CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
134. oldal

ŐSZI TÜCSKÖK

> A tüskebokrok álomerdeje
> felett az őszben sírt a nyár, zene

> búsongott fakult fűszálak között:
> egy tücsök szólt. Két tücsök. Sok tücsök.

> Jó lett volna épp akkor menni el
> fémhang-lépcsőkön képzelt égbe fel,

> ahol szemét ránknyitja kék erő,
> s az Érthetetlen végre érthető.

> A tüskebokrok álma hallgatott
> és lassan úszott sok csodás halott:

> lila virág - kis semmi földi lét,
> amelyben mégis titok, messzeség,

> növény-anyák pelyhes mag-gyermeke,
> légben elringó égkedvű mese,

> a tegnap-zöld, de most sárgás levél,
> mely télbe tartón még remél, remél...

> A tüskebokrok álomerdején
> síró zenén átszűrődött a fény,

> piros szívhez bújt megrettent madár
> és szólt az őszben tücsökhangú nyár.

> Ó, tüskebokrok álomerdeje!
> Piros szívemnek felsírt száz sebe,

> s oly jó lett volna épp ott menni el
> pokolba le vagy képzelt égbe fel

> és látni azt, mit tőlünk megtagad
> a hús, a vér, s testi csalónk: az agy,

> de bárhogy szólt sok fémhangú tücsök,
> az őszi nyár Semmibe ütközött,

> a tüskebokrok álma hallgatott,
> s elúszott mind a nyár-álmú halott:

> lila virág, kis semmi lét-szirom,
> mégis titkot, csillagot áhítón,

> növény-anyák pelyhes mag-gyermeke,
> volt-ígéret, fakult arcú mese,

> üde levél, mely ernyedt sárga lett,
> fényt és nyarat hiába szeretett.

> Hallgattam, árva tücsök, egymagam,
> csak piros szívem sírt csillagtalan,

> piros szívemhez bújt félénk madár,
> megsejtette, hogy látszat volt a nyár,

> látszat a lét, elképzelt messzeség,
> látszat-csillag csillantott csak mesét,

> s abban hinni balgán hiába már,
> hogy kék erő valahol ránktalál,

> látszat az ősz is, sohsemvolt csoda
> felragyogó gyümölcsös kosara,

> s az Élet is a Látszat peremén:
> őszben síró, tücsökhangú szegény.

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ