CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
120. oldal

BENNED MÁR NEM HISZEK

> Benned már nem hiszek, te télbe tartó,
> Ősz Apóka! Gyümölcstelen az álmod.
> Dió helyett múltba-hullt koppanása
> hallik, s a kék sötétít szilvaráncot.

> Almád? Talán volt. Kerek szemmel édes
> /vagy savanyú/, - mert élni akar az íz,
> az illat, szín. Minden csak élni vágyik,
> s a bolond hinta forgása körbevisz.

> A folyó lent még ezüst halszemekkel
> csillogja csendjét. Egy-egy fán körtefény.
> A házakat nézem, mind emberekké
> válnak, s a terhük mit sem érő remény.

> Ó, Ősz Apó, télbe tartó varázsló,
> benned-magamban többé már nem hiszek!
> Mint hihetnék? Jönnek az ismerősök:
> színlelő eső mossa a szíveket.

> Télbe tartasz, Apó? Hiszel a télben?
> Nem sejted? Tél sincs, csupán bánatok
> vannak volt-hóvilágon, varjúszárnyon.
> Hallgat a Csillag, s én vele hallgatok.

> Bennetek sem hiszek már, egyre kisebb
> kis pontocskák, aprócska semmi-nép.
> Ó, Ősz Apó, madár-siratóének!
> Messzeségen túl van-e Messzeség?

> Van-e Távlat, Időt ígérő Álom?
> Tapint az érzék, majd magára marad.
> Ó, Csillagom, ó, hallgató Királyom!
> Nincs-télen túl, mondd, van még pillanat?

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ