CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
132. oldal

APÁM MŰFORDÍT

> Apám műfordít. Nagy kedvvel csinálja.
> Visszaszokott németre, franciára.
> Kibogarászgat francúz-nyelvű verset.
> Hűlt szavakat jelenbe átmelenget.

> Ó, régi költők, cirkuszi legények!
> A Nagy Sátorra már mosollyal nézek,
> s Apám-kiásta rejtélyszó-aranyra,
> amely, ha felcseng, most is vár a tapsra.

> Ti is vártatok tapsra és aranyra,
> egymást taszítva elmúlt-pillanatba,
> lefitymálásba, hiú-vágyú-vérbe.
> Volt-van-cirkusztaps, hiszitek, megérte?

> Szép a majdnemmúlt-vén is, mikor szájal,
> fűti versét reklám-erotikával,
> s fenti felhőkre szintén kacsint egyet,
> s fényükre rajzol szentképes szerelmet?

> Őt nem Apám fordítja: francúz, német,
> tömjénhízelgést misztikuma éget,
> elbohóckodik rímmellű leánnyal,
> sóhajt világpolgárok sóhajával...

> Régi költőkre kedvvel ritkán nézek:
> kevés a könnycsepp-csillagos igézet.
> A látó előtt felfeslik magától
> embervilág-emelte cirkuszsátor.

> Régiekből, aki hozzám hasonló:
> utazó költő. Más világba hajló,
> aki tudja mily szomorú a tenger,
> a táj-remény, mely jött és máris ment el,

> angyalszárny-dallam, Éden égi éke,
> szívközelben a Szépség messzesége,
> erek térképe a testben, s a lelken,
> ha álom fut, hogy elmúlást jelentsen,

> aki tudja: az ember sokszor vak ló,
> s kacaj-hamis lesz látszat-útinapló,
> s az a Való remegő pillanatban
> mitől a Szó fél: lefordíthatatlan.

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ