CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
9. oldal

SZÉTTÖRT VARÁZSLAT

> Mi igazán fáj: a széttört varázslat,
> amely egész volt, s többé nem lehet.
> Darabkáit a szél sötétbe fújja,
> s visszakoldulja az emlékezet.

> Koldulom én is, de velük mit érek?
> Megperdülnek gerle-búgócsigák
> zöld tornyokon és hangjuk hull a kékre:
> mit ér-mit ér-mondd, mit ér a világ?!

> Tényleg: mit ér? Tudjuk, de nem akarjuk
> tudni: bennünk kismadár-szív remeg,
> ha mérlegén a halál életet mér,
> s hallgatás hallgattat el éneket.

> Árny-kapualjak, csók, ragyog a kristály,
> tavaszba tart nemrég tavasztalan,
> kakaskiáltás piroslik a napban,
> s egy virágnak rózsaszín szárnya van.

> Hiszel a Szépben, hiszed: szinte Isten, -
> de ruháján már sötét pillanat,
> s tűnik a Szép is, e halandó isten,
> létéből végül csak titok marad.

> Ó, nem Anyám fáj! Nem ősök halála!
> Széttört varázslat az, mi egyre fáj,
> s hogy nem vagy sehol, bűvös Égvarázslat,
> Csillagkoronás, Egyetlen Király.

> Nem vagy sehol. Nem eléd térdepel le
> zavart-fejű, butácska semmi-nép,
> míg öntelt-zsebű árulók dícsérik
> enyveskezű kalmárok istenét.

> Mi igazán fáj: a széttört varázslat,
> az álom, mely már születőn halott,
> az ember fáj, mely sohasem volt ember, -
> de fájdalmamról gőggel hallgatok.

> Ám gőgöm is Tiéd, Egyetlen Álom,
> Egyetlen Csillag, utak között az Út!
> Ha távozom: e Földet sohse lássam, -
> zárd be utánam nagy csillagkapud!

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ