VARGA RUDOLF

A
HÁNYINGER
ÉVE

Szerkesztő:
Arold Imre
Lektorálta:
Gyimesi László

© Varga Rudolf, 1999

Kiadja a
Felsőmagyarország Kiadó

TARTALOM

A HÁNYINGER ÉVE
FARKAS VACKOL
KI ÍTÉL?
NEM LEHET
LE
HÓPIHE
HOMLOKOM FELÉ
EZER ÉVRE
SÁTÁNHOZ FOHÁSZKODJ!
UTOLSÓ GOLYÓIG
KI VAGYOK?
ÚGY TŰNIK...
SZÉP REMÉNYEK
FARKAS VACKOL
EPOSZ HELYETT
ADDIG IS
AKKOR SE
FELEMELI UJJÁT
ÉS MEGBOCSÁJTÓ
MIVÉGETT?
HELYZET
EMBERHEZ MÉLTÓ
AHOGY VAN
AKI LÁTOTT MÁR
KEREK A VILÁG
KAMIKÁZÉ
LÓG, LÓG AZ ESŐ LÁBA
INTIM PILLANAT
INTELEM I.
INTELEM II.
INTELEM III.
ZABSZEM SE
HETEDIZIGLEN
JUDZSI
HIMBÁL A SZÉL
FALUSI TEMETŐ
JÓ VOLNA
ILYEN HIDEG
NINCS MÁS HÁTRA
HOL BANKJEGY...
AHOGY A SEMMIT
IDŐJÁRÁSJELENTÉS
MEGTIPORT HATÁROKKAL
PILLANATKÉP
PENGEÉLEN
HELYZETKÉP
GAGYBÁTOR
SEBZETT KURUCOK
LESZ MÉG
HIMBÁL A SZÉL
ÁLLÁSHIRDETÉS
HITÜNKET
MI SEM
TÖRTÉNELMI LÉPTÉKBEN, MONDHATNI NEM TÖRTÉNT SEMMI
NEM VOLT MÉG
KÓMA
PLAKÁT
ELSŐ FIGYELMEZTETÉS
UTOLSÓ FIGYELMEZTETÉS
LEGUTOLSÓ FIGYELMEZTETÉS
LEGUTOLSÓ UTÁNI FIGYELMEZTETÉS, DE TÉNYLEG
DISZKÓ ELŐTT KÉT KURUC
JÓSLAT
E KARAMBOLOS RONCSOT
LOMBBAL ÓVTAM
FELSZAKADÓ SÓHAJA
SIRATÓ, ŐSZ ELŐTT
ELJÖNNE HOZZÁM
SEM, SEM
BÚCSÚ, EGY KITALÁLT SZEM GAZDÁTLAN NEVÉTŐL
NÉVTELEN KEDVESEM
KÍNLÓDÁS
TITKOS MENYASSZONYOM
JÖHET
MÉG EGYSZER
CICA ZSENI
JÓSLAT
TÖBBÉ NEM LESZEK ROSSZ
SENKIFÖLDJÉN
KÖNNYŰ, MINT
EMLÉK
SENKIFÖLDJÉN
ÉJJELI ŐRJÁRAT
ARCOM RÁNCAIRA
VÁGTASSATOK FARKASAIM!
RENDEZETT VISSZAVONULÁS
A POKOL PEREMÉN
SÍRVERS I.
SÍRVERS II.
SÍRVERS III.
SZÉP, FIATAL ANYÁM
TOTÁLIS CSŐDTUDAT
AZ ÖRDÖG ITTHON
ÍGY TÖLTÖM...
HIÁBA ŐRZITEK
HA FELDOBOM
MEG ÉN!
SZIKSZÓI EMLÉK
KÍSÉRLET A TÖRTÉNET...
A LEGSZEBB KÖLTEMÉNY
ESTEFELÉ
MEGVAGYOKÉRTVE
VARGABETŰK
ÜZENET
MEGVAGYOKÉRTVE

A HÁNYINGER ÉVE
Beszorítva az
idő sarkába,
sikítok,
mint megkínzott
patkány,
támadva
e
hiénakorra,
ajánlom
a feketeálarcos
kivégzőosztagnak:
négy golyót
küldjön
szívembe,
gyomromba,
térdembe,
ágyékomba,
biztos ami
biztos, kettőt
feketedobozomba,
átkozott, lidérces,
szelíd
homlokomba.
      *
Összetört
poharak
éve,
hányinger
éve,
térdig
tőzsdehírben,
vérben,
hatvannyolcas,
ócska
slágert
fütyörészve,
markában
macskakővel,
könnytáskás,
karikás szemmel,
belsőzsebében
kettes
cseresnyésüveggel,
ballag
még
a ködben
néhány
ötvenes.

FARKAS VACKOL
KI ÍTÉL?
        Szegedi Dezsőnek
Csönderdőben a félelem:
holtakhoz méltó nyugalom,
nem a tűz, a fagy éget el,
üzenet leng az ág-bogon,
eldőlt már az arany létra,
köd szakad az arany földre,
nem mászhatsz az arany fára,
nem léphetsz aranyösvényre,
fuldoklás a torkodon,
csizmád nyoma plafonon.
Les rád hóból a messzeség,
álmod eleven hóesés,
rádlehel most, és jön a tél,
csorba éledről ki ítél?
Ki ítél?
Bújik már a zöld ágacska,
bújik a zöld levelecske,
éjszaka van, nagy éjszaka,
megszólal egy kés éneke:
eldőlt már az arany létra,
köd szakad az arany földre,
nem mászhatsz az arany fára,
nem léphetsz aranyösvényre,
ágyat vet a jég neked, az
aranyösvényt nem leled.
Les rád hóból a messzeség,
álmod eleven hóesés,
rádlehel most, és jön a tél,
csorba éledről ki ítél?
Ki ítél?
Elköltözik fentről az ég,
földre ejtett egy csorba kést,
kések nyúlnak a kezedért,
sugárzást érzel, ölelést,
eldőlt már az arany létra,
köd szakad az arany földre,
nem mászhatsz az arany fára,
nem léphetsz aranyösvényre,
éjszaka van, éjszaka,
nő a halottak karma, szakálla.
Les rád hóból a messzeség,
álmod eleven hóesés,
rádlehel most, és jön a tél,
csorba éledről ki ítél?
Ki ítél?
Sereget gyűjt az őszi köd,
lázból virrad a halálod,
párzó pókok nedve kötöz,
örvényed hívását hallod:
eldőlt már az arany létra,
köd szakad az arany földre,
nem mászhatsz az arany fára,
nem léphetsz aranyösvényre,
jég verte el könnyedet, az
aranyösvényt nem leled.
Les rád hóból a messzeség,
álmod eleven hóesés,
rádlehel most, és jön a tél,
csorba éledről ki ítél?
Ki ítél?
Szállsz alá igazpoklokra,
a Hold, sátán sötét tükre,
álmatlan már körmöd félholdja,
rajta véred vasörvénye,
eldőlt már az arany létra,
köd szakad az arany földre,
nem mászhatsz az arany fára,
nem léphetsz aranyösvényre,
sehol gát, sehol gázló,
szívedből szakad fel a hó.
Les rád hóból a messzeség,
álmod eleven hóesés,
rádlehel most, és jön a tél,
csorba éledről ki ítél?
Ki ítél?

NEM LEHET
Ákájesu ögilivá telete. Ádomdá, tényelété moritá.
Lólát et timolati otalo. Nata kessin adoza. Néppe.
Néppe. Merézené küsszev kepénó. Inéve saludi
lagasso. Odiso taloso. Asszivesz neleméte.
Elnemmúló múlandóság, elmúló öröklét...
Elemi zomeriti deiti. Edomite téle, et sumerovo
dalemi. Talino keveriti tolo. Ja tale elino kimo.
Kimo. Kimo. Időtartósítógép. Szuvito et kimo.
Demiteri szumito et kimo. Imigo et dela. Diméló
operiti imedi. Adaito obiti. Nem lehet.

LE
Le,
le,
le,
lefelé
hullik
a
barack
virága,
barackfa
ágának
szirma,
homálya.

HÓPIHE
Hópihe
könnyű
a lét,
súlytalan
béklyó,
képzelt
titkaid
mélyén
a kincs:
acélbilincs,
könnyű a
feledés,
egyre
könnyebb,
mágneses
fényből van
az Egész.

HOMLOKOM FELÉ
          Dudás Józsefnek
Hová ez a sietség,
hangyaiparkodás,
tevés-vevés,
pecsételés...
Homlokom felé,
mint eltévedt
golyó, jön a
felismerés.

EZER ÉVRE
Azt az álmot nem adom,
selymekbe burkolom,
szívem kamrájába
zárom,
esti fuvallattal
simogatom,
csókjaimba
pólyálgatom,
hónom madárfészkében
babusgatom,
idegeim hálójában
ringatom,
fogaim közt
bulldogharapással
szorítom,
gatyám korcában
hordozom,
éjszaka
párnám alá
dugdosom,
agyam feketedobozában
ezer évre
titkosítom.

SÁTÁNHOZ FOHÁSZKODJ!
Tudom, hogy
nagyon félsz,
az idő sarkába
beszorítva
nem bírsz ki
még egy
megszületést,
s az első jajdulást
átéled
százszor,
fogvacogva.
Sátánhoz fohászkodj,
ne legyen
héthatárban
épeszűanya,
ki
Szendi Balázs
doktor úr
sikoltó
kései, s
falkaparó
kínok közt
még egyszer
feltámadva,
e
wonderful,
wonderful,
wonderful
világra hozna.

UTOLSÓ GOLYÓIG
Öngyilkos unalom
a vágóhíd korlátjai
között, déli ebédidőig,
álmos önámítás,
utolsó golyóig.

KI VAGYOK?
        Pataki Jánosnak
Ha valami
emberhez beszélek,
ha ajtón
kopogok,
s megkérdve kiszólnak:
ki vagyok?
Ha valaki
személyazonosságomat
firtatja,
őszintén
megmondom:
én
vagyok
a Frédi-kutyám
gazdája.

ÚGY TŰNIK...
       Szász Péter emlékének
Úgy tűnik,
halványul a szín, a
sugár, még
egy-két tekercs,
még néhány kocka,
meg könnyes zene,
s úgy tűnik,
ennek a mozinak
is vége,
ámultam és bámultam,
mégsem vettem észre,
hogyan került Zoli,
a kendermagos tyúk
a bojlerbe.
Néztem, vagy
játsztam?
Menetközben
ki gondolta...
Dühítő, s üdítő,
itt a vége, s még
a címét
sem tudtam.
Széknyikorgatás,
szemhunyorgatás,
a küszöbön túl
mennypokol
folytatás?
Jegyszedőnők,
zsémbes, Kék Angyalok
nyitogatják az
ajtót,
ablakot
károgva:
ébresztő, sok
buzi golyhó,
konyec filma,
hess picsába!

SZÉP REMÉNYEK
Ostobaságaim
hátam mögött
összeröhögnek,
ha lelövök
egyet, kettő
áll helyére,
álmomban elgáncsolnak,
szívemre ülnek,
szembeköpnek.
Majd megtudom:
mit, miért?
Az elmúlás sem
tart örökké.
Ámulok sandán,
nézek szét
magam között,
kopóként szaglászok
utánam,
s fütyörészve
elokádom magam
lelkem
vasúti várócsarnokában.

FARKAS VACKOL
Farkas vackol,
költözik szívembe,
szememfényeféreg
lopódzik lelkembe.

EPOSZ HELYETT
             Hajdu Imrének
Kedves Imre! Úgy ám...
Baj, ha áll a bál...tán?
Jól esne egy pint még
Torkom háza táján.
Magyar bor a jó bor,
Tudja minden sógor,
Koccinthatunk, Rád, rám,
Juszt sem sok a jóból!
Faragtam egy rímet,
Nem kell érte óbor,
Jó lesz nekem fizetségnek,
Eme sorok címzettjének
Frissen csapolt hordójából,
Az idei bogácsiból
Egy nagy findzsa, meg száz icce,
Plussz még száz pint, és flaska
BOR, BOR, BOR...
Kedves Imre! E rímre
Eposzt ígértem, de...
Eposz bizony nem lesz,
Korty nélkül nincs ihlet.
E vers így csak
Annyi strófa, ahány
Méter a penészfalú pince,
Mert lírából
Keveset visel a kor,
S az ész is csak addig ér,
Még tart a jó bor.
Egy butélával még bevágok,
De aztán ácsi!
Kivárom a Borfesztivált,
Akkor majd lesz
Fesztiváli Fődíj,
Meg két bugykos, igazi
BOG-ÁCSI!

ADDIG IS
Vénül
az idő,
csontunkba
beköltözik
a fájdalom,
addig is
csak
élünk,
és
csinálunk
mellette
ezt, azt,
könyvet,
gyereket,
zárat szerelünk,
vétkezünk,
újságot,
villamosjegyet
veszünk,
fagyos
beavatás
e
kiszabott
ötven-hatvan
év.

AKKOR SE
Veszett
pitbull
lelkemet
komoly
gyógyszerrel
altatom
naponta,
mégis
tépi,
marja
torkomat,
egészséges
szorongásomat,
nem
enged,
ha
megdöglik,
akkor
se.

FELEMELI UJJÁT
Őt
látom
a szélben,
a fényben,
a falevélben,
a mászóbogárban,
a fűszálban,
ha nézem,
kinéz szememen,
mikor
elszorul
nyomorult
szívem,
felemeli
ujját
az
Isten.

ÉS MEGBOCSÁJTÓ
Tudom, akinek
nagy a pofája,
annak
tele a gatyája,
csak a gyáva
kutya ugat hiába, s
a mai, nagy sötétben,
csillagok gazában
nőtt neoncsillogás
őrzi a reszkető
városokat,
hát, halk vagyok
és megbocsájtó,
földi bosszújában
ne számítson rám
a Mindenható.

MIVÉGETT?
Minden
a lélekben
kezdődik,
és
ott is
ér véget.
Meg kéne tán’
tudnom,
ki vagyok,
s mivégett?

HELYZET
Koszos vértócsává
zsugorodott
a lélek.

EMBERHEZ MÉLTÓ
            Dr. Szilágyi Imre tanár úrnak
Rádnézek, s látom,
mögötted húzódik a
homálycsóva, évezredek
unalma, sáros,
véres útja, pora,
kereszteződések labirintusában
megfeszített Krisztusok
számító számtana.
Ne higgy
senkinek!
Génjeidben
rejtezik az igazság
számodra egyetlen
szava, ha nem érti
senki, akkor is,
csak szemed
íriszében, csak
tenyered árkaiban
lakik az egyetlen,
teremtő
isteni forma.
Nem spekuláns agyak
redőiben, nem a
tőzsdén, embergyűlölő
hatalmak összeesküvéseiben,
de a szántáson, a föld barázdáiban,
a kertben,
csak verítékben,
szarban, nyálban
születik az
emberhez méltó,
új filozófia.

AHOGY VAN
Aki úszik, az
vizes,
aki megy, az
poros lesz,
könnye,
vére,
verejtéke
sem mossa
tisztára.
Minden
élőre jut a
koszból.
A rendszer úgy
rossz, ahogy
van.
A sár
nyakig ér.
A törvény,
a jogfilozófia,
itt és most,
kalap szart
sem ér.

AKI LÁTOTT MÁR
        Máger Ágnes képei előtt
Aki látott már
fagyosszentek előtt
birsalmavirágot,
aki látott már
napsütésben
sárgás holdvilágot,
az tudja,
minden hiába,
szíven rúgja majd
a perc, s
a szerelmes gally, a
félkifli Hold
vele együtt
kifut az időből,
mint a lomb,
mint a holt.

KEREK A VILÁG
        Serfőző Zsuzsannának
Kerek a világ
és egyszerű,
kerek és szép,
szép és jó,
úgy, ahogy van,
egyszerű és nagyszerű.

KAMIKÁZÉ
Öngyilkos
akció
ez a
pengeélen
táncoló
lét,
hol minden
lélegzetvétel
halálos vétek.
Tűfokán
bújna
át
a
púpos,
kamikázé
lélek?

LÓG, LÓG
AZ ESŐ LÁBA
Lóg, oszt’ annyi.

INTIM PILLANAT
Mezítelen lelkem
halkan megérinti
az Isten.

INTELEM I.
Meghalni
tudni
kell,
ahogyan
élni is.

INTELEM II.
Előbb-utóbb
meg kell
halni,
mindent
időben kell
tudni
abbahagyni.

INTELEM III.
Azért
hagyjunk
egy-két
elvarratlan
szálat.
Hadd egye
őket
a fene!

ZABSZEM SE
Hú, de félek,
zabszem se
fér a seggembe,
bevallom, kicsit
nagyon belefáradtam
ebbe
az izé
életbe, közben meg
egyre csak
kíváncsiskodom,
mi lehet,
mi lehet odaát,
s rebegve
megkérdem:
instállom, hol
van a reterát?

HETEDIZIGLEN
Az ember
megváltásának
ezerkilencszázhatvanhatodik
évében
Krisztus
hét sebe,
hetediziglen,
akkor a
hetedik angyal
megfújja
trombitáját.

JUDZSI

HIMBÁL A SZÉL
FALUSI TEMETŐ
	Bognár
Patai
Rácz
Révai	István
János
Ferenc
László		
Kerekes Pálné özvegy Paziczki Károlyné
özvegy Török Istvánné Ballogári Jánosné
Bezzeg Józsefné Nagy László Fehér István
gróf  Borosgombár  Péter  Vilmos  Béla
	
	Magyar 
Zupcsák
Veréb 
Varga 
Kicsi 
Stark 
Bezzeg 
Lipták 
Mácsár 
Patai 
Rostás 
Csehovics	János
Sándor
Bertalan
Rudolf
Ilona
Ignác
József
Jánosné
László
Jánosné
Katalin
Pál		

JÓ VOLNA
Jó volna
felszállni
ingyen
körhintára,
besurranni
vakpali,
vakpali
híradó
után
a moziba,
terüljterüljasztalkám,
meg önműködő
pénznyomda kéne,
jó volna
süteményt zabálni,
kanalaspörkölt,
meg csatosüvegből
bambi, meg
málnaszörp.

(z á r a d é k)
Szeretnék
még
szépruhát,
meg
bubifrizurát.
Jóni jó vón
még
is
egy lakható
haza.

ILYEN HIDEG
Te, Don-kanyarból
hómezőkön
hazabotorkáló,
ritkánnevető,
ritkánsíró
apám,
motyogta-e
zúzmós bajszod,
gondolta-e
Bocskay-sapkád,
hogy
párás Hunniában
ilyen hideg
vár rád?

NINCS MÁS HÁTRA
Viszonylag könnyen
elértem
végső célom:
szabad vagyok,
s az újságban
olvasom:
mindezt garantálja
számomra
egy fölényesen
szelíd,
bolgárbarát, bolgári
hatalom.
Megszeppenten
tudomásul veszem,
nincs már dolgom,
hisz’
sza-bad-va-gyok,
s
hát,
hát,
nincs más hátra,
a meghatottságtól
bepisálok.

HOL BANKJEGY...
E narancs-, s
banánköztársaságban,
hol bankjegy
a passzport, s
ártatlanok
vére
rajta a
pecsét,
koldusok könnye
mossa tisztára
a
l á t s z a t j ó
lét.

AHOGY A SEMMIT
         Fecske Csabának
Ezt a lópatkónyi
saras földet én
nem adom,
ezt a
patyolatfehér
selyemzsebkendőbe
kötött rögöt,
ezeréves ködben
ezt a hulló
juharfalevelet,
azt a szót,
azt az álmot,
azt az egyet,
azt a meséből mindig
hiányzó krajcárt,
ezt a
hónom alatt
szorított
félkilókenyérhazát,
senkinek nem
adom ezt a kínt,
ahogy a semmit
ölelem,
egyszerre
se bent, se kint.

IDŐJÁRÁSJELENTÉS
         Borkúti Lászlónak
Közeleg a
júniusi fagy,
hóvihararatás
Péter-Pál napján,
jégroppanás, hogy
beleremeg a
Mátra, elnémul
a Cserehát, ez
a megerőszakolt,
ezeréves gyereklányország.
Ma még langy
idő, virtuális
tavasz, kötelező
mosoly a becsapottak
arcán,
nap, nap után,
elmaradt,
elnapolt,
elfelejtett
napkitörés,
hullafoltok
a megdöglött
idő arcán,
ciánként nyelt
könnyek, szép remények,
aztán
néma beismerés, mint
végső adóbevallás:
e hibbant bólogatás
százszor jobban fáj,
mint a
hallgatás.

MEGTIPORT HATÁROKKAL
         Gyöngyösi Gabinak
Erdélyország,
Felvidék,
Bánát,
Kárpátok alja,
felperzselt mezővel,
megtiport határokkal,
vérrel folyó
Kőrösök,
Bodrog, Hernád,
Bársonyos,
Duna, Tisza.
Tövis a
szegénylegények
fejealja.

PILLANATKÉP
Árvalányhaj,
árva haza.
A drótok közt,
mint kísérleti
patkányok cikáznak
a meghülyített
magyarok.
Az alkonyi
Pest-Budán
vibrál minden
neonreklám.
Lipótvárosban,
a Pizza-Hut
előtt, a sarkon,
apróját számolgatja
egy lógóbajszú
obsitos,
nevezett
Arany János.

PENGEÉLEN
Táncolni
pengeélen,
tengődni
hónap elseje
előtt,
kenyéren, vízen.

HELYZETKÉP
Egy vadiúj
világ
volna jó.
Be vagyok csapva,
mint egy
ólajtó.

GAGYBÁTOR
Fától-fáig
Magyarország
elhagyott gyarmata,
a Hold
túlsó oldala:
Gagybátor,
kifosztott szegénylegények
mennyországának
sarjúszagú
előszobája.

SEBZETT KURUCOK
Csak a felhők
szeretik ez akáctövises
tájat, mezítlábas
tájat, e boldogtalan
völgyet,
hol a madár
se jár, ide már
nem jut el
a rádióhullám,
csak sebzett kurucok
árnya tántorog
a vérrel írott
történelmi
holdvilágnál.

LESZ MÉG
Csak ez a százéves
diófa, csak ez
maradt, aminek
nekidönthetem
hátamat, csak a
levegő, a repdeső
bogarak,
csak a szegénylegények
titkos, éjféli
sóhaja, csak a
képzelet, mely
elúszik, mint az
ökörnyál,
hogy
lesz még egy ország,
lelkünkből feltámadó,
reményzöldlombos
Magyarország.

HIMBÁL A SZÉL
Most, hogy
minden
pénzkérdés
lett,
mindent lóvé
old és
forraszt,
fejünk
fölött
éjjel-nappal
himbál
a szél
egy felcicomázott,
integrációs
lófaszt.

ÁLLÁSHIRDETÉS
Negyvennyolc éves,
magyar nyelven
majdnem tökéletesen
beszélő,
valaha szépreményű
vén hülye,
ötdiplomás, hatdioptriás,
önérzetmentes,
mindenkor lojális,
feje, természetesen ovális,
echte-korcs értelmiségi,
genetikailag garantáltan
szolga, mai szóval:
luxusrabszolga,
kis születési hibával,
(munkavállaló-földműves sarj,
((lat.ne.: penetr. proli))),
elszegődne vezérigazgatóhoz
talpnyalónak, lelki szemétládának,
kutyasétáltató kutyának,
ölebnek, házibarátnak,
vagy kézilánynak.
Jelentkezés
kft. igazgatóig bezárólag.
Kalandorok kíméljenek!
Válaszokat “A meleg szarig
benyalok” jeligére kérek
a Kidobóba.

HITÜNKET
Esküszünk,
esküszünk,
mire is
esküszünk?
Hitünket,
e csalóka
tavaszt
felfaltuk,
télen
majd
mit
eszünk?

MI SEM
Ökölbeszorult
fejjel nézzük
a rablást,
bajszunk végét
rágjuk,
mi lesz, ha
elfogy, ha
nem lesz?
Uk, muk, fukk,
mi sem vagyunk
szentek.

TÖRTÉNELMI
  LÉPTÉKBEN,
    MONDHATNI
      NEM TÖRTÉNT SEMMI
Akkor jó.

NEM VOLT MÉG
         Nagy Attila Jánosnak
Ülök ezen
a világvégi
libikókán,
sok dumától
kicsit kábán,
szemben velem
a felfoghatatlan,
Drakula, a démon,
hallgatom a
sok, ragyavert
kortesbeszédet,
világosítják öntudatomat,
de egyre nagyobb
a homály,
s nem volt még
soha
ennyire
meztelen
az öltöny-nyakkendős
király.

KÓMA
Kicsit talán
sok volt
a szivornya,
érteni mégsem
értem,
mit keres
Zoli, a tyúk
a bojlerban?

PLAKÁT
Mászás fürgén
nyertesek,
holnapi kikopottak,
vesztesek,
fel az
uborkafára!

ELSŐ
FIGYELMEZTETÉS
Lesz itt
rend,
vagy
szétrúgom
a seggetek!

UTOLSÓ FIGYELMEZTETÉS
Lesz itt
rend,
vagy
felszúrlak
titeket a
bajszomra!

LEGUTOLSÓ FIGYELMEZTETÉS
Lesz itt
rend,
vagy
irgumburgum?

LEGUTOLSÓ UTÁNI FIGYELMEZTETÉS,
DE TÉNYLEG
Irgum... Irgalomburgum...

DISZKÓ ELŐTT
KÉT KURUC 
Dr. Varga Mihálynak
Kősziklára épült
haza, a Kárpátok
mágnespatkójából fiaid
hová bitangoltak?
A hitványság örökéhes
szája húsunkba...
nemzetiszín szalag...
Kossuth Lajos
kalapja... kómában
az ország... a sok
csóka, jampi,
kallódó betyár
csőretöltve
vár...
kenyéren,
szalonnán...
a diszkó előtt
két, kuruc vitéz
megáll:
ha még egyszer azt
üzeni...
hej, Rákóczi...
hej, Bercsényi...
mit ígértél
Garubaldi?

JÓSLAT
E KARAMBOLOS
RONCSOT
Titkaimat
kisimítja
majd a
boncmester,
gyóntatja
herémet,
tüdőm,
májam,
epém,
vesém,
kiteríti
e karambolos
roncsot,
s hitetlenkedve
rázza fejét,
csak
hűlthelyet
talál majd,
felforgatott,
megrabolt
szívem
helyén.

LOMBBAL ÓVTAM
Tenyeremen hordoztam,
bársonyba simítottam
minden kénes szavát,
helyette ettem
mérgét,
tüdőmben
hordtam kábító füstjét,
raktam fészkét,
kétlábú kuvaszként
őriztem házát,
napsütéstől lombbal óvtam,
leheletemmel kényeztettem,
ujjaimmal becéztem,
mint talált aranypénzt,
fényesítettem
lábnyomát, s most
lecsukódó, mágneses
szörnyetegszememre
pecsételem
tanácstalan,
aranyporos
ujjlenyomatát.

FELSZAKADÓ SÓHAJA
Csontig
csupaszon, ahogy
az Isten megteremtett,
háttal az égnek,
melle hullámain
lebegve, elsodorva
Óperenciántúlra,
egy másik Naprendszerbe,
mostszületett meztelenségben,
ágyúval kilőve
világűrbe, hol állandó
az infarktusos béke,
mielőtt szörnyethaló
hörgésemet, dárdás
lovasrohamomat végleg
elnyeli a kozmosz legszebbik,
örvénylő feketelyuka,
teste atomjai,
gondolatának párája,
sikoltása, felszakadó
sóhaja, egy
csatára, egy órára,
egy másodpercre
csak az enyém.

SIRATÓ, ŐSZ ELŐTT
Te hagytál el,
nem én téged,
gőgös voltál,
szívem kérted.
Tenyeremből búzát ettél,
s ocsút adtál,
deresedő, ősz hajamból
százat kaptál.
Hogyha neked
mindez kevés,
mert a szíved
holtig kevély,
száz őszhajszál,
száz esztendő kevés néked,
hát, galambom,
hát, galambom,
verjen meg
az Isten téged,
áldjon meg
az Isten téged!

ELJÖNNE HOZZÁM
Szépséges
kasszírnők
puhafehér karján
szeretném végül
majd szívni
a kín
ópiumát, álmodva
gyógyítókönnyet,
és akkor
eljönne hozzám
az Isten,
rámnézne,
s szólna nékem:
balfácán.

SEM, SEM
Sem füstös állomás, sem
zsebkendőlobogtatás, sem
könnyek, sem
suttogás, sem
idegösszeroppanás, sem
csók, sem
tétova simogatás, sem
fogadkozás, sem
ütőérfelvágás, sem
tekintet, sem
utolsó szem
villanás, sem
sínek, sem
talpfák, sem
gyors szívdobogás, sem
zokogógörcs, sem
öngyilkossági kényszer, sem
indokolatlan, hirtelen
merevedés, csak
gyors és
kényszerű, vizelés-, hányinger.
(t a k a r o d ó)
Se sínek,
se bőgés,
se könnyestaknyos
zsebkendőlobogtató,
csak ez a késő
tavasziszerelembúcsúztató.

BÚCSÚ, EGY KITALÁLT
   SZEM GAZDÁTLAN
      NEVÉTŐL
Pedig holdas éjszakákon azt
hittem: hallottam és láttam.

NÉVTELEN
KEDVESEM
Miféle fény
világít
szeme íriszéből,
mi ez a
mágikus
jel homlokán?
Névtelen
kedvesem,
temess el
testedbe,
s telefonálj
utánam
hallgatásodon,
e titkos
frekvencián.

KÍNLÓDÁS
Kipróbáltam
már
magamon
minden
mérget,
még
sem
sikerült
megölni
sejtjeimben
téged.
Csendben
meghúzódom
hát,
maradék
időm
szegletében, kiglancolt
árnyékod
ott
parkol
tilosban,
lelkem
közepében.

TITKOS
MENYASSZONYOM
Rövid ifjúságom
fenyves erdejében,
párás rengetegében
remegve
vadászni indult
farkasfogú, örökéhes
szívem, tombolva
szakadtak rám a
feldobált lányátkok,
szórták rám a kígyót, békát,
míg én, halálos unalmamban
megszöktettem
titkos menyasszonyomat,
a Napkirály
legszebbik leányát, sápadt
arcú Holdját.

JÖHET
Kacéran,
könnyedén
rámkacsintott,
s
rajtam
az
izzadság,
mintha
bepisiltem
volna,
végigfolyt.
Semmit
sem
mondott.
Ez
már
nekem
is
sok,
jöhet
az elektrosokk.

MÉG EGYSZER
       T. Nagy Jóskának
Csak még egyszer
letoltbugyijú ribanccal
kefélni
éjféli villamos
hátsó peronjának sarkában,
csak még egyszer
kékenlángoló,
ezerfokos vodkát inni
hajnali temető
üres kriptájában,
csak még egyszer
kendővelfényezett,
piros almát
lopni a
Vámház-körút
reggeli Nagycsarnokában,
csak még egyszer
röhögni, kiütött foggal,
vérző, bevert pofával,
csak még egyszer,
még egyszer
zokogva hinni,
hinni a halhatatlanságban.

CICA ZSENI
Cica zseni.

JÓSLAT
Néhány rum, meg
csorba söröskorsó
mellett, füsttel
takarózva, dohányporos
emlékek foszlányát
ujjaim közt morzsolva,
felemel majd az
őszi, őszi
napsugár, dongó
legyek lesnek,
vállam körül
kis, kövér angyalkák.
Ne hülyülj, ne izélj,
maradj még! - zummogják,
levizelt nadrágom
szélét huzigálják,
kabátom letört
szárnyát rángatják, s
csapatostul jönnek
csudát látnia
szerelmet színlelő,
imádnivaló, tündökletes
Barbie-baba
szajhák.

TÖBBÉ NEM LESZEK ROSSZ
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.
Többé nem leszek rossz. Többé nem leszek rossz.

SENKIFÖLDJÉN
KÖNNYŰ, MINT
Valld be:
könnyebbedik,
javul a helyzet,
könnyű,
mint a
pihe,
egyre
könnyebb,
már
csak
dögnehéz
kereszted
vonszol,
cipel
téged.

EMLÉK
Üvegszemű,
kócfarkú
hintalovam
sarkantyúztam,
hátranéztem,
s
mögöttem ott állt
az angyal.

SENKIFÖLDJÉN
Álom
s ébrenlét
határán,
senkiföldjén
botorkáló,
zsibbadt
virrasztó,
mérgezett egér
v a g y
mi,
Zombi.

ÉJJELI ŐRJÁRAT
Kettes barack a belsőbe,
hét Pityu
a csikkbe,
indulás,
két, porszín csukám,
gyí te!
Trappoljunk
megnézni,
szédülnek-e még
éjféltájt az
utcai lámpák,
dűlöngélnek-e
még hajnaltájt
a talponállók
pultjai,
maguktól
röpködnek-e még a
foghozkoccanó, csorba
söröskorsók,
csuklanak-e még
a fagyállóval kevert,
kaparó felesek?
Karolj belém,
gyerünk cimborám,
öreg
Rembrandt,
szürcsöljünk
barnasört,
hisz’ itt úgyis
mindenmindegy,
játsszuk el
fogciterán a
jóskaatraktorost,
skubizzuk:
megy-e még
kétdecirum
vizespohárból
egyslukkra?
Kukkoljuk meg,
ott gubbaszt-e még
Isten a
pokolban,
malmában morzsolt
szemeskukoricán térdelve
a kocsmasarokban.

ARCOM RÁNCAIRA
Esténként,
mint ereszcsatornára,
kiülnek a
pofonok
arcom ráncaira.

VÁGTASSATOK
FARKASAIM!
Havas háztetők
kéményrejtekéből
éjfélkor
lejönnek
a múlt
szárnyas toportyánjai,
deres holdra
vonítnak
állkapcsom
vámpírfogú
férgei,
foszforeszkálószemű
ordasai.
Vágtassatok
farkasaim,
csak egy
éjszakára még,
tombolva
lássam
Zombi arcomat,
lángoló
poharak
fenekén!

RENDEZETT VISSZAVONULÁS
                         Bojti Imrének
A modern hadviselés
fortélyait megtanultam
én
a
Pofonok Egyetemén.
A csatát megnyertem.
Győzött
gépesített,
páncélozott
hadosztályom,
hát nem maradt
más,
csak a diadalittas,
pánikszerű,
rendezett
visszavonulás.

A POKOL PEREMÉN
Itt, Buda fázós
szívében, Mátyás
palotájának fedezékében,
egyszerre kint és bent,
didergésem zéró árnya
alatt, se kint, se bent,
bevackolom magam
e széthulló
világ pokoli
látszatmennyországába.

SÍRVERS I.
Hagyjatok már békén!

SÍRVERS II.
Ha én meghaltam,
dögöljön meg
az egész világ!

SÍRVERS III.
Felejtsetek
hanyattfekve!
Oly’ szépen
forog velem
a földágy.

SZÉP, FIATAL ANYÁM
Lázas homlokomon
érzem tenyered nyomát,
hogy elsimítod
ráncos álmaim.
A Tejúton,
a Kis-Göncölnél -
mint ötvenhat őszén
az iskola előtt -
talán vársz rám.
Ha itt lennél,
kitépném kezedből
kezem. Én
megint rossz lennék,
és te újra
megbüntetnél,
szép, fiatal anyám.

TOTÁLIS
CSŐDTUDAT
Ha nagyritkán,
fehér paripán
elér a
tükrönzsilettes,
hóporos
bűntudat,
akkor
senki sem láthat már,
kondenzcsíkot
húzok magam után,
s jön a
totális csődtudat.

AZ ÖRDÖG ITTHON
Divatból, hogy le
ne maradjak,
olyan kisebbfajta
kapitalista vagyok,
tőzsde-, meg
turfújságot
olvasok, suhogó,
nájlondzsoggingos
tőkémet
bevarratlan zsebemből
vakargatom,
s szombat este, ha
meglépek otthonról,
a gombánál háverokkal
okoskodok, unalmamban
bevágok egy-két
négyzetméter konyakot,
s ha éjfélkor taknyomon
hazaszánkáztam
félholtan, azt mondja
az asszony az ajtóban:
na, végre,
az ördög itthon van.

ÍGY TÖLTÖM...
                  Szántó Pistának
Hátamon hordom
össze a jégverte
termést, üveges
krumplit, keserű
uborkát, verset,
filmet,
novellát, riportot,
fonnyadtpaprikát, babot,
így töltöm napjaim,
gyűjtök, mint
ősszel a pocok,
s hibát, hibára
halmozok.

HIÁBA ŐRZITEK
Hiába őrzitek
molyos
birodalmatok,
tekintélyes,
húgyagyú
professzorok,
töketlenkedéseimet
hiába cikizitek,
tapossátok,
úgyis az
a szeriőz seggrepacsi
vége:
lehorgasztott fejjel,
frankósan belőve,
bevonulok
a Szent Érdektelenségbe.

HA FELDOBOM
Ha feldobom
bakancsomat, a
végső rovancsnál
majd egy alighasznált,
turkálóban vásált,
mosotthollandi
világot adok át
a Hetedikmennyország Bár
ruhatáránál.

MEG ÉN!
Megforgatom
párom
a
tűzoltóbálon.

SZIKSZÓI EMLÉK
                  Füzesséry Józsefnek
Ötödikes voltam
úgy
tíz éves koromban,
mellettem a padban
az eminens Derecskey Attila
ült, én meg
semmi nem
akartam lenni, és
a vágyam
teljesült.

KÍSÉRLET A TÖRTÉNET...
A történet elmondása
nem egyszerű, most,
hogy csikókori
szeretőinek múló
arcából rá a
halál kinéz,
mögötte vargabetűk
a sárban, porban,
fekete hóban.
A történet elmondása
nem egyszerű, a
profi képíró
zavartan elbújik
vackában,
füstös barlangjában.
Keserű kenyér,
meghunyászkodás a
bér a sok
csetlés-botlásért,
egy ilyen-olyan
életért,
nem
mozogni,
semmit sem
gondolni, e
kannibál kor
úgyis teszi a
dolgát,
a másnapos lázadó
hiába kínálja
portékáját,
filléres,
kíntornás kunsztját.
A pakli leosztva,
nincs nyereség,
nincsszabadság és
igazság minden
kiszámára.
A történet elmondása
nem egyszerű, bár,
nincs joga
felejteni: a
hős nem volt
rossz, és nem
volt jó, csak
lenni,
lenniakaró,
s
igaz, bevert
egy-két ablakot,
meghempergett sok
pocsolyában,
de a kifosztottak,
a megszomorítottak,
a becsapottak
csámpás,
tábori lelkésze
volt, ki
magán kívül
esendőségért
senki mást nem
korholt,
üvöltve
alkohol akolban,
sebzett,
holdbéli farkasokkal
sokszor loholt,
hitte, ő a világ
legszabadabb embere,
s kifürkészte Isten titkát,
de rájött, ő a
világ legszomorúbb embere,
s kilesték
izzadt tenyerében
szorongatott, szomorú,
semmi titkát,
hát,
nyüszített, mint
vad az égő
erdőben,
vesztett
sok értelmetlen
csatában,
a megvertek
közt emelt fővel ült
a hátsó padban,
s most, az
utolsó fejezetben,
várja, van-e még
az Úrnak, vele
terve, vagy
hagyja, múljon el a
sohanemmúló,
az életfogytigtartó?
Testében a molekulák
lassan
elrendeződtek, s
mákszirmos
haján őszült meg a század,
arcát átrajzolta
az idő már,
így aztán,
ha szemébe néz,
tanácstalanul köhécsel,
hebegve-habogva
sunnyog
a lélekidomár.
A történet elmondása
nem egyszerű, s
vesszőfutása
ha véget ér,
sápadtan gondol rá,
ritkult csontjaiból,
fáradt izmaiból,
kóborlásaiból,
hagymázas, lázas
álmaiból,
sok, sós esőből,
könnyből,
remegő kézzel
milyen
húslevest
tesz le az
asztalra,
az egyetlen,
hallgatag
Isten elé.

A LEGSZEBB KÖLTEMÉNY
                  Nánai Júliának
Mikor megnyitja
konyhája
ajtaját,
egyszerre lépsz
mennybe,
pokolba,
a legszebb költemény
pediglen
bőlére eresztett
paprikáskrumplija.
(Kovászosuborkával.)

ESTEFELÉ
Estefelé nyugodtan
fordulok be
a falnak,
kincseim,
felbecsülhetetlen
vagyont érő
verseim
soha nem
inflálódnak.

MEGVAGYOKÉRTVE
VARGABETŰK
Könnyet szitál valami
vaksötét átok,
mágnespatkó roppan,
kettétört Kárpátok,
tarkónlőtt jövő
teteme hullik
a felperzselt gyepre,
nyitottszájú vércse
az idő, folyik,
folyik Duna, Tisza
vére,
legendás
törvények Hunniahomályban,
Kárpátok ölelő
mágnespatkójában,
vargabetűk a nyirkos
időben, sáros
utakon, örök
vándorlásban,
örök,
országos télben,
csontigolvasztó,
szitáló cigányesőben,
hol, mint az isiász,
fáj, sajog az ország,
keserű kenyér, néma
koldusok, vak, sánta
kutyák Óperenciája,
századok nyírjesében
visszajáró,
akasztott
lelkek, hunok, kurucok,
törött-tekintetű,
bujdosó
betyárok köpködő
csárdájában könnyeznek az
ócska szentek,
az ég
angyalkái, a
gyilkos időben,
az árulás kaszinójában
ezenközben
ropják a táncot
a politika primadonnái.
            *
Vargabetűk a nyirkos
időben, sáros utakon,
örök, országos télben,
csontigolvasztó, szitáló
világcigányesőben,
hol, mint a
reuma, az isiász,
fáj, sajog az ország,
néma koldusok, vak,
sánta kutyák
Óperenciájában
századokon
visszajáró lelkek,
hunok, kurucok,
rabló betyárok
köpködő csárdájában,
a gyilkos időben,
hol torkot szorít
a tehetetlenség,
eltévedt, céltalan
járással visszaballag,
ahonnan jött az
ország, örök
Ázsiaálmában.

ÜZENET

MEGVAGYOKÉRTVE
Ezerszer
megmondtam
már,
ilonkabácsi: itt,
az újvilág restaurántban
falra köpni,
latinul, görögül,
ószanszkritul és
madárnyelven beszélni,
a rendszert szidalmazni,
wittgensteinről,
hegelről, platonról,
arisztotelészről,
meg valami feyerabendről,
vagy kiről, vitázni,
joszifvisszárionovicsot,
alias kobát, nevezett
dzsugasvilit hősként ajnározni,
és bizonyos,
példás tetteit
mértéken felül dícsérni,
recsket, hortobágyot,
kolimát, gulagot
misztifikázni,
esetleges,
elviselhetetlen lábszag
felhánytorgatása miatt
vérfürdőt rendezni, ugye,
csontritkulást, időelőtti
kopaszodást, impotenciát,
eléggéelnemítélhető,
aljas módon, mások
hiszékenységét kihasználva,
ugyebár,
nyereségvágyból, a kuruzslás
tényállását kimerítve, állott
csapvízzel gyógyítni,
az üzletvezetőelvtársat,
akarom mondani,
főnököt, no, izé,
a tulajt, valamint a
csapost italkimérés közben
hipnotizálni, vagy
nagynyilvánosság
előtt ócsárolni,
a vitapartner heftijét
megcsavarni, ugyebár,
a nyolckerületi cigányvajdát,
súlyos italozás közben
magyarország és
közép-európa fölötti
teljhatalommal felruházni,
a söntésbe véletlenül betévedő
vamzerokat leleplezni,
télvíz idején,
rockernyugdíjasokból
nepálba induló gyalogtúrát
verbuválni,
az igazság nyomát bottal ütni,
az állam azonnali, végleges
megszüntetését követelő
agitációt kifejteni,
ásóval kalimpálni,
alanyi jogokat
léptennyomon hangoztatni,
a néhai, egyébként nagy
magyar író, dzsémdzsojsz
ulyssesét a nyolc általánossal,
vagy szakérettségivel rendelkező
népek előtt, az ó- és újszövetség
után a világ legnagyobb,
korszakos remekművének
titulázni, és ezzel a polgártársak
tudatát ugyebár összekuszálni,
más versenyző
magánbeszélgetésébe
belehallgatózni,
a szappan, tojlettpapír,
türülköző eltűnését
ufókra fogni, kéremszépen
a zsebgyíkkal a mosdókagylóba
marokmarcsázni, bekómált
csókáknak gandzsát árulni,
a londoni sohóról,
a montmartre-ról, heidelbergről
hosszasan, nosztalgiázva
mesélni,
erős felindulásból
pipolphenre rumot szürcsölni,
kukából guberált
monoklit ugyebár
hivalkodón, mágnásmiskásan viselni,
az először itt
fogyasztó túristák előtt
időnként erősen raccsolni,
a vendéglátóipari objektum
kasszírnőjének dudáját
fogdosni, trampli
kurvának nevezni, majd őt
varangyosbékává varázsolni,
a bejárat előtt
elsétáló, jappinak,
brókernek, bankfiúnak
öltözött, egykori
béemdolgozókat,
lábuk elé dobott
petárdával őrületbekergetni,
idegenek bablevesébe
beleturházni,
komoly tudósoknak
ellentmondva, fiatalkorúak jelenlétében
ugye,
a dohányzás ártalmatlanságát
propagálni, huligánkodni,
bélással, kabátgombbal
a zenegépet turbósítni,
a pincérkollegákat következetes
kérdésekkel bombázva
lelküket felkarcolni,
más vendég poharába hamuzni,
rókázni, nullával kezdődő
személyi számot
homlokra tetoválni,
asszonyállatot
ököllel pofánvágni,
hajánál fogva földrerántni,
közérdekre hivatkozással,
ad hoc bizottságot alakítni,
twisztelni, foxtrottot,
dervis-vitustáncot,
slaufoxot, csűrdöngölőt járni,
rumbázni, lambadázni,
biciglilánccal verekedni,
a koldusmaffiával ujjathúzni,
az asztalok közt
céltalanul kóvályogni,
világvégi melankóliát árasztani,
a kályhába kézigránátot dobni,
éhgyomorra szipuzni,
ebédidő alatt dohányozni és
polgárháborút kirobbantani,
újságpapírra kulázni,
és azt originált
műtárgyként árusítni,
elmaradt ebéd helyett
a Himnuszt énekelni,
hatósági igazoltatásnál
másodikjánospálpápára,
mint egykori
krakkói diáktársra hivatkozni,
a góré macáját
sunyipicsába küldeni,
tisztázatlan eredetű
nézetekkel filozófiázni,
az úri közönséget ugye,
rossz, disznóviccekkel
irritálni, ugyebár,
orrotpiszkálni,
a törzsvendégekkel
az alapvető emberi
jogokat kéretlenül,
az unásig ismertetni,
velük azt kívülről betanítani,
akaratgyengeséget
terjeszteni, a lábukat pihentető
felszolgálónők székére
rajzszöget rakni,
ittapirosholapirost
játszani, ugyebár,
kerékpárt pultnak támasztani,
a szórakozóhelyen
szikvizes üveggel,
biciglipumpával
hadonászni, fogadásból
villanykörtét zabálni,
őszinténektűnőn politikázni,
a sarokban bóbiskolni,
az oly távol, messze van hazám
című, egykori slágert egymás után
százszor elfütyölni, ugyebár,
söröskorsóba
pisálni, ugyehát
szotyizni, a golyóérett virágárus
lányokat és ugyebár egyéb
kancákat vásárlás, miegymás
ürüggyel a mosdóba csalni és ottan
őket, ugyebár kúrogatni,
a napközben egypercre
beugró, közmunkát végzők
körében, új, és mégújabb
vallásokat alapítani,
csikket guberálni,
kövér rigót, közismert nevén
cigit lejmolni, háriból tetvet, serkét
körömalól kipöckölni,
a fülzsírt, felebarátunk
olvasószemüvegének
lencséjére kenni,
a polgári demokráciát
röhejes humbugnak
nevezni, ugyebár,
attila sírjának
felkutatására expedíciót
szervezni, ugye,
rágógumit asztallap
alatt elnyomni,
ajtókilincsen madzaggal
fogat húzni,
idegösszeroppanást,
epilepsziás rohamot
intézményünk
falain belül kapni,
csaba-királyfit
ökölbeszorult kézzel
állandóan felemlegetni,
sarlatán módszerrel,
bicskaheggyel mandula-,
vakbél- és szívműtétet, pénzért
végrehajtani, hályogot
kovácsolni, ugyebár,
éjféltájban
feketemisét celebrálni,
fémtízest epokittal
a kövezetre ragasztni,
engedélynélkül
halottat feltámasztani,
tuberkolózist, trippert, kankót,
aidset, hepatítiszt továbbadni,
fejben írt regény
folytatásos, állítólagosan
roppant szuggesztív előadásával
a fogyasztást, ezáltal a
bevételt is, tudatosan
és jelentősen csökkenteni,
átfutó hölgyvendégek
seggét simogatni, csöcsörészni,
lejárt katonakönyvet,
lopott flepnit, aranyeret
zacibavágni, ugyebár,
csulázni, sértődés miatt
cipőfűzővel magunkat
a budiban felkötni,
a takarítónénit két
nagyfröccsért cserébe,
oltár előtt kötött
házassággal hitegetni,
további kétdeci
fain töményért
neki hétnaphétéjjel
tartó parasztlagzit ígérni,
háromszáz forint készpénzért
nevezett hölgynek
a csillagokat lehozni,
karikagyűrű vásárlása címén
tőle előleget kicsalni,
idegenek kalapjára ülni,
asztalszomszédunk
sityakjával sáros bakancsunkat
puceválni, anyázni,
zárás előtt egy órával
pártot alapítani,
capcarázott szajrét
zokniba, kapcába,
csizmaszárba rejteni,
kesztyűbe dudálni,
nyugdíjkézbesítés napján
kopogós pogácsát
somlói galuskával,
hideg gulyáslevessel
egyszerre flamózni,
sörkekszet, kávéskanalat,
pléhhamutartót véletlenül
zsebrevágni, ugyebár,
egykori, főbérleti
szobakonyhával
hencegni,
elvált, nyolcnapontúlgyógyult
feleségek feslettnekmondott
erkölcsén csámcsogni,
lelencbevágott gyerekek
sorsán ugye, hát
síránkozni, nosztalgiázni,
ulmannmónika
slágereket parodizálni,
tamburmajorként,
hirtelen ötlettől vezérelve,
tűzoltózenekart, valamint
szimfónikus nagyegyüttest,
zümmögőkórust alakítni,
alkalmi esztrádműsort
rögtönözni,
az előfizetéses étkezőket
tuti totótippekkel zaklatni,
a művésztársaság tányérjában
hagyott ételen élősködni,
céllövöldében nyert
kakasnyalókát, művirágot,
plüssmacit fetisizálni,
a bitlisz együttes
maradék három
tagjának pecsa-beli
fellépésére jegyelővételt
hirdetni, ugye,
trombitarézaranypecsétgyűrűvel
gagyizni, rubikkockát
ablaküvegen keresztül kivágni,
tikitakizni és taktikázni,
négykézlábra állított
embertársunk hátán
szkanderozni, győzelemtől
mámorosan
az ellenfél
hasán ugrálni,
szájára csücsülni,
a pénztár előtt
sorbanállókat, minden
további nélkül,
telefonkönyvvel hátulról
ugyebár
fejbevágni,
más vendég jelenlétében
romlott fokhagymáskolbász
elfogyasztása után
durrdefektet kapva,
fitogtatót, vagy alattomosat
fingani, továbbá kérem,
hangoskodni,
amerikának táviratilag
hadatüzenni,
irredenta nótákat
danolni,
életelixírt árulni,
kézrátétellel migrént,
agytumort, orbáncot
gyógyítni, ugye,
torokhangon, mélyet böfögni,
diákcsínyekkel, valamikori
elbaszott doktoranduszi
tanulmányokkal kérkedni,
pókerozni, huszonegyezni,
tizenkilencre lapot húzni,
három lapra ultit mondani,
csatosüveggel takarózva
az ablakpárkányon hálni,
pirosultit kőrhetesre alapozni,
izsákot és izmáelt mákosan
a wurlitzerbe, mint
időgépbe ültetni,
géppityus pasikat
rossz szóval illetni,
sírva vigadni,
vigadva pityeregni,
százkilotonnás atomtöltetet
ruszki handlésoktól hitelbe
megrendelni,
snóblizni, a széken
alvás közben bevizelni,
szegénységi bizonyítványt
ebédidőben mutogatva,
karácsony, húsvét,
valamint apáknapja előtt
szociális gyorssegélyért
ugyebár kuncsorogni,
a pultos ellen
lázadást szítani,
majd az eszkalálódott
helyzetből felelőtlenül
kihátrálni,
elesdés bélyeget
csicskánkkal előnyalatni,
szarba csapni,
csapba szarni,
nemiszervet mutogatni,
krampusznak öltözve
háverokat ijesztgetni,
elsejéigkölcsönkérésnél
nemlétező, milliomos
amerikai nagybácsira,
főorvoskuzinra hivatkozni,
a sóletben, az utolsó kanál
elfogyasztása előtt
mindenegyesalkalommal
hajszálat találni és így,
reklamálva
új adagot repetázni,
az állampolgárokat
szolgáló és védő
fakabátokat,
rendőrtizedest, őrmestert,
tábornokig bezárólag
egyoldalún letegezni,
bunkónak nevezni,
tökönrúgni, passzióból
leköpdösni, torkukat elharapni,
a nagy proletárköltő,
józsefattila,
szabadasszociációk
című művéből
furtonfurt
fennhangon citálni,
a rötyin hosszan elmélkedni,
alkalmi kapcsolatunkat
félórán belül,
földretérdeltetve,
kabátszárny alatt
szidáztatni,
egykori karhatalmista
uraknak bokacsattogtatva
hátugye, tisztelegni,
merengeni, fésűrerögzített
selyempapírral szájhermonikázni,
a vendégkör, enyhén meleg
tagjait
minden átmenet nélkül
leköcsögözni, ugye,
konnektorba dugott
ujjunkkal önmagunknak
spontánelektrosokkot adni,
megzenésített, saját
költeményeket
kíséret nélkül előadni,
az itt időző utcaseprők
nagykabátját
benzinnel leönteni és felgyújtani,
a panaszkönyvbe
trágár szavakat, és bármi mást
beleírni, fogyasztóvédelmi
ellenőrt nyakoncsapni, vagy
lesertésedésig itallal traktálni,
a tablettásbor minőségét
kritikázni,
az állami privatizációt
felülbírálni,
a vak zongorista
ujját pianínó
fedelével eltörni,
a prímást nyolc centinél
hosszabb pengéjű szúróeszközzel
hasbadöfni,
s e könnyűtestisértés után
magunkat a raktárban
sörösrekeszekkel elbarikádozni,
ugyebár,
a hozzánkcsapódott
kóbor kutyával
aprópénzt tányéroztatni,
talált macskát hátizsákban
fialtatni, a kormányt megdönteni,
asztaltársaságunkból
az árnyékszéken
árnyékkormányt alakítni,
silverjohnnak, a féllábú
koldusnak a következő
kurzusban úribecsületszóra
államtitkári beosztást garantálni,
a köztársasági elnök
és más, közjogi méltóságok
lemondását követelő
petíciót, gyanútlan
részegekkel aláíratni,
baljós látomásokra hivatkozni,
Ivó napján druszákkal,
közös névnapi kanbulit
tartani, pillangókést,
bikacsököt, boxert,
beretvát nadrágzsebben kibiztosítni,
a nyilvános telefonkészülékről
a miniszterelnöki hivatalt
bejelentésekkel, zseniálisabbnál
zseniálisabb ötletekkel molesztálni,
a lét minőségére vonatkozó
felelőtlen megjegyzéseket tenni,
általában, gondolkozni,
feltűnően vidámnak, vagy
szomorúnak lenni,
ötvenhatot párásszemmel,
fojtotthangon emlegetni, visszasírni,
a délelőtti nyitvatartás idején
molotovkoktélt hajigálni,
a számla kiegyenlítését
megelőzően
tűz van-t!
tűz van-t!
kiáltani,
s a lumpenek közé begyűrődve
a helyszínről elkotorni,
ugyebár,
fizetés helyett ütőereket
zsilettel felvágni,
szántszándékkal szörnyethalni,
s
minden, ami
az életben általában
az Ön, kificamodott
izlése szerint
szép és jó,
deazonban az nem a fejlett,
nyugati társadalom
kultúrköréhez tartozó,
továbbá a nátóhoz,
az eropinóhoz való,
gyors csatlakozást
nem segíti, adrenalin- és
koleszterinszintet emel,
illetve ugyebár,
büntetendő cselekményként,
a bétéká idevonatkozó
paragrafusai szerint
az izgatás fogalmát
kimeríti,
illetőleg törvény
által ugyan
nem szankcionázott,
de különben
tilos,
az
TILOS 
(Az önbaszás is tilos!)

Egyébként
pediglen,
hitel

.
Na,
a
kurva
életbe,
akkor
most
meg-
va-
gyok-
ért-
ve?

-&-