CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
112. oldal

ORGONAVIRÁGOK

> Ó, orgonák, kék álmok vagy fehérek!
> Leveletekben tél-keserűséget
> őriztek, ám, táguló tavaszfényben
> virágfürt, zsongón, szépséges szerényen.

> Sok-sok virágfürt, felhőhabos álom,
> futó kékség, te egykor-volt világom!
> Szomorúak már lelkemben a tájak,
> s nem hoz mézcsendet méhzöngés-vasárnap.

> Hozott-e egykor? Vagy csupán becsaptam
> szellőkezek kínálta pillanatban
> magam, míg varázstükör-égmeséket
> meséltem balgán kéknek és fehérnek?

> A szakadéknak, melybe hull a Szépség,
> alján nincs más: rejtelmes félsötét ég,
> virágtalan, és nincs-gyümölcsű nyárban
> őszsírás, téltől megkínzott varázs van?

> Nagy Varázsló! Játszol kékkel, fehérrel,
> kis varázslók szívében piros vérrel,
> álmaikkal, - játszol a sok-sok vággyal,
> virágnappallal, csillagéjszakával...

> Véled: a kis varázsló kisebb Nálad?
> Végtelenben minden nagyság parány csak,
> minden az Idő, a Végtelen foglya:
> nagy csillag is kis hulló csillagocska.

> Orgonabokrok, egykor-volt varázslat!
> Érzem, amit kék, lila, fehér láttat,
> s könnytelen fáj, sajog nyugtalan béke:
> messzeségek sóhajtó Messzesége.

> Könnytelen fáj, mit elvesztett e táj itt,
> s már nem jut el gyönyörű Lázadásig:
> önmagáig. Bús való furcsa foglya,
> ahol a Szépség végzetét zokogja.

> ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

> *

> NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ