CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
110. oldal

ÜNNEPEK MÉLYÉN
(L. Csépányi Katalinnak)

> Végül, sajnos, mit sem tehet az ember,
> bár sakktábláján ezt-azt megtehet -
> a matt előtt. Van úgy: ugrik a lóval,
> s királynője kecsesen integet.

> Ha hirtelen meglát is új világot,
> mit elrejtettek csendes csillagok, -
> elérheti útvesztő végtelenben?
> Élő nem tudja, s hallgat a halott.

> A gondolkodó mindig nagyon távol
> mindenkitől. Nem kell a gondolat!
> A tömeg csak megy, megcsalt múlt-idővel,
> görbült gerincű holnapok alatt.

> Nézzünk az ünnepmélyre, - önmagunknak!
> Nézzük mint szökik tavaszban az ég
> elképzelt kékje vágyott messzeségig,
> amely a szívnek örök messzeség!

> Nézzünk a nyárra, fényjáték-mesékre,
> melyekben zsongás-dús darázsdalok,
> míg az árnyékok arany koronája
> hit-hiteget, csillogtat látszatot!

> Nézzünk az őszre! Álom-háztetőkön
> eső kopog, ónszürkén altató,
> s tűnődjünk el kis lélek-csigaházban:
> mi a való, ha semmi sem való?

> Nézzünk a télre, könnyes gyertyalángra!
> A Nagy Fenyőre, mely nincs, csak szemek
> egy pillanatra elhiszik, szokásból,
> s cseng üveggömbön piros szeretet.

> Csak egy határ van, csengi jel, pirosan,
> és nincs hetedhét, nincsen végtelen.
> Számunkra nincs. Csak büszkén vesztes ének,
> mint végső ének, földi végeken.

> Ünnep mélyén kóborlunk, - önmagunkban,
> s egy igaz múltban, s a szívben, ami fáj, -
> de felettünk mind csendfényű a csillag,
> s miénk egy képzelt hetedhéthatár.

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ