CÍMLAP | TARTALOMJEGYZÉK | AJÁNLÁS | ELŐSZÓ | ÖNÉLETRAJZ | FÉNYKÉPALBUM | IMPRESSZUM

LELKES MIKLÓS - A SZÉPSÉG CSILLAGA
142. oldal

KÖZNAPI ESTÉK

> Köznapok tükre - belenézni féltem.
> Nem félek már, így, félig messzeségben,
> félig nincs-ben. Házak felett ha kékség:
> tavaszt remegtet múlt-tündérszegénység.
> S emlékezem. Milyen is volt az este
> a gyermekkorban? Lámpafény kereste
> röptét rovarnak. Felnőtt, gyermek fáradt
> szemmel épített csendből csigaházat,
> ha kifeszült fent csillagok hatalma:
> némi békét, - máskor ott volt a hajsza,
> s az volt csak jó amikor jött az este,
> s kanál merült az ízes bablevesbe.
> Nagyanyám főzte a levest, szegénynek
> boldogságot nem hozhattak az évek,
> ha csak mi nem, gyerekek, olykor, rosszak,
> estére ördögöknél szurtosabbak,
> serdülgetők, érdes szavakat váltók,
> sután lengetők sajnálkozó zászlót,
> házimunkára nem mindig serények
> /főleg nekem szól ez, nem az öcsémnek!/.
> Nagyanyám gyakran Isten ujját leste,
> s vágyait belefőzte a levesbe.
> Tán Ő szeretett legjobban, s ma bennem
> fájó érzés: ezt ki nem érdemeltem.
> Az ágyba viszont már árnyak kísértek:
> falra vetülő, ijesztgető lények,
> ág- és levéltitkokból összefontak,
> s jósolgattak álomba kúszó rosszat.

> Anyám mondta: képzelődöm, ne féljek,
> - de sok mindent a gyermek jobban érthet
> vagy érezhet, s ezt talán Ő is tudta,
> gyermekét, persze, mégis nyugtatgatta.
> Köznapi esték... Múlt falán a látszat
> valóvá lett: a sok baljós varázslat.
> Csillagpiros a szívekből kiégett,
> s egy kis ország már egyre bússötétebb.
> Mégis, most is, a Múlt: köznapi esték
> lámpafényében játékos melegség
> és Nagyanyám is látom amint este
> egy kis sót szór a készülő levesbe,
> s bár felettem, felettünk gonosz Árnyak,
> kedves, segítő szava Múlton áthat,
> s ragyog, ragyog bút sötétlő világra
> volt-esték békét kérő glóriája.

ELŐZŐ OLDAL - KÖVETKEZŐ OLDAL

*

NETKÖTET PROGRAM - IRODALMI RÁDIÓ