CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
153. oldal

SZOBÁK

> Szobák, kis börtönök vagy elképzelt menedékek!
> Ablakon át a bentre hóláng-csend ráfehérlett,
> majd később sötét párnán álmodott kint a Messze,
> s a csillagtenger-égen volt-Csillagát kereste.
> Ültem a kis szobában, tűnődő önmagamban.
> A bajokon tűnődtem. Az élet az, ha baj van?
> Mikor az öröm tiszta, gondtalan, az nem élet:
> az már ajándék-perce csillagos messzeségnek?
> Kályhánkban kis sziporkák, mormogó fahasábok...
> A résen át a tűznek bús fénylelke világlott,
> a szél befújt, a résen kiszökkent ördög nyelve
> csúfolódón a vágyra, csillagos szerelemre.
> Akkor nem láttam, csak most, menedék önmagamban:
> falak tágulnak, ország otthontalan a bajban,
> s az öröm piros perce, az elmaradt ajándék
> nem jön, és talán nincs is olyan ki erre vár még.
> Szobák, külön-külön, de összefolynak a képek.
> Ó, börtön-valóságok, elképzelt menedékek!
> Ó, te kisbetűs ember, ki is szerethet téged?
> Oly sokszor megtagadtad csillagos messzeséged!

> Én hittem, hogy szeretlek. Ülök a kis szobában.
> Egy gond-lehúzta szívben ma is csillagos vágy van,
> egy hajléktalan szívben, amelyben mégis ének,
> Egyetlen Csillagisten, - szépséges Messzeséged!

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ