CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
131. oldal

NINCS EMBER

> Miért olyan lehangoltak a tárgyak?
> Rézcső vereslik, fuldoklik, s halott
> múlt dereng fel esendő porcelánon,
> s kint szór a hó elégő csillagot.

> Minek mondjam? Nincs ember, aki érti
> a lényeget, mit ért nincs-életem:
> győzelemből legyintő vereség lesz,
> s vereségből - szomorú győzelem.

> Bús visszhang ez: nincs ember, aki érti,
> hogy ember sincs, csak szótár rejteget
> egy fogalmat csontból, húsból, erekből,
> mit összetarthatna a szeretet,

> de nem tart össze. Kis gyermek-halálfej
> mosolyog csak, hogy ijesszen, s talán
> olykor fényt fog higany láz-hallgatása:
> szemtükörben tanácstalan magány.

> Nincs ember, nem is volt. Tündér-tünékeny
> nagy víz remeg, elsötétlik, ragyog.
> Ó, értitek? Csak Nincs húz pillanatból
> ősz hajszálat, újabb pillanatot.

> Körülöttem lehangoltak a tárgyak
> és látszat mind: lényeg, lényegtelen.
> Én sem vagyok, magát-álmodta álom,
> akit körbefog az embertelen.

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ