CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
103. oldal

NYUGDÍJASOK

> Nézik a vizet volt hajóskapitányok,
> kormányosok, matrózok - furcsa nép
> hajó nélkül, hullám kicsapta vággyal.
> Álmaikban elsüllyedt messzeség.

> Az új hajósnép öntelt. Hiszi: a Tengert
> érti. Érti-e? Csupán fiatal.
> Egy titkos erő karjait segíti,
> s szívét igézi szirén zengte dal.

> Oly jó volna már Tenger-ölelte béke!
> A volt-hajósok többet sejtenek
> hullám-időkről, haragdús szelekről,
> a testük bármily fáradt és beteg.

> Ha kérdezik is őket erről vagy arról:
> látszat a kérdés, s akármily komoly
> a válasz, hátuk mögött a legyintés,
> s felejtő Nap, Hold vízre ráhajol.

> Mondanám én is, persze, hogy az a Tenger
> Béke, Háború, - nem tenger csupán,
> s hogy szükség volna minden kézfogásra
> innen és túl az Óperencián.

> Mondhatnám én is, s joggal, mivelhogy egykor
> másképpen voltam mégis fiatal:
> meghallgattam szirének dalszavát, de
> nem fogott rajtam az a csalfa dal!

> Ám szívemben a szomorú gőg lemondó
> hajótlan jelenemben: meglehet,
> e Tengert így érdemlik, béke nélkül,
> vízen járó és parti emberek...

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ