# Utasi Hajnalka - "Szentjános bogár"

"1956. október 23."

> > > Ott pulzál az égbolton,
> > > Vérvörösen izzik,
> > > Feszülten tekint rá a Nagytemplom torony.*
> > > Mit idéz ez a nap?
> > > Sokaknak egyszerű évszám.
> > > Nemzeti ünnep írja a naptár.
> > > Egy nap, mikor a munka áll.
> > > Ébredj fel! A közömbösség Hozzád, mint utódhoz nem méltó!

> > > Emlékeznem, emlékeztetnem kell,
> > > Ma és holnap is, nemcsak októberben, hanem
> > > A történelem emberöltőjén túl is.
> > > Hajszol az igyekezet,
> > > Életre kelnek soraim, bár nem hallhattam a
> > > Nemzet harsonáinak csodás-hívó szavát,
> > > Nem érezhettem a szabadság iránti vágy
> > > Roppant súlyát és hatalmát.

> > > Ércesen hasítja tollam a papírt,
> > > Tankok csikorognak előttem,
> > > Romba dönti a hazafi szívét, s
> > > Omlasztja a stabil falakat.
> > > Akár a régi filmfelvételen
> > > Kúszik előttem a felirat: RUSZKIK HAZA!
> > > Gondolkoztam, mit jelent, de kimondani
> > > Időszerűsége miatt még ma sem merem!

> > > Amikor '56-ra gondolok olyan, mintha
> > > Izzó parazsat nyomtak volna tenyerembe, és
> > > Szorítanom kellene.
> > > Én szorítom, tartom, pedig fáj!
> > > Nagyon fáj!!
> > > Csodálom az egész és elválaszthatatlan akaratot,
> > > Az egymásba karolt értelmiségit, szakmunkást, munkást,
> > > Gyermeket, fiatalt, középkorút és idős embert.

> > > Ki fegyvert, ki írószerszámot fogott,
> > > Tankokkal néztek farkasszemet,
> > > Dávid és Góliát harca volt ez,
> > > Csak Góliát súlyánál fogva felülkerekedett!
> > > Ártatlanok haltak méltósággal Országunkért,
> > > Bátorságukért, Értünk fiatalokért,
> > > Önként, dicsfénytől nem övezve,
> > > Titkolt könnyek között eltemetve.

> > > Itt állok, és vacogtat a gondolat.
> > > Meleg gyertyafaggyú csorog jéghideg kezemre,
> > > Bennem feltámadtatok Hősök,
> > > Magyarország szerelmes-halott Gyermekei!
> > > Gyászom oltalmazó tisztelet, és
> > > Köszönet az összefogásért, az önfeláldozásért,
> > > A szabadságért, a merszért, a tettért, amely
> > > Nemes tulajdonságoktól magyar, a magyar!

> > > Hiszem, hogy a „lyukas” zászlót már
> > > Nem foltozhatja be
> > > A történelem sötét fordulata!
> > > Örökké fenn és szívünkben:
> > > Dobog, dobog, dobog!
> > > Lobog, lobog, lobog!

> > > Ott pulzál az égbolton,
> > > Vérvörösen izzik,
> > > Feszülten tekint rá a Nagytemplom torony.*
> > > Mit idéz ez a nap?
> > > Sokaknak egyszerű évszám.
> > > Nemzeti ünnep írja a naptár.
> > > Egy nap, mikor a munka áll.
> > > Ébredj fel! A közömbösség Hozzád, mint utódhoz nem méltó!

> > > * Szülővárosomban, Jászberényben, a Nagytemplom tornyát „kilőtte” egy orosz tank

> > > VISSZA A TARTALOMJEGYZÉKHEZ