kanca felpattan a helyéről, leveszi a fekete estélyit, lerúgja a körömcipőt.
KANCA	Elég volt, hagyjuk abba!
CSŐDÖR	De hát...
KANCA	Elég volt!
CSŐDÖR	Mindjárt vége! Legalább a végét!
KANCA	A többit ki lehet találni!
CSŐDÖR	Ha már egyszer elkezdtük...
KANCA	Nincs kedvem! Fejezzük be!
	A Kanca félre vonul, ledől a vackára, a Csődör nézi.
CSŐDÖR	Mi bajod van? (csönd) Mi a baj? (csönd) Hallod?! Mi a baj?! (csönd, elénk lép) Elnézést... van itt olyan... olyan ivarérett... aki képes... aki hajlandó... (csönd) Barátaim! Ez a kanca szeretne egy kiscsikót.
	A Kanca talpra ugrik.
CSŐDÖR	Nagyon lekötelezne az, aki... Nagy örömet szereznének vele. Kérem!
KANCA	(halkan) Ne csináld ezt!
CSŐDÖR	Ezt akartad, nem?
KANCA	Nem.
CSŐDÖR	Jobb lesz így... nekem is.
KANCA	Nagyon kérlek...
CSŐDÖR	Neked még lehet kiscsikód!
KANCA	Nem kell!
CSŐDÖR	(rámutat valakire közülünk) Vannak még jó csődörök!
KANCA	Nem kell!
CSŐDÖR	Ne gyerekeskedj!
KANCA	Nem kell!
CSŐDÖR	Ezt nem te döntöd el! (felénk fordul) Senki?
KANCA	(kiabál) Nem kell, nem kell, nem kell! Mástól nem kell! Tőled kell! Tőled vagy senkitől! Tőled kell! (csönd)
CSŐDÖR	Tőlem nem lehet.
KANCA	Akkor nem kell!
CSŐDÖR	Miért?
KANCA	Csak.
	Csönd. Zavartan, csodálkozva nézik egymást.

26. JELENET
KANCA	Dal az utolsó vacsoráról.
	Megszólal a zene.
LOVAK	Egyszer mindenki jóllakik,
Ha gyilkol, csal és hazudik.
Mielőtt felakasztanák,
Csaphat egy pazar lakomát.
	Hasát degeszre megtömé,
Hogy jól feszüljön a kötél,
Ha majd hajnalban elviszik,
Hogy mind lerója bűneit.
	Amivel most tömöd magad,
Örökre már tiéd marad,
Veled rohad a lakoma,
Az utolsó vacsora.
	A dal alatt leszedik Kohlhaast a láncról. Megfésülik, ruháját megigazítják, előkészítik az ítélethozatalhoz.
KANCA	Az államtanács ítélethozatalra...
	Luther hangja szakítja félbe a bejelentést.
LUTHER HANGJA	Sírjál csak! Ne szégyeld! Hadd folyjon! Néha hagyni kell a lelket is vizelni!
	Luther érkezik nagy lendülettel. Kohlhaas merev arccal nézi.
LUTHER	Kohlhaas! Tudnod kell, hogy szót emeltem érted a fejedelem előtt. Érted és magamért. Hisz végül is én kezeskedtem a szabadságodért, engem járattak le, mikor az amnesztiát megszegték! Tudnod kell, hogy nekem ehhez semmi közöm! Tudnod kell! (csönd) Mi van? Mit nézel így? Te is tehetsz róla! Nem kellett volna leállnod a csőcselékkel! Te tehetsz róla! Te rúgtad fel az egyezséget, csakis magadat okolhatod! (csönd) Ha így, ha úgy, most már édes mindegy. Elegem van, nem érdekel! Akarsz gyónni? (csönd) Tegnap a vacsoránál azt mondta az egyik diákom, hogy reméli, még legalább százötven évig élek. Hát tudod, ha még annyit kéne élnem, inkább fogadnék egy hóhért, hogy a fejemet lecsapja! Bizony. El kell múlni! Ami születik, elenyészik. Ez a dolgok rendje. Tudod, Istennek legalább annyi munkája van a dolgok megsemmisítésével, mint a megteremtésükkel. Csodálom, hogy a világ nincs rég égig teleszarva. (csönd) De jó lenne otthon lenni! Egyedül. Kettesben az én Istenemmel. Irogatni, kúrálni magam. Rosszak a beleim, Mihály! A fejem... a fejem is rossz. Annyi minden fáj már bennem! Megöregedtem. Úgy látszik.
KOHLHAAS	Nem akarlak sürgetni, tisztelendő atyám, de oly kevés az időm, és oly töméntelen a bűnöm!
LUTHER	(felélénkül) Gyónni akarsz, fiam?!
KOHLHAAS	Nagy és erős elszánás van bennem, atyám!
LUTHER	Nincs nagyobb diadal és öröm Isten szolgájának, mint egy megtért bűnöst a szent áldozás jótéteményeiben részesíteni!
	Kohlhaas letérdel Luther elé. Luther keresztet vet.
LUTHER	Hallgatlak, fiam! Mik a bűneid?
KOHLHAAS	Bűnös vagyok, mert bíztam államom törvényeiben, lelki atyám szavaiban, uralkodóm esküjében. Bűnös vagyok, mert nem védelmeztem elég kíméletlenül a saját érdekeimet, mert veszni hagytam a jólétet, amiben éltem. Bűnös vagyok, mert nem irtottam ki ellenségeimet, nem gyújtottam fel városaikat. Bűnös vagyok, mert nem oltottam bosszúszomjamat tronkai Vencel vérével. Bűnös vagyok, mert meg akartam felelni Istennek, magamnak és a többi embernek. Bűnös vagyok, mert túlságosan hiú voltam ahhoz, hogy gonosz legyek. Bűnös vagyok, mert erősebbek tudtatok lenni nálam.
	Dobpergés.

27. JELENET
A fejedelem, Kallheim, Hinz és Kunz be.
KALLHEIM	A császár nevében! Kohlhaas Mihály, eljött a nap, mikor igazságot szolgáltatunk neked! Kihirdetem: Tronkai Vencel bárót az ellened és jószágaid ellen elkövetett törvénytelen erőszak bűntettében vétkesnek találtuk, és ezért ötven arany fájdalomdíj kifizetésére köteleztük. Itt van a pénz, és minden, amitől a tronkai várban téged erőszakosan megfosztottak, s ami megfellebbezhetetlenül téged illet. Itt vannak a lovak, a nyereg, a szolgád ingei és fehérneműi.
	A holmikat Hinzék leteszik a lovak lába elé.
KALLHEIM	Kohlhaas Mihály! A birodalmi törvényszék által megkaptad az elégtételt. Most készülj fel rá, hogy ő császári felségének az általa életbe léptetett közbéke megszegése miatt a magad részéről elégtételt adj! A birodalmi törvényszék hazaárulás bűntettében vétkesnek talált. Büntetésed: pallos általi halál, és fölnégyelés.
	Dobpergés. Hinz és Kunz egy makett guillotine-t hoz be. Kallheim fog egy almát, beteszi egy guillotine alá. Intésére a guillotine működésbe lép, de a penge félúton megakad. Hinz és Kunz megpróbálja megszerelni a guillotine-t.
KALLHEIM	Büntetésed: pallos általi halál, és fölnégyelés.
	Kallheim újra int, a guillotine működésbe lép, de a penge újra elakad. Kohlhaas visszamászik a ládába, a lovak rácsukják a láda fedelét. Kallheim kikapja az almát a guillotine alól, és idegesen négy felé töri. Az első szeletet bókkal odaadja a fejedelemnek, a második szeletet Kunznak, a harmadikat Hinznek - az utolsó szeletet odadobja Luthernek. Luther habozik, de aztán bekapja az almát. Állnak, rágják az almát. Majd mind ki.

28. JELENET
A lovak a ládán ülnek. Megint ugyanabban a koszos alsóruhában vannak, mint a játék elején. Csönd. Megszólal a zene. A Csődör felkéri a Kancát. Keringőznek.
LOVAK	Mikor már vége,
akkor kéne.
Mért van ez így?
	Ami már múlik,
szebbnek tűnik.
Mért van ez így?
	És minél messzebb,
csak annál szebb lesz.
Mért van ez így?
	És ha már késő,
úgy kell a végső.
Mért van ez így?
	A “talán” holnap
már “kellett volna”.
Mért van ez így?
	Mikor már vége,
akkor kéne.
Mért van ez így?
Mért van ez így?
	A zene elhallgat.
CSŐDÖR	Hát így kerültünk Kohlhaasenbrückből a tronkenburgi vár és a wilsdurfi csontbánya érintésével a drezdai sintértelepre.
KANCA	És ti?
	Néznek minket.

VÉGE