CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
15. oldal

JÓZSEF ATTILÁRA

> Ment a nagy költő, s bús elmebeteg,
> egy világban, nála még betegebb.
> Halált ott lelt vonatkerék alatt:
> prófétasorsként szokott pillanat.

> Néhány kedves versének még terem
> hely: eljátszik a gyermek Betlehem,
> - s Költőnk Istenhez kinyújtott keze
> jól látható, árnyék-verssel tele.

> Ám holt költőként mégis szolga csak:
> nem a kegyetlen acél-pillanat
> vitte el Őt, - most halt meg igazán,
> sírt is kifosztó rút rablótanyán.

> Ez utóbbiról mit sem tehetett.
> Nem védekezhet munkás és beteg
> élőn, holtan: elkurvult Gráciák
> dícsérnek látszat-demokráciát.

> Attilánk! Habár sötétlő kezek
> kezelnek múltat, dúlt-emlékeket, -
> egyszer mégis jöhet egy más idő:
> fénylelkű fény, éltető levegő.

> Tényleg jön-e? Nem tudom, csak hiszem.
> Hiszi bolondszép álom szívemen.
> Ha megcsal is e hit-álomhaza,
> a csillagom akkor is Csillaga.

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ