# 20. A legrégibb magyar perikopás könyvek illusztrációi V. (Bécs–Lőcse)

Gutenberg Jahrbuch (Mainz) 1983. 186–194.

A magyar nyelvű nyomtatott és illusztrált perikopás könyvek első korszakának vizsgálata az 1550–1650 közötti időből e mostani tanulmányban befejezést nyer. A legrégibb kiadás 1550-ből származik, és Kolozsvárott, Erdély legfontosabb városában került kinyomtatásra. Első cikkemben még nem adhattam meg ezt a pontos évszámot,[1] mert e mű akkor csak igen csonkán és címlap nélkül volt ismeretes. Az elmúlt évben azonban sikerült a Bodensee melletti Lindauban, a hajdani birodalmi város könyvtárában (Reichsstadtbibliothek) e nyomtatvány hiánytalan, teljes példányára találnom, amelyik az 1550. évszámot viseli.

Az előző négy cikkben a magyar nyelvű perikopás könyveknek azok az Újszövetséghez készült, kisalakú illusztrációi kerültek megvizsgálásra, amelyek a Heltai[2] és a Hoffhalter-család,[3] Joannes Manlius[4] és a Klöss-család[5] nyomdájában láttak napvilágot. Már csak két csoport maradt ebből vissza a 17. század első feléből: a Bécsben és a Lőcsén készítettek.

A bécsi műhelyek rendkívüli jelentősége Magyarország szempontjából a 16. század második negyedében, utolsó közleményemben[6] már megvilágítást nyert. A bécsi nyomdászok a későbbi időszakokban is számos magyar nyelvű könyvet állítottak elő, amelyek között perikopás könyvek is találhatók. A legrégibb kiadást 1573-ból Münchenben az Egyetemi Könyvtárban sikerült fellelni.

A Lindauban és Münchenben talált két példány is már alátámasztja azt a megfigyelést, hogy az elmúlt évszázadokban magyar nyelven megjelent és mindennapi olvasmánynak szánt művek (imádságoskönyvek, énekeskönyvek stb.) viszonylag sok kiadásban és főleg teljes példányban leginkább csak a Kárpát-medencén kívül maradtak fenn. Az indok kézenfekvő: e könyveket ott, mivel azok számukra érthetetlen nyelven íródtak, egyáltalán nem használták. (Hungarica sunt, non leguntur!) Ezzel szemben ugyanezeknek a nyomtatványoknak példányait Magyarországon szó szerint „szétolvasták”, a sérült köteteket pedig egyszerűen eldobták. Ezért a régi magyar nyelvű kiadványok utáni bibliográfiai „vadászat” sokszor éppen külföldön vezet eredményre!

A Bécsben kiadott magyar nyelvű perikopás könyvek közül továbbra is csak olyan kiadások kerülnek megvizsgálásra, amelyekben a jelenlegi témához tartozó illusztrációk találhatók. Két ilyen kiadás ismeretes, mindkettő 1616-ból való.[7] Habár a címlapok teljesen eltérőek, mégis csak változatról van szó, mert a második kiadásnál egyedül annak első ívét szedték újra. Mivel az illusztrációk kizárólag csak a kötet további részében fordulnak elő, így ez a két bécsi perikopás könyv, ill. illusztrációi együttesen tárgyalható.

Ez a bécsi kiadvány hiányos impresszumot hordoz (Bécs 1616): közreadójának nevét nem közli. Nyomdai kiállításából megállapítható, hogy az Matthäus Formica műhelyéből származik, akinek nyomdája 1615-től 1639-ig működött.[8] Csupán kilenc illusztrációt tartalmaz az Újszövetséghez, amelyek különféle sorozatokhoz tartozik. A fametszetek mérete 43x53 mm (2–9. ábra); egyetlen tér el ettől 62x52 mm-es nagyságával (1. ábra). Minden kép csak egyszer fordul elő a kötetben:

Ábra | A képek rövid leírása | lap
1. | Jézus születésének bejelentése (Annuntiatio) | R1b
2. | Jézus születése | C5a
3. | Jézus körülmetélése | E1b
4. | A három királyok üdvözlik Jézust | E3a
5. | A feltámadt Jézus az őrökkel | I2b
6. | A Szentlélek kiáradása | L2b
7. | A Kálváriahegy | P8a
8. | Simeon karjára veszi a gyermek Jézust | Q6a
9. | Mária látogatása Erzsébetnél | S4b

A pontosabb megfigyelés során rögtön feltűnik, hogy a Golgota-jelenet fametszete (7. ábra) eltér a többi hasonló nagyságú képtől, tehát más sorozatból való. Ez már a keretezés alapján is megállapítható: a keret itt nem egy, hanem két vonalból áll.

A bécsi képek nemcsak méretüknél fogva nagyobbak, de művészi színvonaluk is magasabb a Magyarországon használtaknál. Ikonográfiailag nézve a kompozíció szemmel láthatóan fiatalabb. A reformáció következményeként a tanítványok már nem hordanak glóriát, ami Máriánál és Erzsébetnél még látható. A Kálvária-hegy képe (7. ábra) itt is elüt a többi héttől. Mária és János lemezalakú glóriát hord, eltérően a többi fametszet dicsfényétől, amely sugárnyalábokból áll. Ezeknek az ismertető jegyeknek figyelembevételével árnyalt megkülönböztetés tehető a fametszetsorozaton belül. A feltámadt Krisztust ábrázoló képen Krisztus dicsfénye (5. ábra) eltér a többitől: a glória közvetlenül a fejnél üres mezőben helyezkedik el, a hosszabb sugarak csak bizonyos távolságra kezdődnek.

A magyar perikopás könyvek illusztrációinak elemzésekor tehát megállapítható, hogy ezek a Bécsben előállított kiadások a Magyarországon nyomtatott példányoktól fametszeteik tekintetében is erősen eltérnek.

* * *

Az utolsó magyarországi nyomda a 17. század első feléből, amelyik perikopás könyvekhez kisméretű, az Újszövetséghez készített fametszetes illusztrációkat alkalmazott, a Brewer-családé volt Lőcsén. Ez a műhely 1625–1739 között működött,[9] és mintegy 1670-ig a legtermékenyebb magyarországi műhelyek közé tartozott. Ellenlábasai két másik, közeli, jelentős városban Bártfán és Kassán dolgoztak. Lőcse akkor igen fontos keresekedelmi- és közlekedési központnak számított Észak-Magyarországon, ahol a városokban németajkú polgárság élt túlsúlyban, akárcsak itt.

Ezek a nyomdák természetesen magyar nyelven is jelentettek meg műveket. Így magyar nyelvű perikopás könyvek nemcsak Bártfán,[10] hanem Lőcsén is kinyomtatásra kerültek. A ma ismert első kiadás ezek közül a Laurenz Brewer műhelyéből 1634-ből származik.[11] Időrendben a következő perikopás könyv Lőcsén 1642-ben készült. A fentiekben előadottak után aligha csodálkozik e cikk olvasója azon, hogy az eddig ismert, egyetlen példányt a lőcsei kiadásból nem a Kárpát-medencében, hanem Augsburgban a városi könyvtárban (Staats- und Stadtbibliothek) őrzik.

Mindkét kiadásban kisméretű fametszetek találhatók, amelyek az Újszövetség illusztrálására szolgáltak. Közülük 48 (10–38, 40–58. ábra) a korábbi kiadásban található, de valamennyi megismétlése után a később megjelentben kibővült a sorozat a 49. fametszettel (39. ábra). Habár az összes kép egyetlen sorozatot alkot, méretük nem egészen egységes: magasságuk 25 és 29, szélességük pedig 28 és 33 mm között ingadozik. A képek a két különböző kiadásban a következő helyeken találhatók:

ábra | a képek rövid leírása | 1634 | 1642
10. | A jeruzsálemi bevonulás | A3a | A3a, I8a
11. | Jövendölés a végítéletről | A6a, Z6b | A6a, Aa6b
12. | Keresztelő János tanítványait küldi a börtönből Jézushoz | A8b | A8b
13. | Keresztelő János megkereszteli Jézust | B3a | B3a
14. | A pásztorok köszöntik Jézust | B5b | B5b
15. | Simeon karjára veszi a gyermek Jézust | C6a | C6a
16. | Jézus körülmetélése | D1b | D1b
17. | A három királyok köszöntik Jézust | D3b | D3b
18. | A tizenkét éves Jézus a templomban | D6b | D6b
19. | A kánai menyegző | E2a | Eza
20. | A bélpoklos gyógyítása | E4b | E4b
21. | Jézus alszik a viharban | E7b | E7b
22. | Példabeszéd a konkolyról a búzában | F2a | F2a
23. | A szőlőmunkások felfogadása | F5b | F5b
24. | Példabeszéd a magvetőről | G1b | G1b
25. | Jézus tanítja tanítványait | G5b, O7b | G5b, N4b
26. | Jézus megkísértése a pusztában | G8b | G8b
27. | Jézus és a kánai asszony | H3b | H3b
28. | A néma megszállott meggyógyítása | H6a | H6a
29. | Az első kenyérszaporítás | I1b, S5b | I1b, S5a
30. | A tömeg meg akarja kövezni Jézust a templomban | I5a | I5a
31. | A feltámadt Jézus az őrökkel | I8a, L5b | L5b
32. | A hitetlen Tamás | M7a | M7a
33. | A jó pásztor | N2a | N2a
34. | Jézus megdicsőülése | N4b, O2a | O2a
35. | Jézus három tanítványt oktat | N6a | N7a
36. | Jézus mennybemenetele | O5a | O5a
37. | Példabeszéd az elszáradt fügefáról | S3a, X3b | O7b, S3a, Y3b
38. | A Szentlélek kiáradása | P2a | P2a
39. | Példabeszéd a juhakol ajtajáról | – | P6b
40. | Jézus és Nikodemus | Q1a | Q1a
41. | A gazdag ember és a szegény Lázár | Q5a | Q5a
42. | Példabeszéd a királyi menyegzőről | Q8a, X8b | Q8a, Y8b
43. | Az elveszett bárány | R2b | R2b
44. | A felebarátok elítéléséről | R5b | R5a
45. | A csodálatos halfogás | R8a | R8a
46. | Az adógaras | S7b, Z1b | S7b, Aa1a
47. | A gazdag ember és az intézője | T3a, Y6a | T3a, Z6b
48. | A kufárok kiűzése a templomból | T5a | T6a
49. | A farizeus és a vámszedő | V1a | V1a
50. | A süketnéma meggyógyítása | V3a | V3a
51. | Az irgalmas szamaritánus | V5b | V5b
52. | Jézus és a tíz bélpoklos | W1a | X1a
53. | Nem lehet egyszerre két úrnak szolgálni | W4a | X3b
54. | Jézus Naimban | W7a | X7a
55. | A vízkóros meggyógyítása | X1a | Y1a
56. | A gyógyult béna viszi az ágyát | X6a | Y6a
57. | A kafarnaumi százados | Y3b | Z3b
58. | Jairus lányának feltámasztása | Z4a | Aa4a

A lőcsei 25–29x28–33 mm-es fametszetek tehát valamivel nagyobbak mint az előző négy tanulmányomban ismertetettek,[12] de Hans Sebald Behamnak az Újszövetséghez készített, nagy sorozat illusztrációinak[13] itt is egyértelműen felismerhető a hatása. Részletekbe menő elemzés nélkül is könnyen összeállítható a Brewer- és Beham-féle fametszetek konkordanciája:

Ábrák | Brewertől | 10 | 11 | 12 | 13
| Geisbergtől | 77 | 142 | 46 | 12 stb.

Ahogy a lőcsei nyomda egyéb fametszetes illusztrációit idegen városból szerezte be, úgy ezzel a sorozattal is minden bizonnyal így történt. Ez a megállapítás egyrészt a jellegzetes stílusbeli jegyekkel, másrészt a fadúcok elhasználtságával meggyőzően bizonyítható. A fametszetek vonalvezetése igen jellegzetes módon kimunkált: tehát az illusztrációk egyetlen kéztől származnak. A dúcok metszője persze aligha volt művész, mert a figurák gyakran meglehetősen szerencsétlenül néznek ki. Ettől a kéztől származó további képek ezideig nem kerültek elő a Brewer-család nyomdatermékei közül.

A valószinűleg erősen megviselt, alighanem régi fadúcok javítása igen primitív módon történt: a sokat használt és ezáltal megrepedezett fatömböcskéket egyszerűen átszögelték. Ez igen jól megfigyelhető a levonatokban, mert a szögek helye fekete pont által világosan felismerhető. Az egyes képeken ezekből akár négy is található, amelyek gyakran a teljes kompozíciót megzavarhatják. A nyilvánvalóan szükséges megerősítésnek ezt a szinte brutális fajtáját egészen kíméletlenül hajtották végre. Különösen azokon a helyeken, ahol a szögnyomok nem éppen az üres mezőben láthatók, a kissé kiemelkedő szögek az illusztráción – a környezetben lévő vonalak elhalványodása miatt – rendkívül feltűnőek.[14]

Ez a fametszetsorozat egyedül Lőcséről és ott is egyedül a magyar perikopás könyv említett kiadásaiból ismeretes. Közülük az egyik kép (23. ábra) azért még egyszer előfordul az 1710. év táján a „Cisio”-ban, a Brewer kiadó magyar nyelvű öröknaptárában,[15] éspedig az ősznek időközben alighanem elpusztult jelképe helyén.

Összefoglalásképpen megállapítható, hogy az Újszövetséghez készített Beham-féle, nagy sorozat illusztrációit a 16. század közepétől a 17. század középéig Magyarországon öt műhelyben is felhasználták. Ezek az egyéb országokban is igen elterjedt képek alkalmasak voltak a perikopás könyvek illusztrálására, mivel azok szövege kizárólag az Újszövetségből származik. A Magyarországon használt mind az öt sorozat igen nagy valószínűséggel külföldön készült, de a mai napig nem tudható pontosan hol. E tanulmányok publikálása talán hozzásegít ahhoz, hogy eredetük nyomára lehessen jutni.

[1] Gutenberg Jahrbuch 1979. 283.

[2] Gutenberg Jahrbuch 1979. 283–290.

[3] Gutenberg Jahrbuch 1980. 246–257.

[4] Gutenberg Jahrbuch 1981. 229–233.

[5] Gutenberg Jahrbuch 1982. 236–240.

[6] Gutenberg Jahrbuch 1982. 236.

[7] RMNy 1102, 1145. sz.

[8] Lang, Helmut W.: Die Buchdrucker des 15. bis 17. Jahrhunderts in Österreich. Baden-Baden 1972. 58.

[9] Gutenberg Jahrbuch 1927. 91–95.

[10] Gutenberg Jahrbuch 1982. 236–240.

[11] RMNy 1591. sz.

[12] Heltai 23x26, Hoffhalter 27x27, Manlius 27x27 és Klöss 24–25x29 mm.

[13] Geisberg, Max: Die deutsche Buchillustration in der ersten Hälfte des 16. Jahrhunderts. 2. Folge, 9. Heft. München 1932. 907–1139. sz.

[14] Így pl. a 12. ábra felső részében a sarkoknál.

[15] Az Országos Széchényi Könyvtár Évkönyve 1974–1975. 345.