Helgeandholmen és a Gusztáv Adolf tér

Az Óvárostól északra fekvő Helgeandholmenre - a Szentlélek-szigetre - a Stallbron (stall = istálló; bro = híd) vezet. A középkorban a lélek és a test ápolását szolgáló, jótékonysági intézmény, helgeandshus - mai értelembe vett kórház elődje - a XVII. századtól pedig a király istállói voltak a szigeten. Az istállókat az 1800-as évek végén lebontották. 1897. május 13-án II. Oszkár lerakta a Riksdag - az Országgyűlés - és a Riksbank - a Birodalmi bank közös otthonának alapkövét, és 1905-ben a két épület készen állt a beköltözésre.

A kétházas országgyűlés össze után, a bővítési-átépítési munkálatok idejére (1971-1983) az Országgyűlés időlegesen a Sergel-téri Kultúrpalotába, a Birodalmi bank pedig véglegesen a Kultúrpalota mögötti Brunkeberg-téren álló csúnya gránitépületbe költözött.

A vöröses, berlini-barokk épület gazdagon díszített homlokzata az 1800-as évek neobarokk stílusát tükrözi. A központi rész félkör alakú reliefjén a haza oltára előtt két férfi - egy fiatal és egy idős - nyújt egymásnak kezet. Az óriási birodalmi címert oroszlánok, trombitás alakok, pálma- és tölgyfaágak, bőségszaru és zászlók veszik körül. A tetőn Svea anya áll a trónja előtt. Kezében kard és jogar, lábainál az Éberség - a férfi - és a Megfontoltság - a nő. Egy szinttel lejjebb, a rendek legendás emlékű képviselői: gróf Axel Oxenstierna, Johannes Rudbeckius, västeråsi püspök, Louis de Geer, holland származású pénzember, és Per Olsson, aki XI. Károly idejében a parasztság szóvivője volt. A Riksdag termeinek díszítése lényegesen szegényebb: Zorn és Larsson nagyon drágán dolgozott. A Göteborgban élő Nemes Endrét (1909-1985) meg tudták fizetni: a Katedrális előtt című képét a 1967-ben vásárolta meg a Művészeti tanács.

A Gustav Adolf teret a Királyi palotával összekötő Norrbro - Északi híd - népszerű korzó volt a századforduló táján. A hidat 1807-ben avatták fel, a hídfőt díszítő két, zöld oroszlán 1926-ban került a helyére. A Norrbro keleti oldaláról lépcsők vezetnek a vörös salakkal beszórt teraszra, a Strömparterre. A Középkor Múzeum bejárata az az 1640 körül épített alagút, melyen az áradással fenyegető Mälaren-tó vizét vezették ki esetenként a Keleti-tengerbe. A karjait kitáró, sisakos Solsångaren - a Napdalnok a süllyesztőhálóval ellátott halászcsónakot tűnik magasztalni. Carl Millest Esaias Tegnér költő-püspök Ének 1836 április 5-én című verse ihlette a mosolygó Napisten megformázására (1926). A Strömparterr másik szobra a Köd leánya, Gustav Lundberg alkotása.

Az Országgyűlés két épülete között húzódó gránit-kanyon, a Riksgatan az 1931-ben épült kőhídon, a Riksbron keresztül a belváros sétálóutcájával, a Drottninggatannal folytatódik. Az Országgyűlés épületének északi lépcsője mellett álló 180 cm magas, vörös gránitgömb a "birodalmi alma". A Strömmen túloldalán, a Strömgatan mentén rendszerint halászok támaszkodnak a korlátnak. Krisztina királynő uralkodása óta Stockholm központjában halászengedély nélkül lehet csukát, lazacot és "öringet", azaz lazacpisztrángot horgászni. Az utánpótlásról Stockholm városa gondoskodik: minden tavasszal 10-20 000 ivadékot telepítenek a Strömmen vízébe.

A rövid kőhídról kilátás nyílik a Strömgatan palotáira. Balra, aszimmetrikus saroktornyokkal a tetején, a kormányhivatal épülete, a barackszínű Rosenbad. (A miniszterelnök a baloldali torony alatt, a grófnő egykori szobájában dolgozik.) Az 1904-ben elkészült épületet VI. Gusztáv atyai jó barátja, Ferdinand Boberg tervezte Fredrik Wachtmeister és felesége, Louise af Ugglas grófnő számára. Rosenbad nevét a Bonde-palota palota előtti időkben (1708-1780) működő, rózsaolajjal és kamillával illatosított gyógyfürdőtől kapta. Az 1898-ban lebontott Bonde palota emlékét gazdagon díszített dombormű őrzi.

A miniszterelnök szolgálati lakása a Drottninggatan szemközti sarkán álló, szürke épület - Adelswärd-ház - és az Arvfurstens palats - a Trónörökös palotája - közé szorított kis, fehér Sagerska-házban van.

A Gusztáv Adolf-tér közepén a névadó, II. Gusztáv Adolf ül Streiff névre hallgató, zömök lován. Fején babérkoszorú, jobbjában parancsnoki bot. Az 1796-ban leleplezett szobrot a francia Pierre Hubert l'Archevéque készítette 1763-ban. A talapzaton négy hadvezérének - Lennart Torstenssonnak, Carl Gustaf Wrangelnek, Johan Banérnek és Hans Christopher von Königsmarknak domborművei láthatók. Tobias Sergel - III. Gusztáv udvari szobrásza - kissé túlméretezett hozzájárulását, a Kliónak (Históriának) tollbamondó Axel Oxenstierna kancellárt - 1906-ban helyezték a nagy király lábai elé.

III. Gusztáv nővére, Sofia Albertina hercegnő 1782-ben vette meg Lennart Torstensson hadvezérnek a tér nyugati felén álló palotáját. Az átépítéssel megbízott Erik Palmstedt az épületnek a tér felé eső homlokzatát a szemközti oldalon álló, Carl Fredrik Adelcrantz tervezte régi operaház homlokzatának tükörképére alakította, de a Fredsgatan felőli homlokzatot, és a cifra faragott kaput meghagyta. A palota tetején a hercegnő címerét őrző oroszlánt Tobias Sergel készítette. Az 1795-ben elkészült palota szalonjait Louis Masreliez rendezte be. Az eredmény a későbbi Bernadotte dinasztia sorukra váró trónörököseinek, az Oszkároknak és a leendő XV. Károlynak lakhelyül szolgáló Trónörökös palotája lett. 1907-ben megvásárolta az állam, ma a Külügyminisztérium székel benne.

A Gusztáv Adolf szobra mögötti bankház helyén állt Stockholm első, mai értelemben vett szállodája, az Abraham Rydberg nagykereskedő adományából épített Rydberg szálló (1857). Rendkívül nagy népszerűségnek örvendő bárja volt az egyedüli hely, ahol a vasárnapi mise idején is felszolgáltak. Az 1914-ben lebontott szállóból csak a Millesgården - Carl Milles szoborkertje - márvány bejárata maradt meg.

Amikor a Bollhuset szűknek bizonyult, III. Gusztáv Carl Fredrik Adelcrantzot bízta meg Királyi Színház építésével. Az Operaház helyén álló régi operában gyilkolták meg 1792. március 16-án az opera hagyományát Svédországban meghonosító III. Gusztávot. Ő volt aki olasz és német zeneszerzőket csalogatott Stockholmba, hogy ott svéd költők szövegeire operákat komponáljanak. Az első svéd operaelőadásra 1773. január 18-án került sor az azóta lebontott Bollhusetben - Labdaházban (a Királyi palota és a Nagytemplom között állt). Az opera címe Thetis és Pelée, a zeneszerző az olasz Francesco Uttini, a svéd szöveget Johan Wellander tanácsos írta. Az első operát Gottlieb Nauman Gustav Wasa-ja, majd Joseph Martin Kraus - a svéd Mozart - Aeneas Karthágóban című operája követte. Az 1782-ben felavatott pompás épületet száz évi szolgálat után lebontották.

A homlokzatán négy allegorikus szoboralakkal díszített, neoklasszikus "új" Operaházat - Axel Anderberg műve -1898-ban avatták fel. Fehér márványlépcsők vezetnek a Carl Larsson falfestményeivel díszített előcsarnokba. Az 1100 személyes nézőteret két tonnás csillár világítja meg. A mennyezeten lebegő festett angyalok (Vicki Andrén műve) egyike az opera tervrajzát tartja kezében.

A szünetek alatt az aranyozott tükörszalonban gyűl össze a nézősereg. A ruhatárral szemközti falon híres svéd operaénekesek - Jussi Björling, Nicolai Gedda - között Kristina Nilsson, a falusi kislányból világsztárrá nőtt díva képei. Kristina Nilsson 1884-ben, huszonegy éves korában mutatkozott be Violetta szerepében a párizsi közönségnek. Csodálatosnak mondott hangjával Európa után Amerikát is meghódította. Első férje francia bankár volt, aki miután mindenét elvesztette a tőzsdén, részvénynek képzelte magát, és állandóan fel- és lemászott a kertjükben álló fákról. (Albert nagybátyám szomszédja nadragulyát evett a havason. Attól fogva egész nap a fehér terítőt kapirgálta. Azt mondta, hogy a tavalyi havat választja szét az ideitől).