CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
127. oldal

KARÁCSONYOK

> Karácsonyfákon, csengő szívtitokban,
> s álomhóban éledő varázs ott van,
> - de ott van-e? Fényét láttam, ha láttam?
> Vagy vágy segített szemnek öncsalásban?

> A Szeretet? Az ünnepig kifáradt,
> de szótfogad. Azt mondja, amit várnak,
> - de azt várják-e? Vagy csupán melenget
> igaz helyett átlátszó illedelmet?

> A Messiások? Sokan hisznek benne,
> hogy eljönnek, bár gyűl a való szennye,
> - de hisznek-e? Vagy legbelül megérzik:
> a hit nem jut el szívig jutó vérig?

> Költő, ha költő, legyint, de kíváncsi.
> Neki muszáj vesékbe belelátni,
> mikor ölelést színlel a Karácsony,
> s vigyor fut át a kandi ördögráncon.

> Ó, Karácsony! Bár gyermeklelkű holdnak
> titkokat súgsz, az üveggömbű holnap
> úgyis széttörik, hull színes szilánkja
> és télsötét néz tavasz- s nyárvirágra!

> Ó, Nincs-Karácsony! Lemondón legyintek,
> amíg más hódol - Apám is - a Nincsnek,
> fenyőillatnak, emlék-lett-Anyámnak:

> elképzelt égbolt piros Csillagának.

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ