CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
14. oldal

MIÉRT PARANCSOLSZ?

> Mező, hegy, álom, - minden szétszakadt már.
> Kinyílt virág is részekben hull vissza.
> Miért parancsolsz mégis, Egész Álom,
> s csupán nekem, Te, csillagékes-tiszta?

> Van Tisztaság? Van. Szennyez bár a piszkos:
> volt-fogalmakat nem szennyezhet mégsem.
> Bármily kegyetlen vagy is, Való isten, -
> a Jóság ott az Elképzelt szívében.

> Bolond népek az igazat gyalázzák:
> a Bálvány mindig-mindig újraépül.
> Ilyen a Föld. Felzabálja a mérget
> a rút Valóság fekélyes kezéből.

> Miért parancsolsz, - bár parancsod áldott -
> Te, Nincs-Isten, míg a Valóé éles
> tőre újra, s újra lélekszívemben, -
> s nem érdekli, hogy hány sebből is vérzek?

> Miért van az, hogy mégiscsak Te kellesz,
> Képzelt Isten, nekem, s a gúny se bánthat,
> ha látlak, még az érdek-csőcselék sem, -
> ha fénye csillan szépségkoronádnak?

> Miért van az: gyáváknak megbocsátok?
> Talán azért: majdnem mindenki gyáva
> e korban, mely kérkedik szabadsággal,
> de nem más, mint a rabság alvilága.

> Te Isten vagy, habár csak képzeletben, -
> és nem tehet valóvá szív most, itt lenn.
> Bár hullna törten Pokolba a másik, -
> s Te lennél Való, Piros Csillagisten!

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ