Német Ákos

Lovass Anita

színdarab

1994

szereplők:
Csík 	taxisofőr	
Lovass Anita	maníkűrösnő, aki operaénekes akar lenni	
Fruzsina és Kitty	ápolónők	
Lovass Zsolt	Anita apja, orvos	
Kati	énektanár	
di Rosa 	kereskedő	
Saturnio		
egy hotelrecepciós, egy házfelügyelő, egy énektanár, rokonok	

helyszín: Lovassné előszobája, Lovass-lakás szobája, Csík-lakás szobája, szállodai szoba, utca, szállodai recepció, egy kórház alagsora, egy padlás

I. FELVONÁS
1.
(Lovassné előszobája)
(a család fagyos arccal némán ül)
ELSŐ ROKON	Micsoda gyász! Csak a ravatal hiányzik! Látom, megrendezi előre a saját temetését.
MÁSODIK ROKON	Pleine parade... jámbor csalás. Haldoklik az öregasszony.
ELSŐ ROKON	Mindannyiunkat iderendelt... mielőtt vendégül látja őt mors imperator.
MÁSODIK ROKON	Ki az, aki sír? Kit látnak szemeim?
ELSŐ ROKON	Derék lány. Nem szidja, nem hibáztatja, nem gyűlöli, nem méltánytalan vele, csak a vesztét lesi. Ezt még én is tudom, mert eszem ugyan nincs...
MÁSODIK ROKON	...de a tudásod végtelen.
ELSŐ ROKON	Anita, Anita, ne siess úgy! Nem is üdvözlöd öreg rokonaidat? Hogy van a taxisofőr?
MÁSODIK ROKON	Biztos lehetsz benne, hogy sose szeretett úgy téged senki, mint ő.
ELSŐ ROKON	Kivéve minket.
MÁSODIK ROKON	És a nagyanyját, persze...
ANITA	Mindenkit idehív, hogy elmondja az akaratát, aztán senkit nem enged be magához. Gonosz dolog.
MÁSODIK ROKON	In effigie elítéljük, in concreto nem szólunk, és felmentjük in nomine Dei.
(Anita el)
ELSŐ ROKON	Elrejtette az értékeit.
MÁSODIK ROKON	Még él. Most kéne megtalálni.
ELSŐ ROKON	Az Anita se tudja, hol keresse... Hol lehet a titkos fiók, igaz? Dehát finita la  commedia, mi is itt vagyunk.
(ketten a zongoránál)
ÉNEKTANÁR	(kijön bentről) Nekem adta a zongorát. Elvitetem most mindjárt. Az öreg művésznőnek úgyse kell, és itt se tűr meg több énekórát.
ANITA	Odaadta magának? Odaadta egy idegennek? Most odabenn?
ÉNEKTANÁR	Gyönyörű darab.
ANITA	A lakására viteti?
ÉNEKTANÁR	Szebb, mint egy nő. Hogy hová? Ugyan hová...
ANITA	A lakására? Oda járjak énekórára ezután?
ÉNEKTANÁR	Bocsásson meg, nem figyeltem. (az ujjait tornáztatja)
ANITA	Ma este, vagy holnap este?
ÉNEKTANÁR	Máshol akartam mondani... Most meg fog gyűlölni engem, de én nem bírom tovább tanítani magát. Képtelen vagyok. Ha maga énekel akkor olyan reménytelenül keveredik benne össze a tehetség az erőlködéssel, mintha valaki felkavarja a kávéban a cukrot. Hagyja abba, higgyen nekem.
ANITA	Ezt most nem mondja komolyan...
ÉNEKTANÁR	A legkomolyabban mondom. Számoljon le ezzel az ábránddal. Tudom, hogy ez nem valami szép, és most nyilván haragszik... (az ujjait tornáztatja)
ANITA	Maga megőrült. Be van rúgva. Hogy mer így beszélni?
ÉNEKTANÁR	Ha a jóérzésemet a zsebemben tartanám, ezt most nem mondtam volna. Most telefonálnom kell. Sajnálom magát.
ANITA	Ezt még meg fogja keserülni. Méghogy zongorista! Falusi tahó!
(ketten)
ELSŐ ROKON	Nézd meg az alsó fiókban.
MÁSODIK ROKON	Az alsó fiókban már néztem - nincs.
ELSŐ ROKON	Akkor a szekrényben.
MÁSODIK ROKON	A szekrényben sincs. Ellenben van itt valami ruha.
ELSŐ ROKON	Milyen ruha?
MÁSODIK ROKON	Barna ruha, a szegélye csipke.
ELSŐ ROKON	Az a gazember fia vitt el magával mindent! Igyekezz... a hugunk haldoklik odaát, te meg egy csipkével piszmogsz. Úgyis ferde szemmel néznek ránk ebben a házban.
MÁSODIK ROKON	(megvetőleg) Manapság már mindenki mindenkin ítélkezik.
(ketten)
ANITA	Hol voltál, amikor szükségem lett volna rád?
CSÍK	(be) Baj van?
ANITA	Valamit mondanom kell neked. Azt akarom, hogy tudd. Az énektanár, aki zongorán kísér, a szoknyám alá nyúlt.
CSÍK	Hülyéskedsz?
ANITA	Az előbb. A zongoránál ültünk, a nagymama szobája előtt, csak egy ajtóra az összes rokontól.
CSÍK	Nem hiszem el.
ANITA	Én is alig tudom elhinni. Még most is reszketek.
CSÍK	A piszkos szentfazék. Megölöm. De mit csinált?
ANITA	Egyszerűen benyúlt a szoknyám alá.
CSÍK	És te?
ANITA	Egészen megdermedtem. Fogalmam sem volt, mit csináljak. És ezt csinálta tegnap is. És a múlt héten. Gyűlölöm.
CSÍK	És mért nem szóltál eddig?
ANITA	Féltem.
(ketten el)
(ketten beóvakodnak)
SATURNIO	Dehát hol lehetnek? Vagy már mindenki elment? Kabátok a fogason...
KATI	Ha ezekre a lányokra gondolok, akik ilyen szörnyen meg akarnak tanulni énekelni, mindig az anyám jut eszembe; egyik vidéki operakar a másik után, otthon meg minden olyan volt, mint egy nagyra nőtt babaház. Minek hurcoltál ide, Saturnio?
SATURNIO	Egy halottnak is elfogyna a türelme ettől a károgástól.
KATI	Semmi közünk már egymáshoz, igaz?
SATURNIO	Az ördög bírjon ki téged, végül is nem vagyunk mi összekötve.
KATI	Nem kiabálok! Te önző, te gazember. Hát adósságot csináltál megint? Hát pénz kell? Majd eladok valamit. Majd anyámtól kérek.
SATURNIO	Ugyan, nevetséges vagy. Csak azért hívtalak, hogy nézd meg, amit venni akarok. Egy vagyont fogok rajta keresni.
KATI	Pénzt akarsz? Csak szólj, mit akarsz...
SATURNIO	Megfojtasz a szereteteddel. Levegőt se engedsz vennem. Szörnyű! Megfulladok!
KATI	Az Istenért... hagyd abba. Nem bírom tovább.
SATURNIO	Talán bent vannak... Benézek a szellőzőn. (Felmászik a függönyön, hogy belásson). Megölsz ezzel az örökös ajnározásoddal! Elegem van! Elég volt! Elég! (A magasból) Nem bírom! Meghalok melletted! Úristen, hát a börtön se rosszabb!... Na nézd, mind odaát vannak. Hát mi van itt, szeánsz? (A függöny Saturnioval leszakad.) ...Sírni tudnék. (A függönybe temeti az arcát. Majdnem kifújja az orrát, de észbe kap)
KITTY	(Be, át akar menni. Döbbenten látja, amint Saturnio arca kibukkan a függönyből. Óvatosan) Maga mit csinál itt?
SATURNIO	A zongoráért jöttem.
KITTY	(döbbenten) Bocsánat, hogy zavartam. (kihátrál)
(hárman)
ÉNEKTANÁR	(ingerülten be) A zongora el van adva!
SATURNIO	Ki adta el?
ÉNEKTANÁR	Az idős hölgy.
SATURNIO	Az idős hölgy nincs magánál. És különben sem adhatta el, ha én már megvettem.
ÉNEKTANÁR	Kitől vette volna meg, mondja?
SATURNIO	(diadalmasan) A fiától.
ÉNEKTANÁR	A fia, az egy gazember.
SATURNIO	Attól még eladhatta a zongorát.
ÉNEKTANÁR	Valóságos romhalmaz, megnézni se érdemes. Olyan a hangja, hogy kínszenvedés hallani.
SATURNIO	Nincs hallásom, kibírom.
ÉNEKTANÁR	A kottatartó letörött.
SATURNIO	Nem ismerem a kottát.
ÉNEKTANÁR	Akkor hogy fog rajta zongorázni?
SATURNIO	Én egyáltalán nem tudok zongorázni.
ÉNEKTANÁR	Ne bosszantson, minek akkor magának zongora?
SATURNIO	Én tűzifának fogom felhasználni.
ÉNEKTANÁR	Tiszta sor. Mindjárt gondoltam.
SATURNIO	Hát akkor?
ÉNEKTANÁR	A zongora az enyém! A szobát bezárom, a kulcsot lenyelem. Tessék. Most mondjon valamit.
SATURNIO	Ezt még megkeserüli maga is, meg a vénasszony is.
ÉNEKTANÁR	(diadalmasan) A halálán van.
SATURNIO	Megölöm, mielőtt meghal. (dühödten el)
KATI	Maga is egy vagyont akar keresni?
ÉNEKTANÁR	Én álmodtam erről a zongoráról. Operát írok rajta. Többé nem tanítok éneket.
KATI	Hát ez a lány magához is jár énekelni? (elsiet Saturnio után)
ÉNEKTANÁR	Ez a lány a fél városban énekelni tanul. És ezt mindenkinek elmeséli. Csak nem maga is tanítja? (az ujjait tornáztatja)
(ketten)
CSÍK	(be) Magát keresem.
ÉNEKTANÁR	A szállítókat várom.
CSÍK	Nem tőlük vagyok.
ÉNEKTANÁR	Szóval nem tőlük van? Mit is mondott, mért jött? És mért van magánál kalapács?
CSÍK	Én kalapáccsal szoktam kifejteni a véleményemet.
ÉNEKTANÁR	Mit akar? És ki maga egyáltalán?
CSÍK	Te nem ismersz engem, de én téged annál jobban, rohadt kéjenc.
(Elkapja az énektanár kezét, és ráüt a kalapáccsal. Az énektanár felkiált, és összegörnyed fájdalmában. Csík elégedetten szívja az orrát)
CSÍK	Tessék, most mehetsz zongorázni.
(hárman)
(Csík a háta mögé rejti a kalapácsot)
KITTY	(be, párnát ráz ki az ablakon) ) Hát maga? Még mindig a zongorahangolót várja, vagy kicsodát?
ÉNEKTANÁR	(Nem tud válaszolni a fájdalomtól, kapkod levegő után)
KITTY	Üldögéljen csak nyugodtan, itt nem zavar senkit. Feltéve, ha csendben van. Nehogy nekem nekiálljon beénekelni, vagy lármázni. Beszélgessenek csendben, beteg van a háznál. Szerbusz, Csík.
ÉNEKTANÁR	Ez az ember...
KITTY	A Csíkra gondol? (Csíknak, gyanakodva) Mondd, mit szorongatsz a hátad mögött? Jaj, már megint virág? Ide? Megbolondultál?
CSÍK	Kitty! Én...
KITTY	Nem, és nem! Hallgass! És azonnal dobd ki odakinn.
(Csík kihátrál)
ÉNEKTANÁR	Ez az ember...
KITTY	Jóisten, mit csinált a kezével? Rátette a zongorát? Jöjjön, bekötözöm.
(ketten el)
(ketten be)
SATURNIO	Itt nyugodtan beszélhetünk.
ANITA	De én nem akarok veled beszélni...
SATURNIO	Tudom, miért haragszol rám. Mert nálunk a múltkor megcsókoltál.
ANITA	Hazudsz. Még csak a kezedet se fogtam meg soha.
SATURNIO	Nálunk, két hete. Schubertet énekeltem veled.
ANITA	Nem emlékszem, semmire sem emlékszem. És meg se csókoltalak, csak megöleltelek. Egy testvéri ölelés volt...
SATURNIO	Én máshogy emlékszem...
ANITA	Hallgass!
(ketten el)
(ketten a szekrényajtóban)
I. ROKON	Csak csodálkozom.
II. ROKON	Mert naiv vagy. Én már semmin sem csodálkozom. Itt állunk kifosztva, és te nevetsz?
I. ROKON	Nem hiszek a szememnek...
II. ROKON	Te nevetsz?
(ketten be)
KITTY	Hogy lehettél ilyen állat?
CSÍK	Hozzányúlt az Anitához.
KITTY	Hülye vagy? Sose tenné! És akkor is ! Ha nem vagyok éppen itt, mint ápolónő? Ha kijön az orvos, és rendőrt hív?
CSÍK	Mit bánom én!... Mi van vele?
KITTY	Bekötöztem. Várja az orvost odabenn. Jobb, ha eltűnsz. Vagy még büszke is vagy?
CSÍK	Csak téged akartalak látni!
KITTY	Tűnj el!
CSÍK	Itt vagy ma éjszaka?
KITTY	Na hagyjuk ezt! Mondtam: sose maradok itt éjszakára. Csak addig várok, míg elmegy az ügyvéd, és megjön az orvos. Téged meg az Anita vár odabenn.
CSÍK	Dehát a múltkor...
KITTY	A múltkor, az egy tévedés volt.
CSÍK	Tévedjünk megint.
KITTY	Persze. Aztán két hétig erre se nézel!
CSÍK	Ha tudnád, mennyire hiányoztál...
KITTY	(nevet) Na, persze.
CSÍK	Megőrültél? Csak rád gondolok!
KITTY	Tiszta sor. Most jön az, hogy nem tudsz nélkülem élni. Utána esküdözés.
CSÍK	De komolyan. Egész nap te jársz a fejemben.
KITTY	Most az eskü...
CSÍK	Hát én el is hallgathatok.
KITTY	(Nem azonnal, gúnyosan)  Te, és az Anita...
CSÍK	Igen?
KITTY	Csak gondolkodom.
CSÍK	Min gondolkodsz?
KITTY	Hát, hogy te és az Anita... Mindig szaladsz vissza hozzá? Ilyen nagy a szerelem?
CSÍK	Ugyan már! Gyakran már rá se nézek.
KITTY	Miattam?
CSÍK	Mondd... Nem lát minket senki?
KITTY	De gyáva vagy! (nevet) De gyáva!
(csókolóznak)
(ketten)
I. ROKON	Látod? Látod?
II. ROKON	Undorító.
I. ROKON	Közben a szemünket kilopják. Semmi se maradt.
II. ROKON	Mindenki úgy jár ide, mint a vurstliba.
I. ROKON	Az semmi. De közben még a szemünket is kilopják.
II. ROKON	Hívjunk rendőrt?
(hárman)
ANITA	(undorral) Te szemét, te piszkos gazember.
CSÍK	Tessék, ez az én egész regényes életrajzom. Most már nincs titkom... Mindenki jól hall minket?
KITTY	Fogd már be. Jézus-Mária, mindjárt bejön mindenki. De kínos...
CSÍK	Ha csitítod, csak rosszabb. Papírzsebkendő?
ANITA	És éppen vele? Hiszen mindenkivel lefekszik.
KITTY	Kis hülye. Már régen el kellett volna mondanom.
ANITA	(hidegen) Vigyázz a szádra.
KITTY	Persze, most mindenki rám haragszik. Most én vagyok a szemét?... (hisztérikusan) És ne merjél még egyszer lekurvázni! Azt teszem, amit akarok, világos? (Bevágja maga mögött az ajtót)
(ketten)
ANITA	Te is elmehetsz.
CSÍK	(gúnyosan) Dehát ne bolonduljon meg az ember? Az utcán zene, fent regényesen vörös az ég, mintha valami vér fröccsent volna fel, vagy körömlakk.
ANITA	Nem tudok rád nézni.
CSÍK	Hát akkor... majd eltakarom az arcom. (csend)
ANITA	Csík, de hiszen én terhes vagyok!
CSÍK	Hát ezt te akartad.
ANITA	Úristen, ez egy álom.
CSÍK	Ettől féltem. Nem így kellett volna. Kínos...
ANITA	A Kitty miatt? De hát ki ez?
CSÍK	De én már nem akarok veled élni.
ANITA	Hát el bírtál hagyni? Igen? Hogy esküdöztél! Hogy hízelegtél!... Emlékszel, miket ígértél?
CSÍK	(önkéntelenül elmosolyodik) Jaj, de rég volt.
(ketten, odakinn)
(Csík vesződik a beragadt nadrágcipzárral, amit nem tud felhúzni)
KITTY	El akarok menni.
CSÍK	A kisasszony műsora...
KITTY	Most rám haragszik... Persze, nem rád. Engem ne merjen... Be kéne menni a kabátomért.
CSÍK	A szentségit! (kínlódik)
KITTY	Mi van, beakadt? (gúnyosan nevet) Talán az inged... Nem akarod kihozni a kabátomat? És az esernyőm is benn van...
CSÍK	Pont én?
(ketten el)
(odabenn, ketten, majd hárman) )
ANITA	Világos, mindenki engem sajnál, és szánakozik, és picsog, mindenki rólam beszél. De tudom én, térden fog még csúszni, a lábamat fogja csókolgatni, a rohadt kis senki, féreg, mocsok! Térden fog csúszni, hogy újra lásson.
FRUZSINA	(kijön bentről) Fogadott unokának tekint. De miért hívott ide? Semmit sem értek.
ANITA	Pusztuljon el, vesszen meg, egye ki a rák a lelkét, folyjon ki a szeme, tűnjön a pokolba, sose lássam, hacsak azért nem, hogy a szemébe köpjek. (falhoz vágja a poharát)
FRUZSINA	Amúgy... itt végeztetek? Ügyvéd is volt?
ANITA	Volt, de elment.
FRUZSINA	Azt tudod, hogy odabenn egy bekötözött kezű ember fekszik a kanapén, és káromkodik? Senki sem ismeri... Legalábbis azelőtt, míg én voltam az ápolónője, nem feküdtek idegenek a kanapén... (zavartan) Amúgy, te hogy tudod, rám nem hagyott semmit?
ANITA	Nincs végrendelet.
(Csík visszajön)
CSÍK	Szépen összejöttetek. (zavarában) Ez volt az én poharam? Nem, talán ez a másik...
ANITA	Itt a gyűrűd, nesze. Valakire majd csak jó lesz, nem? Most már akkor törvényes a válás.
FRUZSINA	Ajjaj.
CSÍK	Tartsd meg, úgyis te fizetted.
ANITA	Anyádba a gyűrűddel.
CSÍK	Úgy beszélsz, mint egy kocsis.
ANITA	Neked ezzel most már semmi dolgod.
CSÍK	Nekem a taxira kellett letennem a pénzt. Úgyhogy a gyűrűk a tieid.
ANITA	Miért jöttél vissza?
HÁZFELÜGYELŐ	Kislányok... (jönne befelé)
FRUZSINA	(sikít) Ne jöjjön be, ne jöjjön be! (nyomja az ajtót) Be van rúgva? Mit bámul?
HÁZFELÜGYELŐ	Dehát a fiatalember is bement... Én vagyok a házfelügyelő, és...
FRUZSINA	Ne csinálja már.
(ketten nyomják az ajtót)
HÁZFELÜGYELŐ	Üvegcsörömpölést hallottam, és kiabálást. Egy fájdalmas kiáltást...
FRUZSINA	Tisztára berúgott. “Üvegcsörömpölés!” Mért nem kínai harangjáték?
CSÍK	Mert most talán meghallgatsz. Vagy most is csak magadra tudsz figyelni? ... Sose szerettelek.
ANITA	De jó ezt tudni.
HÁZFELÜGYELŐ	Ne tessék viccelődni, én... Ki maga egyáltalán? És mit csinálnak itt, hogy nem lehet bemenni?
FRUZSINA	Várjuk a villamost, hülye. Ne csinálja már, mert úgy fejbeverem... (végre kicsukja)
CSÍK	Azért dolgoztam éjszaka, hogy látnom se kelljen téged. Nem tűnt fel, hogy alig találkozunk? Nem tűnt fel semmi?
ANITA	(utánozza) Nem tűnt fel, hogy alig találkozunk? Nem tűnt fel semmi?
HÁZFELÜGYELŐ	(hangja kintről) Az egész ház rám van bízva...!
CSÍK	Te csak magadba vagy szerelmes. Boldog vagyok, hogy vége van, mennyire ócska volt ez az egész. Egy istenverte jelentéktelen liba.
ANITA	(gyűlölettel suttog) Így van, igyál, mielőtt kiszárad a torkod.
(Csík fulladozni kezd, pohárral a kezében)
ANITA	Lenyelted, vagy kiköpted? Azt kezdesz vele, amit akarsz, emészd meg, vagy hányd ki, a tied a gyűrűd, így, vagy úgy, de visszavetted végül. Hát nem igazam lett?
(Csík fulladozva kirohan)
(Anita önelégült mosollyal, Fruzsina szomorúan el)
(a lépcsőfordulóban)
(Csík erőlködve öklendezik a foyerban, a pálmafa tövében)
HÁZFELÜGYELŐ	Segíthetek? Keres valamit?
CSÍK	(fulladozik) Köszönöm... (könnyedén int, hogy semmit)
HÁZFELÜGYELŐ	Azt a pálmát gyakran lepisálják.
CSÍK	(leplezni próbálja, hogy alig kap levegőt) Valóban?
HÁZFELÜGYELŐ	Ma is lepisálták.
I. ROKON	De nem a családból voltak!
CSÍK	(mint fenn) Oda se neki.
HÁZFELÜGYELŐ	Lepisálták a pálmafát a lépcsőn. Ők meg benn ittak egy kicsit. Idegesek, igaz? Az ügyvédet várják. Szép férfiak, szép nők, szép család... Ez a ház azelőtt az öreg művésznőé volt, teljesen az övé, most a rokonok perlik. (Csík fulladozik) Maga is rokon?
CSÍK	Rosszul vagyok.
HÁZFELÜGYELŐ	Jó, jó, de rokon?
II: ROKON	Ettől a vircsafttól én is rosszul vagyok.
I. ROKON	Én megfulladok, ha egy levegőt kell szívnom velük. Egyenesen hányingerem van. Menjen már, kérdezze meg, most mi van! (Házfelügyelő el)
II. ROKON	Úgy járnak ki-be, mint a cukrászdába.
I. ROKON	Az egyik azt panaszolja, hogy pénzért szeretik, a másik meg csak a pénzt szereti, de kit érdekel, hogy örült vagy sírt, ha a végén úgy hívják majd, hogy néhai? Persze, az ember belefeledkezik a panaszába, de ez a légy ott úszik előtte a tejben. Mondja, rosszul van, fiatalember?
HÁZFELÜGYELŐ	(kijön. Messziről) Nincs végrendelet! Nincs végrendelet! Mindenki menjen haza!

2.
(szoba, ketten)
FRUZSINA	És ki mondta, hogy ez köztünk csak futó kapcsolat? Hallod? Mit lesel ott?
LOVASS	Hajnalodik. Átitatja az eget a fény, mint a vér a vattát, már kel a nap. (Szárazon) Ez szép.
FRUZSINA	Milyen gyerek vagy néha.
LOVASS	És te milyen felnőtt. Irigyellek. (öltözködik, és egy sakktáblát kerülgetve önmagával elmélyülten sakkozik)
FRUZSINA	Az egész lakást még ő rendezte be, a feleséged, igaz? Mennyi csecsebecse. Miért nem dobod ki ezt a sok vacakot? (gúnyosan dudorászik) Régi, régi, régi dolgok. Óh!
LOVASS	Tegnap ügyeltél, igaz? Nem baj, ma legalább itthon maradsz. (a feketével lép)
FRUZSINA	Én még inkább alszok. Üdvözlöm a doktorokat, doktor úr. Fruzsika csicsikál.
LOVASS	Ma meg kell látogatnom az anyámat, későn jövök. Beteg az anyám, most tényleg beteg.
FRUZSINA	És mért nem jöttél el tegnap a végrendeletére?
LOVASS	Nem érdekelnek anyám komédiái a végrendeletével. Az Anitát sokáig ő nevelte, tudtad? (váratlanul) Végül is, te vagy a legjobb barátnője?
(a fehérrel lép)
FRUZSINA	Már hogy a lányodé? Egy ideig egy iskolába jártunk. Olyan jókedvem van! Gyere ide, rontsd el a kedvem!
LOVASS	Furcsa dolgokat mesélhetett rólam. (zavartan köhög)
FRUZSINA	Szakított a barátjával, az este. Hallod? Otthagyta őt a Csík.
LOVASS	Majd lesz másik neki.
FRUZSINA	Ez most nem ilyen volt.
LOVASS	Nem érdekelnek a barátai.
FRUZSINA	Dehát ő a lányod! De rosszkedvű! Felvidítsalak, igen?
LOVASS	Szeretsz, persze, tudom. (hirtelen) De ugye ezt te se gondolod komolyan?
FRUZSINA	Szeretni? (a mennyezetet nézi, fecseg) Én gyerekkoromban szerelmes voltam az unokanővérembe. Tizenhat éves volt, mikor meghalt egy buta és váratlan tüdőgyulladásban, egy hét alatt, de egészen addig a rabságában tartott. Idősebb volt, mint én, két évvel, és mindent tudott a világról. Nagy kék szeme volt, fekete szemöldöke és porcelánfehér bőre, amit rettenetesen szerettem csókolgatni, gőgös volt és magabiztos, mindig mosolygott, és csak egész ritkán beszélt velem. Már tízévesen hatalma volt a férfiak felett, és ezt jól tudta is. Rajtam csak nevetett. Neki mondtam el, mikor először menstruáltam. Végighallgatta, ahogy mindig, és csak gőgösen mosolygott. Mikor nyolcéves voltam, meg voltam veszve érte. A bálványom volt, pedig csak nagy családi ünnepeken láttam, és mikor a felnőttek már ittak, és egyre hangosabbak voltak, csak őt néztem, úgy ült ott, mint egy kis gőgös királynő. És ő tudta ezt. (A férfihoz fordul) Igaz, milyen buta kislány voltam?
LOVASS	Ezt a históriát nem a lányomról találtad ki? De, biztosan... Úgy itthon maradnék ma veled.
FRUZSINA	(festi magát) Milyen? Szép vagyok, mi? Tetszem? Mondom is mindig, ha a tükörbe nézek. Jé, hogy én milyen szép vagyok ma! Hát a szeplőim például! Egyenesen elbűvölőek! És te mit gondolsz erről? (Lovass megcsókolja a kezét) Fáj, ha szorítasz. Engedj. Megijesztesz...
LOVASS	Néha eszembe jut, hogy elmenjek innét. Ehelyett bemegyek a kórházba, a két kolleganőm közé, akik halálra gyötörnek engem a rossz szokásaikkal és a miattad való féltékenységükkel. Egyik úgy érzi, állandóan vécére kell mennie, valami Istenverte kórság ez nála, valamint súlyos dohányos, holott asztmás rohamai vannak. A másikat a kézmosás démona kerítette hatalmába, megőrjít ezzel a mániájával. Körülbelül ez minden tulajdonságuk, valamint még az, hogy betegesen gyűlölik egymást. Mindkettő a szeretőm volt. Egyik öreg és csúnya, a másik fiatal és szép. Nem, nem összekeverem őket, az egyik öreg és szép, a másik fiatal és csúnya. Vagy hogy is van? El kell mennem onnan...
FRUZSINA	Biztos meg fog látszani a helye.
LOVASS	Mennem kell... A kávé még forró, igyál. A feleségem meghalt. A lányom csak a saját életével törődik. A kollégáimat elfoglalja az egymás iránti gyűlöletük, az igazgatóm, ez a verejtékben úszó agglegény, reszket a haláltól, és nem tűri, ha viccet csinálnak ebből. Ha bárkivel beszélek, leszáll közénk a megnemértés. Mindez olyan hétköznapi. (mosolyog) Minden reggel negyed hétkor iszom meg a kávém, minden reggel fél hétkor lépek ki a kapun...
FRUZSINA	Hát ez elképesztő. Felkelek miatta hatkor, főzöm a kávét, minden nap, aztán ideállok jóformán csupaszon és udvarlok neki... Úgy szeretném, ha jobbkedvű lennél.
LOVASS	(nevet) És te is...
FRUZSINA	(sötéten) Miért beszélsz így?
LOVASS	(nevet) Ha ma elütne engem egy kocsi... másnap már más ölébe ülnél! Legalább valld be, így van.
FRUZSINA	(sápadtan) Ha neked bajod esne...
LOVASS	(nevet) Na, mi lenne akkor?
FRUZSINA	Ha neked valami bajod esne?
LOVASS	Kicsikém...
FRUZSINA	(sápadtan) Meglátná mindenki, mit csinálnék...
LOVASS	Mit? Semmit.
FRUZSINA	Nem hiszel nekem...
LOVASS	Csak hősködsz! És nem is szeretném, hogy...
FRUZSINA	(sötéten) Ha neked bajod esne... (gyakorlatiasan) Inzulint lopnék, és beadnám magamnak.
LOVASS	Micsoda dráma! Egy árva gombostűt se mernél az ujjadba bökni... Édes kicsikém!
FRUZSINA	(Kihúzza Lovass nyakkendőtűjét, a hüvelykujjára teszi) Ennyi az egész?
LOVASS	Istenem! (nevet) Kis tündérem... Még elkésem.
FRUZSINA	(sápadtan nézi a tűt, vár)
LOVASS	(nevetve elfordul, a lány reszketve áll, nem képes megszúrni az ujját.) Hallod? Valaki bejött... (el)
FRUZSINA	(Megszégyenülten áll, a tenyerén a tűvel. Dühödten beharapja a szája szélét.) Na, szépen vagyunk. Majd megtanulod... (felborítja a sakktáblát, el)
(ketten be)
ANITA	Már indulsz, igaz, apa?
LOVASS	Igen. Nem.
ANITA	Nem fogsz elkésni?
LOVASS	Hogy-hogy erre jártál? Ilyen korán?
ANITA	Van itt valaki? Valami nő, nyilván... (elmosolyodik, ettől az apja kicsit ingerült lesz)
LOVASS	Jó is, hogy látlak, beszélni szerettem volna veled. A nagyanyád... rossz állapotban van.
ANITA	Rossz állapotban van, és utál engem. A természet tévedésének tart. Lehet, hogy tőlem van rossz állapotban.
LOVASS	(szárazon) Hajlamos vagy a túlzásokra.
ANITA	Na igen, ő ezt a szót, hogy utálat, soha nem venné a szájára. Az már szinte pornográf lenne.
LOVASS	Mennem kell.
ANITA	Azt szeretném... Szeretnék hazaköltözni!
LOVASS	Ide? És a Csík?
ANITA	Mit mondjak? Alig vártam, hogy reggel legyen. Egy fotelból néztem, hogy kel fel a nap.
LOVASS	Hát most mi ez?
ANITA	Valaki van itt, igaz?
LOVASS	Ez most nem lényeges.
ANITA	Alszik?
LOVASS	A fenébe...
ANITA	Miért vagy ilyen feszült? Ismerem?
LOVASS	Igen.
ANITA	Nem akarod megmondani, ki az? Hallgatózik?
LOVASS	Miket beszélsz?
ANITA	Milyen fegyelmezett vagy.
LOVASS	Mióta felnőtt vagy, néha azt gondolom...
ANITA	Igen?
LOVASS	Talán jobb, ha kevesebbet tudok rólad.
ANITA	(meglepődik) Miért?
LOVASS	Nem tudok már segíteni neked.
ANITA	Te olyan erős vagy! Engedelmes akarok lenni. Ó de kár, hogy nem úgy van már, mint rég!
LOVASS	Minden olyan... bonyodalmas körülötted. Én persze nem akarlak hibáztatni...
ANITA	Írtam neked egy levelet, nemrég.
LOVASS	Nem akarok a lányommal levelezni. Ha akarsz valamit, gyere, és mondd el.
ANITA	Hát most itt vagyok.
LOVASS	Borzalmas dolgokat írtál nekem abban a levélben.
ANITA	Tanácstalan voltam. Haragudtam rád, mert nem szerettél.
LOVASS	A te életed merő játék. Élvezed a felhajtást, amit keltesz. Csak játszol.
ANITA	Úgy éreztem, hogy senki nem foglalkozik velem. Azért vádoltalak, hogy szeress. Hát lehet ezt nem megérteni?
(reménytelenül hallgatnak, egy óra üt)
LOVASS	Mennem kell. Az időt ez emberek gyakran arra használják fel, hogy meghaljanak, ma is vár rám egy. (kifelé figyel) Mondd, esik?
ANITA	Milyen korán van még... (az órát nézi) Semmit nem aludtam, de egy kicsit se vagyok álmos.
LOVASS	Olyan ez a város, mint egy díszlet, amit a legrészegebb álmából felébredve épített fel a legőrültebb színházi rendező. (háttal áll a lányának) Be van borulva az ég.
ANITA	Sose szerettél.
LOVASS	Ne haragudj, nem figyeltem.
ANITA	A gyereked vagyok. Hogy éljek, ha az apám gyűlöl?
LOVASS	(hallgat) Buta vagy. Sötétben botladozol.
ANITA	Megvágtad magad, látom. Ilyesmit álmodtam az éjjel. Álmomban véres volt minden. Én a kék ruhámban voltam.
LOVASS	Zavaros álom.
ANITA	Egyedül vagyok. Azért, mert te gyűlölsz.
LOVASS	Butaság. Jobb szeretném, ha kiabálnál, vagy szentségelnél.
ANITA	Terhes vagyok.
LOVASS	A szentségit.
ANITA	Most mi lesz?
LOVASS	És az éneklés? Hiszen te tehetséges vagy... Ezt mindenki tudja.
ANITA	Hogy beszélhetsz így, ez borzasztó! Olyan, mint egy álom. Nem, rosszabb! (el)
LOVASS	Mit is mondhatnék még neked? Te kínzol állandóan, éppen te.
(ketten, majd hárman)
(Fruzsina be)
FRUZSINA	Most hova ment?
LOVASS	(zavartan) Úgy tűnik, haza akar költözni. Szűken leszünk...
FRUZSINA	Mit beszéltetek ennyit? Muszáj volt bejönnöm, már fáztam a konyhában. Mezítláb a kövön...
LOVASS	Szörnyű volt. Úgy beszéltem, mint egy hülye. Semmit, semmit nem tudtam neki mondani, aminek értelme lett volna. Meg se mertem simogatni. Egy pillanatra olyan kislány volt megint. Én meg úgy beszéltem vele, mint egy idegen. Szörnyű volt.
FRUZSINA	Most itt fog lakni?
LOVASS	Olyan gyerek néha, közben aztán igazán nem az.
FRUZSINA	Ezt most nem értem. Most itt fog lakni akkor?
LOVASS	Finom a kávé. Gyere, együnk is valamit. (a konyha felé húzza) Mit is kérdeztél az előbb? Mennem kell mindjárt.
FRUZSINA	(nevetgél) Olyan álmos vagyok még. (a szoba felé húzza)
(Anita hátul áll, és nézi őket. Ők nem látják. Ketten el)

3.
(éjszaka egy szállodában, ketten, majd hárman)
CSÍK	Jó kérdés, nyilván alszik, mint a föld. Egyáltalán, miért akartál szállodába jönni?
KITTY	Az árnyékom az árnyékodra nyúlik, látod a földre festett szemtanúkat? Az árnyékom szereti az árnyékodat.
CSÍK	Persze, azért, mert a lakásom tele van az Anita holmijával. Micsoda hiszti.
(Kitty a pulton áthajolva megpróbál lehorgászni egy kulcsot a tábláról)
CSÍK	És most te is az Anita nyomdokába lépsz?
KITTY	(ledermed) Hogy érted?
CSÍK	Most mondtad, hogy otthagyod a kórházat. Akkor te is az éneklésből akarsz megélni?
KITTY	Én? Sose.
CSÍK	(morog) Már megijedtem.
KITTY	A kórust is otthagyom.
CSÍK	Se ápolónő, se énekkaros? Akkor mi leszel?
KITTY	(erőlködve elér egy kulcsot) Na, most...
RECEPCIÓS	(fiatal fiú, belép) Segíthetek? Jó estét.
KITTY	(hasonfekve a pulton, dermedten) Köszönöm, boldogulok.
(Kitty feneke fölött beszél a két férfi)
CSÍK	Egy szobát szeretnénk.
RECEPCIÓS	Mennyi időre?
CSÍK	Mondjuk, reggelig.
RECEPCIÓS	Az nem hosszú.
CSÍK	Az, testvérem, maga a végtelenség.
RECEPCIÓS	Fürdőszobával, vagy zuhannyal parancsolják?
KITTY	Mi a különbség?
RECEPCIÓS	Nem sok. Csak az, hogy a zuhanyban állni kell.
CSÍK	Hogy volt ez a vicc?
RECEPCIÓS	Valami azt súgja nekem, hogy itt valami tévedés van. Valami azt súgja nekem, hogy ti más helyre gondoltatok, mint ez a hely itt.
CSÍK	Nocsak. Szerinted mi mire gondoltunk?
RECEPCIÓS	Nem akarok a hölgy előtt csúnyán beszélni.
KITTY	 Milyen rusnya a képe, ha ilyen törvénytelenül vigyorog...
RECEPCIÓS	Szomorú, hogy nem tetszem. Már éppen egyezséget akartam javasolni...
CSÍK	Sose kérek számlát.
RECEPCIÓS	Nekem jó lesz természetben is. És ráérek utánad, nem bánom.
CSÍK	(Vak dühvel a falhoz vágja. Fogja a torkát.) Ez nem kurva, te barom.
RECEPCIÓS	(sápadtan) Mindegyik az.
KITTY	(sápadtan) Menjünk innen.
CSÍK	(a Recepciósnak) Kussolj, mert megöllek.
KITTY	Különben, ha már itt vagyunk... (kihúzza a kasszát, riasztó szól) Mennyi ez? Ereszd el, és tünés.
CSÍK	Hagyd ott. Hagyd ott, mert letöröm a kezed. Nem viszünk el semmit. Minek nézel te engem?
KITTY	(sötéten) Hülyének... (Egy pillanatig áll, dühödten elmegy, nem néz a férfiakra)
(Csík utánamegy)
RECEPCIÓS	(Sápadtan néz utánuk. Feltápászkodik.) De jó. Akkor én most kirabolom magam. (A kasszába nyúl)

4.      
(egy hotelszobában, ketten)
(Di Rosa imaszíjakkal sokáig imádkozik)
DI ROSA	Mért mondja Gedeon az Úr angyalának, hogy nem hisz neki? Vajon hogy meri?
SATURNIO	Nem tudom, Di Rosa. Sosem értem, mért gondolkozol ilyeneken.
DI ROSA	Tiszta beszéd. Kufár vagyok. Csak a pénzt szeretem, míg ki nem hűlök, hogy aztán mi lesz, arról majd beszámolok alkalomadtán.
(Saturnio borotválja di Rosát)
SATURNIO	A pénzt és a nőket, di Rosa.
DI ROSA	A nőket, persze. Tálcán, a szájukban fél citrommal. Régen ismersz. Mikor is találkoztunk először?
SATURNIO	Mikor Ajaccioban éltem, és te áruval érkeztél oda.
DI ROSA	Igen? És te mit csináltál ott?
SATURNIO	Éheztem.
DI ROSA	Mondd úgy: szigorú diétán éltem. Mennyivel jobb! Mondd, voltál te már boldogtalan, Saturnio?
SATURNIO	Én? Hát például, Ajaccioban. És még más, említésre sem méltó helyeken.
DI ROSA	Na ne mondd. Speciel én... ma... (a pénzét számolja) egészen... egészen... mit is mondtam?
SATURNIO	(élénken lesi) Egészen.
DI ROSA	Egészen... De mit egészen? Ó, már emlékszem! Egészen boldogtalan vagyok. Sose viszed semmire, ha nem figyelsz.
SATURNIO	Dehát ma ki boldog, ha nem te, di Rosa?
DI ROSA	Az Isten áldjon meg, te kétbalkezes!
SATURNIO	Bocsánat!
DI ROSA	Hol jár az eszed?
SATURNIO	Bocsánat! Bocsánat!
(csend)
DI ROSA	Egyre csak Rómára gondolok.
SATURNIO	Mondd, érdemes nekem könyvelést tanulnom, di Rosa?
DI ROSA	Ott nyár van, virágzik a ciprus... Nem élet ez.
SATURNIO	Azt se tudod, csempész-e, vagy kereskedő, de az ember úgy beszél velük, mint úriemberrel, pedig hát a legtöbbje csak kupec. Mégis, hiszen az egész világ vesz és elad, mondd, di Rosa, nem lenne érdemes könyvelést tanulnom?
DI ROSA	Egyébként hagyjuk, minden hazugság. A nő milyen?
SATURNIO	Istenáldotta természete van, a más dolga iránt közönyös, mint a macska.
DI ROSA	Marha. Kit érdekel a természete?
SATURNIO	Amúgy? Majd meglátod. Mit ne mondjak, részeg meggybor forr az ereimben, ha eszembe jut. Azt gondolod, semmi, semmi különös, de nem tudsz szabadulni tőle...
DI ROSA	Szóval tanult énekelni? Ebből a fából faragják őfelségét, a kocsmabútort. Kiváló nevelés. Mutass nekem egy szépreményű kölyköt, akinek ambíciói vannak, és bebizonyítom neked, hogy van ördög. Dehát ez csak afféle útszéli filozófia.
SATURNIO	(sötéten) Ha látom őt, valósággal hadar az idő, mint a bolond, pedig fennhordja az orrát... szörnyen adja a bankot.
DI ROSA	Minden nőt un valaki, ne felejtsd el.
SATURNIO	Marhaság. Csak nevess.
DI ROSA	Hát meglátjuk... Hogy is hívják a lányt, Saturnio?
SATURNIO	(sötéten) Hogy hogyan? Hát Anitának, hogyan!
DI ROSA	Szűz Máriám, figyelj már egy kicsit...!

4./a
(A meghallgatás)
(hárman)
(Saturnio ajtót nyit a csengetésre)
DI ROSA	Szóval maga énekelni akar?
ANITA	Maga tényleg Milánóból van? És kit ismer ott?
DI ROSA	Én mindenkit ismerek.
ANITA	Nem lehet, hogy... elfordítsuk a lámpát? Pont a szemembe világít. Nem is látom magát.
DI ROSA	Énekeljen valamit, kislány.
ANITA	Itt?
DI ROSA	Csak nyugodtan. Magunk vagyunk.
ANITA	Mégis, mit? ... Nem gondoltam, hogy...
DI ROSA	Valami erotikusat. Fogja meg a mellét közben, vagy maga tudja.
ANITA	Megőrült? (bevágja maga mögött az ajtót)
SATURNIO	(Kezébe temeti az arcát) Úristen, di Rosa! Hogy lehetsz ilyen?
DI ROSA	Mennyi gyerekség! Na, erről ennyit!
SATURNIO	Di Rosa...
DI ROSA	Jó, nem bánom, hívd fel a nevemben. Mondd, hogy vicc volt. Mondd, hogy rossz ízlésem van viccek terén. Mondj valamit neki. Mondd, hogy hívjon fel.
SATURNIO	Sose fog felhívni...
DI ROSA	Hívni fog. Végeztél végre?
(ketten el)

5.
(Csík lakásán, ketten)
CSÍK	Hé, ki jár itt? Hé! A fenébe, ki az?
FRUZSINA	Csak én.
CSÍK	Ki az az én?
FRUZSINA	Én, Fruzsina. Megleptelek, látom. Nyitva volt, bejöttem. Baj?
CSÍK	Az Anitát keresed? Nincs itt már.
FRUZSINA	Tőle jövök.
CSÍK	No csak. Veled üzenget?
FRUZSINA	Vele is csak azt csináltad végül, mint előtte velem.
CSÍK	Túl nagy feneket kerítetek minden dolognak. Az Anita is, te is... mennyi hiszti, Istenem. Mosolyoghatsz.
FRUZSINA	És te, tudod, mi vagy?
CSÍK	Csak ember. A szárnyaimat itthon leteszem.
FRUZSINA	Egy szemét mocskos aljas gazember.
CSÍK	De jól tudja ezt mindenki.
FRUZSINA	Milyen könnyen játszol ilyet mindig. Milyen könnyű, mi?
CSÍK	El fog menni a kis hangod.
FRUZSINA	Egy évig rá se tudtam nézni senkire. Milyen könnyen megy ez neked. Jól állnak neked az ilyen történetek, ugye?
CSÍK	Meg akartok kötni. Mind egy-egy bilincs. És azt ki kérdezi, hogy nekem mi jó, és én mit szeretnék? És mit jössz ide sértegetni? Sértődjek meg, mint te?
FRUZSINA	Milyen szar alak vagy te. Ne sértegessem! Hol élsz te? Légy végre ember, te ripacs. Nézz bele a tükörbe, nesze!
CSÍK	Ne lökdöss. Ostoba liba. Ha én elkezdenék lökdösődni. Én csak békét akarok. Milyen szánalmas, mindenki panaszkodik. Panaszkodnak!
FRUZSINA	Nem akartam kiabálni. Ne haragudj. Az Anita meg... persze hiába mondanám, hogy hívd vissza, szóba se állna veled.
CSÍK	Sajnálom a dolgot. Majd lesz neki másik.
FRUZSINA	Igen. Nem. Ez nem ilyen.
CSÍK	Ezért jöttél?
FRUZSINA	Undorodtam a férfiaktól, miattad.
CSÍK	Tessék, ez is beszélni akar. Hát öntsd ki a lelked, tündérem. Ma csak hallgatok. Hát beszélj.
FRUZSINA	Sokat képzelsz magadról.
CSÍK	Miért jöttél, de igazán?
FRUZSINA	Mondjuk, látni akartalak.
CSÍK	Hiányoztam?
FRUZSINA	Mondjuk, egy kicsit.
CSÍK	Azt hittem, már nem akarsz látni többet.
FRUZSINA	Én is azt hittem, hogy nem akarlak látni többet.
CSÍK	Haragszol még?
FRUZSINA	És, ha igen?
CSÍK	Ülj ide.
FRUZSINA	Ehhez mindig értettél.
CSÍK	Örülök, hogy eljöttél végül. Kár, hogy nem előbb. Sokkal előbb.
FRUZSINA	Gondoltál rám?
CSÍK	Elég sokat.
FRUZSINA	(nevet) Hazudsz, te gazember. Igen. Most még mondd azt, hogy hiányoztam.
CSÍK	Elhinnéd, ha mondanám?
FRUZSINA	Hát csak mondd, aztán majd meglátjuk.
CSÍK	Jó, hogy itt vagy.
FRUZSINA	Ezt ne csináld. Nem szabad. Jaj, hagyj. Hidd el, nem ezért jöttem. Mondom ne, mert... nem szabad. Jaj, az Anita... a legjobb barátnőm, ezt tudnod kell. Jaj, ezt ne.
CSÍK	Az Anita, meg te, hogyne tudnám.
FRUZSINA	Elveszítjük a fejünket. (duruzsol) Hát még szeretsz?
CSÍK	Mindig annyit gondoltam rád. Mindig csak rád gondoltam igazából. De jó, hogy itt vagy. Mit nevetsz? Most mit nevetsz így, mint egy eszement?
FRUZSINA	(alig érteni, úgy nevet) Micsoda egy ember vagy te. Micsoda hiú állat. Egy perc elég volt, hogy elhidd, hogy csak utánad eszem magam annyi ideje, és azután, amit tettél velem? Ilyen beképzelt vagy, ilyen vak. Te szarjankó, te. Hát mit képzelsz? Hát ilyen férfinak gondoltad magad? Most miért nem szólsz, mi? Szánalmas vagy, szánalmas. Elvarázsoltál, szőke herceg, beléd zuhantam teljesen. Most játszottak szegénnyel?
CSÍK	Te rohadt ribanc.
FRUZSINA	(hisztérikusan nevet) Mást se tudsz. Káromkodj, rángass, vesztettél. Jó, mi? Na, most öröm az élet, mi? Beléd töröltem a lábam végre. (suttog) Mindegy, te férfi vagy. Légy férfi. Légy férfi! Legalább próbáld meg, kérlek, szerelmem. (alig érteni, úgy nevet) Remélem, álmodsz majd velem. (el)
CSÍK	Szakadj meg a röhögéstől, kis béka! Szakadj meg, vessz meg, száradj ki, imádkozz hiába férfiért, te dög, te kurva! Még ez is! A szentségeteket!

6. 
(ketten egy másik zongoránál. Anita skálázik)
KATI	Az á hamis. Minden férfi mocskos gazember. Az á hamis.
ANITA	Ma valahogy nem megy. Pampapapam. Nem megy. Ne haragudj, valahogy másutt jár az eszem. Mi van a férfiakkal? Vagy mit mondtál?
KATI	Semmit. Tessék elölről.
ANITA	Hogy gazemberek. Hát az nyilvánvaló.
KATI	Mert van, aki lehetővé teszi, hogy azok legyenek. La-la. La-la-la. Csak fecsegtek. Van akinek meg bőg otthon a gyereke. La-la-la.
ANITA	Nem megy, nem megy, inkább ne. (énekel)
KATI	Merthogy a gyerek... megint hamis, baromira utál egyedül felébredni. És igaza van. Ne torokból tessék, kértem már.
ANITA	La-la. Érzed, ugye? Nem tudom, mi van ma velem. La-la-la-la.
KATI	Ki ne utálna egyedül felébredni? La-la-la-la. (gyűlölettel)
ANITA	Ugye, hallottad? Hát nem, na. Hagyjuk inkább mára. Az órát azért felszámítjuk, persze! Ez természetes!
KATI	(félre) Ó, te kis hülye.
ANITA	Olyan különös vagy ma. Valami baj van?
KATI	Ne haragudj. Nekem se itt jár az eszem.
ANITA	(nevetgél) Neked... alighanem a férfiakon jár az eszed. (hallgatnak)
KATI	Ezt meg hogy értsem?
ANITA	Valami rosszat mondtam?
KATI	Folytassuk inkább! Legalább próbáld meg. Csípőre a kéz.
(gyakorolnak, egyre kínosabb)
ANITA	Majd pénteken, ha megérjük. Nem tudok figyelni.
KATI	Akkor megyek.
ANITA	Megfájdult a torkom is. Esik még?
KATI	Minek is énekelsz te, mondd?
ANITA	Már elállt.
KATI	Egy manikűröslány, aki az Operába vágyik. (nevet) Sose jutsz oda. Sose.
ANITA	És, ha így van?
KATI	Na, én megyek. (szedi a kottáit, el)

7.
(Csík- lakás)
(ketten, bőrig ázva egy törölközővel egymás haját szárítják)
CSÍK	Minden férfihoz más hajszínt viselsz, mi? Az Anita mindig szőke, szőke, szőke.
KITTY	(gúnyosan) Az izgalmas lehet.
CSÍK	Mit nézel az utcán?
KITTY	Mennyi-mennyi kocsi, mi? Csak állnak a járdán. Ha letörné a visszapillantót az ember, az csak olyan, mintha csokrot szedne ölbe a réten. Sok pici tükörke!
CSÍK	Haragszol?
KITTY	Felejtsük el.
CSÍK	(gúnyosan) Hát már nem szeretsz?
KITTY	Sose mondtam, hogy szeretlek.
CSÍK	Szeress belém, hálából pokollá teszem az életedet. És ez örökké fog tartani mától fogva.
KITTY	Örökké, azaz egy percig.
CSÍK	És, ha én unok rád. Én még a Lovass Anitát is meguntam.
KITTY	(suttog) Hát eredj. Szaladj vissza hozzá. Menj ha bírsz.
CSÍK	Kérdezhetek valamit?
KITTY	Az Anita vár szaladj, szaladj!
CSÍK	Igazad van. Amint alábbhagy az eső, rohanok.
KITTY	Ezt láttad már?
CSÍK	A pisztoly! Az anyját! Az apádé, igaz? Zsebre vágtad otthon...
KITTY	Vettem.
CSÍK	Töltve van? Persze, nem.
KITTY	És, ha mégis?
CSÍK	Csak a szád jár. Bánni se tudsz vele.
KITTY	(nevet) Ehhez mindenki ért. (A fekvő férfira térdel, az álla alá nyomja a fegyvert.) Szemtelenkedsz még?
CSÍK	(félretolja) Kérdezhetek valamit?
KITTY	(játékból dulakodik, nem engedi a pisztolyt eltolni) Hát beszélj.
CSÍK	Hány elődöm volt már nekem?
KITTY	(mosolyog) Mi közöd hozzá?
CSÍK	Az a szakállas, akivel tegnap beszéltél a metrón? Meg az a szőke, akivel együtt jöttél ki a lakásból, mikor vártalak.
KITTY	Ő a kollégám, csak elköszönt tőlem.
CSÍK	Nem úgy viselkedtél vele.
KITTY	Miért kérdezel ilyeneket?
CSÍK	Ez a te kábítószered, igaz? Ez a te Istened.
KITTY	Úgy se tudsz megsérteni.
CSÍK	Ahogy te ágyba bújsz, az valóságos szertartás. A papnő az ördögének áldozik.
KITTY	Valami zörög odakinn. Talán most jött el érted az ördög.
CSÍK	Talán teérted.
KITTY	Volt szülésznők nem kellenek neki. Hallod, hogy kopogtat?
CSÍK	Ez csak a szél, erőszakos egy koldus, a jussáért az ablakot veri. Ha ördög testvér kopogtat, abba ez a világ összedől.
KITTY	Világvége? Az derék dolog. Gyerekkoromban egyszer világvégét játszottam, és betörtem az utcán az összes kirakatot. Az egyik kereskedő elkapott, de nem árult el. A pocakjával a falnak szorított és lihegett. Szúrós tekintete volt, de nem féltem. Nem derült ki, mit akart, mert mindjárt asztmás rohama lett. Térdre esett, a lábamnál hörgött, azt hittem, meg fog halni. Én meg néztem, olyan volt, mint a tévében.
CSÍK	El fogsz felejteni. Félre nézel, és már köd ereszkedik a szemedre. Már nem vagyok sehol. El fogsz felejteni.
KITTY	(komolyan) Sose felejtenélek el.
CSÍK	Ahogy a kereskedőt?
KITTY	Az más.
(hallgatnak)

8.
(Lovass-lakás, ketten)
(Di Rosa előre hajolva egy hajszárítóval a haját szárítja)
DI ROSA	A fésűt.
ANITA	Igen.
DI ROSA	A törölközőt.
ANITA	Igen.
DI ROSA	Miért akart találkozni velem?
ANITA	Azért hívtam fel, mert meggondoltam magam. El akarok menni innen.
DI ROSA	Telefonon, igen. De miért akart találkozni velem?
ANITA	(hallgat) Abban a fényben alig láttam magát. Látni akartam, hogy olyan-e, ahogy elképzeltem?
DI ROSA	Senki sem olyan. Valaki dúdol odabenn.
ANITA	Dietrich Fischer-Dieskau. Ő énekel.
DI ROSA	Nem ismerem. De miért énekel a hálószobában?
ANITA	Zavarja? Hát nem szépen énekel?
DI ROSA	Én is szeretnék a te hálószobádban énekelni.
ANITA	Ő CD-n énekel.
DI ROSA	Én az ágyon énekelnék.
ANITA	(nevet) Ezt a tésztát!
DI ROSA	Nevess csak, azt szeretem! Milyen jó illata van a hajadnak!
ANITA	Hogy milyenek vagyunk! Látod a tükörben? Apa meg a lánya.
DI ROSA	(udvarol) Úgy vágyom rád.
ANITA	Ezek gyönyörű szavak.
DI ROSA	Táncolni tudsz? Genovában ugyanis...
(hárman)
SATURNIO	(be, szakad róla a víz, bőrig ázott, amerre jár, tócsát hagy maga után) Di Rosa!
DI ROSA	Úsztál, Saturnio?
SATURNIO	Di Rosa! Sehol nem kaptam pezsgőt! Vörösbort hoztam.
DI ROSA	És mi ez a brutális borszag?
SATURNIO	Zuhog az eső.
DI ROSA	De mi ez a borszag? Csak nem...?
SATURNIO	Az előszobában...
DI ROSA	Te Isten átka!
SATURNIO	...megcsúsztam (mutatja), de még időben, a lambériában...
DI ROSA	Borban úszik a ház.
SATURNIO	De hál Istennek, csak bor volt. Sehol nem kaptam pezsgőt. Di Rosa! Valaki énekel a hálószobában. Vagy a szomszédban?
ANITA	Majd elhallgattatom. (el)
SATURNIO	(utánakiált) Ne bántsa! Nem olyan rossz! (Di Rosának) Biztos a szomszéd. Átok az ilyen.
DI ROSA	Törölközz meg.
SATURNIO	Poharakat is hoztam! Milyen csinos vagy ma, Anita. Milyen szép! Hát nem, di Rosa? Milyen szép lány! Az ember csak elnézné egész nap! Bizonyúristen!
ANITA	(be, gúnyolódik) Ha meghalnék, a testem rátok hagyom, esküszöm.
SATURNIO	Milyen szép pohár!
ANITA	Milyen szép pohár...
SATURNIO	Di Rosa... félek, hogy te túlságosan szereted a nőket. Nem lenne egyszerűbb, ha megnősülnél?
DI ROSA	Ó, nekem Nápolyban volt egy menyasszonyom! Remek lány! Mégsem lett a dologból semmi, a családja ugyanis nem volt elragadtatva az eljegyzésünktől.
SATURNIO	Ne mondd!
DI ROSA	De komolyan! Például... a férje magánkívül volt.
SATURNIO	Találkoztam tegnap a vőlegényeddel. Rendes fiú, de nem árt vigyázni vele, nagyon kedveli a butábbik nemet. Csak nekem lenne valakim, akinek megfoghatnám a kezét...
ANITA	Vidd innen a kezed.
DI ROSA	Nem, nem Anitácska, ne csak egy kortyot, hanem fenékig!
ANITA	(ingerülten nevet, sokat iszik) Megbolondulok. Milyen borzalmas meleg van itt. (gúnnyal) Éljen Genova...
SATURNIO	Szép lány, jaj de szép, csak ne beszélne annyit.
DI ROSA	(gúnyosan) Saturnio, gyere vissza később. De ne túl hamar, ha Istent ismersz. (kikíséri) Na, tűnj el.
ANITA	Hát meg sem lepődtél, hogy felhívtalak? Hát nem? Hát nem, mi?
SATURNIO	Láttad, mondtam én, idő kell a nőknek mindig... Utána milyen kezes lesz. Di Rosa, te rohadék, neked milyen mákod van megint! (az ajtórésen kintről beleskelődik) Holnaptól minden más lesz. Fogtok még emlegetni. Hallod? Meg fogsz még engem emlegetni. (felnevet) Nem hiszed? (keserűen elfordul) Az Isten verjen meg, ha nem hiszed.
(Di Rosa az ölébe vonja Anitát, Saturnio leskelődik)

9.
(egy padláson)
(Kati elázott kottákat tereget csipesszel szárítókötelekre)
KATI	Schubert, Schumann, Mozart. Hát így állunk: nem jött haza. Azt mondom neki: szeretlek, aztán pedig lassan már meg tudnám ölni. (nézi, mit tereget) A pisztráng. Reménytelenül konzervatív vagyok. Mennyire gyűlölöm. Vagy álljak bosszút? Verjen meg az Isten minden disznó gazembert, ezért meg fogsz fizetni, esküszöm.
(énekel, tereget)

II. FELVONÁS
10.
(reggel a Lovass-lakásban, ketten)
(Anita, egyedül a szobában lázasan kutat di Rosa zakójában. Di Rosa megjelenik a háttérben, és némán nézi.)
ANITA	(összerezzen) Csak azt néztem, hogy ki vár téged haza Torinóban?
DI ROSA	Hogy értve, hogy ki?
ANITA	(zavarban) Hát... hogy van-e családod, meg ilyesmi?
DI ROSA	A feleségem tíz éve nem láttam. Rá gondoltál? Különben van egy lányom is.
ANITA	(mint fenn) Azt mesélik, hogy belefojtod az ajándékaidba.
DI ROSA	Kisebb, mint te. Borzasztó lelkiismeretfurdalásom van, mert keveset vagyok vele. Tizenhét éves. Mennem kell.
ANITA	Igen? Akkor már kész nő. Mutasd a kezedet. (nem engedi elmenni)
DI ROSA	Kész nő... Azt te csak gondolod. Mit akarsz a kezemmel?
ANITA	(gúnyosan) Én a legjobban a nagyapámat szerettem, aki nem él már, ő... szörnyen titkos kísérleteket folytatott az alagsorban, és mindig viccelődött a gyerekekkel. Egyszer...
DI ROSA	Na nem. Csak nem fogsz itt nekem manikűrözni?
ANITA	Szívesen megcsinálnám a tiéd is, ha az enyémet befejeztem...
DI ROSA	(eszik.) Az apádon nem tudod kiélni magad, mi?
ANITA	Majd megismered. (váratlanul) Mikor gyerek voltam, dührohamában gyakran minden ok nélkül megpofozott. Néha azt gondolom, az anyám iránti híres nagy szerelmét is bőven tarkították verések. Aztán másnap mindig olyan volt, mint a vaj a kenyéren, és én hamar megtanultam, hogy jobb úgy tenni, mint aki semmire nem emlékszik. Ilyenkor csodálatos volt, varázslatos és elbűvölő, ezek voltak a gyerekkorom legszebb napjai, de ha duzzogtam, meg volt sértődve, és dúlt-fúlt, bár jó ideig nem bántott újra. Kiszámíthatatlan volt, és én mosolyogtam rá, pedig a szemem még dagadt volt a kezétől.
DI ROSA	Ő ment el? Hallottam az ajtót csukódni, és...
ANITA	És tudod, mindig tudtam, hogy baj lesz, és aznap kerülni kell. Ilyenkor valami különös illata volt, éreztem, ahogy hazajött és megölelt, az after shave-én túl valami feszült verejtékillat, hatévesen úgy hívtam, veszélyszag.
DI ROSA	Nem fázol, ha nyitva az ablak? Ez a körömlakk ugyanis...
ANITA	Iszonyúan próbálkozom, hogy szeressem az apámat, iszonyúan próbálkozom, hogy szeressem mindkettőjüket, de amint bármelyik belépne, elfogna valami ész nélküli gyűlölködés. Én alighanem senkit se tudok szeretni.
DI ROSA	Megint esik.
ANITA	Rájöttem, hogy semmi szeretetreméltó nincs a természetemben.
DI ROSA	Hajnalban is esett. És köd is volt. Felébredtem, és a lányomra gondoltam. Tizenhét éve rejtegetem az emberek elől. Ó, Istenem, ez a rohadt kávé...!
ANITA	Tényleg tudsz nekem valami munkát? (a sírás küszöbén) Ne haragudj, hogy megnéztem a dolgaidat. Annyira félek, hogy...
DI ROSA	Adsz egy ruhakefét?
ANITA	Hazudsz nekem, igaz?
DI ROSA	Csak elkenem magamon. Mit gondolsz, be lehet ezt vizezni?
ANITA	Felismerem én, ki hazudik nekem.
DI ROSA	Reménytelen. A szentségit...
ANITA	Csak arra vágyom, hogy elmenjek innét.
DI ROSA	Hát ezt egyszerűbb eldobni.
ANITA	Fázom.
DI ROSA	(feláll a székről, ahová leült) És milyen por van itt mindenütt. Mennyi por! Szokott itt valaki takarítani?
ANITA	Hints rá sót.
DI ROSA	Akartam mondani... A Saturnio... nagyon udvarol neked.
ANITA	(üres tekintettel) Ó, igen, régóta udvarol.
DI ROSA	És, nincs esélye? Szerintem tetszik neked.
ANITA	Tegnap egészen durva voltam vele. (váratlanul kacéran) Nehogy azt mondhasd, hogy...
DI ROSA	Mondd, miért akarsz te annyira operát énekelni?
ANITA	Hogy-hogy mért akarok annyira énekelni? Bolond vagy? Mért kérdezel ilyeneket?
DI ROSA	Hát akkor énekelj valamit.
ANITA	Most?
DI ROSA	Én még sose hallottalak. Azt se tudom, milyen hangod van.
ANITA	Ilyen kérdésre mit lehet válaszolni?
DI ROSA	Mégis.
ANITA	Mindenki azt mondja, hogy...
DI ROSA	Igen?
ANITA	...hogy...
DI ROSA	Igen?
ANITA	...nagyon szép.
DI ROSA	Ezt mondják?
ANITA	Nekem nagyon sokan mondták.
DI ROSA	Na, énekelj valamit.
ANITA	(kényszeredetten nevet) Hát itt, ne haragudj?
DI ROSA	Hát hol szeretnél? Állj oda. Vagy lépj fel az asztalra, bánom én?
ANITA	Most mért csinálod ezt?
DI ROSA	Gyerünk, lépj fel. A villanyt leoltjuk, csak ez marad idelenn.
(Anita kiszolgáltatott zavarban lassan és ügyetlenül az asztalra mászik. Hunyorog a fényben, és fázósan összevonja a kezét a melle előtt.)
DI ROSA	Énekelj.
ANITA	Van egy sírós kislány, itt felettünk, és az anyja...
DI ROSA	Igen?
ANITA	És a Fruzsina... (halkan) alszik.
DI ROSA	Énekelj.
ANITA	Most semmi se megy, ami...
DI ROSA	Hát mi van a repertoárodban?
ANITA	(elhalóan) Rengeteg... (suttog) dal.
DI ROSA	Dal?
(Csend)
ANITA	Mit akarsz te tőlem?
DI ROSA	És te?
(A lány az asztal tetején sírva fakad.)
(hárman)
ÉNEKTANÁR	Jó napot.
DI ROSA	Ki maga?
ÉNEKTANÁR	Egy bizonyos fiatalember mondta, hogy itt találom.
DI ROSA	És azt nem mondta, hogy nem egyedül talál?
ÉNEKTANÁR	Azt nem mondta. De ne zavartassa magát.
DI ROSA	De zavartatom magam.
ÉNEKTANÁR	A lány miatt?
DI ROSA	Na képzelje, miatta.
ANITA	Leszállhatok?
(Di Rosa leveszi a lányt)
ÉNEKTANÁR	Üdvözlöm, Anita.
ANITA	(suttog) Hát hozta Isten.
ÉNEKTANÁR	Ne jöjjön zavarba, én már semmin se tudok meglepődni.
ANITA	Min nem tud maga már meglepődni?
ÉNEKTANÁR	Hogy maga a Di Rosa úrnál lakik.
ANITA	Én az apámnál lakom.
ÉNEKTANÁR	Akkor mit keres itt, már megbocsásson?
ANITA	Ez az apám lakása, már megbocsásson.
ÉNEKTANÁR	Végül is mindegy, én a zongora miatt jöttem. Úgy tudom, magát érdeklik a ritkaságok.
DI ROSA	Az a bizonyos fiatalember mondta?
ÉNEKTANÁR	Az a bizonyos. Mások is jönnek még eladni önnek ezt-azt, de azokért a holmikért én nem állok jót.
DI ROSA	Mások is jönnek? Nagyszerű.
ÉNEKTANÁR	Lent várnak. Tisztáztuk, hogy én vagyok az első. Tizenhetedik századi darab.
DI ROSA	A tizenhetedik században nem is volt zongora.
ÉNEKTANÁR	(szemtelenül) Milyen igaz. Tizenhatodik század.
DI ROSA	Miért akarja annyira eladni?
ÉNEKTANÁR	Uram, ez a zongora volt az én álmom, amíg egy életre tönkre nem tettek. Ne kérdezzen semmit.
DI ROSA	Nem kérdezek semmit. Kifelé.
ÉNEKTANÁR	Uram, figyelmeztetem, ha nem vesz semmit, a tömeg odalenn meg fogja lincselni.
DI ROSA	Saturnio! Te Istenverése... megyek, hogy tisztázzam az erőviszonyokat.
(ketten el)
(ketten)
(Fruzsina pofát vágva bejön. Keresi a zajongókat.)
ANITA	(visszajön) Aludtál?
FRUZSINA	Olyan furcsát álmodtam. Hajnalban felébredtem, ahogy az eső verte az ablakot. Szép volt.
ANITA	(feszült) Igen. Alhatsz még.
FRUZSINA	Főzhetnél egy kávét. Kiszáradt a szám.
ANITA	Igen. Apám már elment, ugye?
FRUZSINA	(nyújtózkodik) Hajnalban. Titokzatos útjai vannak. Voltaképpen féltékeny vagyok, ha meggondolom. Megcsinálod a kezem?
ANITA	Különben veszek egy másik ruhát neked. Tudod, ahelyett, amin rajta felejtettem a vasalót. Még haragszol?
FRUZSINA	Itt járt a digó, a te di Rosád, láttam este. Hát mész Milánóba, vagy hová? Kikezdett veled, mi? Ugye? Hát persze.
ANITA	(fáradtan) Hát persze.
FRUZSINA	(hidegen) Hát minek provokáltad?
ANITA	Én már csak ilyen vagyok.
FRUZSINA	Elmeséljem, mit álmodtam?
ANITA	Igen. Mondd, nem lehetne, hogy ne aludj itt minden este?
FRUZSINA	(ránéz) Hát ehhez most túl korán van nekem.
ANITA	Bocsánat, csak kérdeztem. Bocsánat.
FRUZSINA	Egyáltalán, mi a fenéért vagy te ilyen boldog, ha neked esnek a férfiak?
ANITA	Mondd csak, te nem szoktál takarítani?
FRUZSINA	(gúnyosan) Megint hülyét fogsz csinálni valakiből? Hülye játék.
ANITA	A Csík szerint nem nagyon.
FRUZSINA	Hülye vagy, teljesen. És én még tényleg sajnáltalak. És különben is, miért nem költözöl el?
ANITA	(szárazon) Én itt itthon vagyok.
FRUZSINA	(gyűlölködve) Sose laktál itt.
ANITA	De igen. Tizenötévesen az apám, ha tudni akarod, elhozott a nagyanyámtól. (mosolyog) Ahol különben azért éltem, hogy ne zavarjam a mostohamamáimat.
FRUZSINA	Hogy te mindenkit utálsz. A Zsoltot is, a tulajdon apádat. Hogy lehetsz ilyen?
ANITA	Jobb szeretném, ha hazaköltöznél innen. Már ma. Itt csak én lakom, meg az apám. Menj el.
FRUZSINA	Sose fogok! Gebedj meg! Én szeretem az apádat!
ANITA	(hidegen mosolyog) Szereted az apámat? Én sajnálom az apámat. A nők rabja. Képtelennek bizonyult elmenekülni a nagyanyám rafinált szeretete elől. Mindig legyőzve kullogott vissza hozzá, a nagyanyám pedig még azt az elégtételt sem engedte meg magának, hogy szemrehányásokat tegyen neki, amiért valaki másért kis időre otthagyta őt a kisfia. Mikor anyámmal összeházasodtak, a nagyanyám ezt is afféle megkésett kamaszlázadásnak fogta fel, és biztos volt benne, hogy ő fog győzni, és visszakap egy engedelmes fiút, aki belezavarodik majd a megkönnyebbülésbe és a hálába, hogy nem kell bocsánatot kérnie a házassága miatt. (dühödten egy vödröt hoz)
FRUZSINA	(kiabál) Nem érdekelnek a régi történeteid! Te a múltban élsz! Olyan vagy mint egy vénasszony. Mindent elkövettem, hogy megszerettessem magam veled. Mit gyűlölködsz örökké? Hagyjál végre békén engem... (sírva fakad)
ANITA	(diadalmasan) Még nem ismered az apámat. Csalódni fogsz. És ne mondd, hogy nem szóltam jó előre? (nekilát felmosni)
FRUZSINA	(gyűlölettel) Kopjál le rólunk. Megérdemelted, amit a Csíktól kaptál, esküszöm.
ANITA	(mint aki nem hallja) Ami meg az apámat illeti, jobb, ha inkább elfelejted. Esküszöm, a te érdekedben beszélek. Azt hiszed, féltékeny vagyok, pedig csak meg akarlak menteni az én Don Juan apámtól. Fogadd meg a jó tanácsot. (feláll a felmosásból) Ne mondd, hogy nem szóltam idejében.
(Fruzsina a tükörképét nézi a vödör alján, a haját igazítja)
(egyedül)
DI ROSA	(belép a bejáratból, ahol eddig észrevétlen állt) Egy szó nélkül megyek el. Ez nem tiszta ügy. (habozik) Hát már csak nem okozok magamnak csalódást? Elmentem megnézni őt, ahogy dolgozik. Néztem, ahogy lakkozta az öregasszonyok körmét, és a többi lánnyal cigarettázik, és akkor azt mondtam magamban: ez a lány boldog. Olyan jó volt nézni. Olyan volt, mint egy kis tündér. El kéne mondani neki. Biztos felvidítaná! (töpreng)

11.
(egy kórház alagsorában. Valahol csepeg a víz)
(egyedül)
SATURNIO	Veszett kutya minden érzelem. Falkában járnak, és hajtják az embert kifulladásig. Vérzik a szívem, hát kié ne vérezne? (Csend) Micsoda bűz. És nincs itt senki. Fullasztó hely, a falak is izzadnak bele. Remélem, nem éled fel egy se odabenn. Doktor úr! Doktor Lovass! És ha valamelyikbe belebújik az ördög?
(ketten)
LOVASS	Halottat hozott?
SATURNIO	Igen. De még jár.
LOVASS	Ki maga?
SATURNIO	Magához jöttem.
LOVASS	Véres vagyok. Mit akar?
SATURNIO	Szeretem a lányát!
LOVASS	Hát ezért jött... Nem adok kezet, mert bemocskolom.
SATURNIO	Úristen, milyen bűz van itt... doktor úr, én szerelmes vagyok a lányába, vigyázzon rá. Könyörögve kérem!
LOVASS	Zavarba hoz... Nem szívesen hallok erről... Ha maga az én helyemben volna, úgy érezné magát, mint a kettéhasított ember. Az Isten szerelmére, hagyjanak békén mind a lányommal engem... (gonoszul) Ez egy tüdő, egyébként, amit érez. Érdekli? Mindkét tüdő tíz szelvényre bomlik, külön hörgő és gyűjtőerek. És közben a kötőszövetsövény, ami könnyen kifejthető. Látja? Látja? És a máj. Légzéskor a rekesszel mozog. Két érrendszere van, a verőér sérülése feltétlen halálos. Fulladozik? Mi baj? Csak egy bomló test, amit érez, egy rossz szív és a vérkeringés kórtana: hegesedés és vénás hiperémia... érdekli? Billentyűszűkület. (egy tálon mutatja) A pitvar izomzata sokkal vékonyabb, mint a kamrák izomzata, ez szép, sírnivalóan szép, ezt tanítani lehetne... El ne ejtse! Még le kell mérlegelnünk.
SATURNIO	Milyen makacsul fekszik itt, olyan, mint a márvány, ez az öregember.
LOVASS	(suttog) Tegnap még fájt a szíve.
SATURNIO	Milyen gonoszul mosolyog.
LOVASS	Korai öregség. Én most letörlöm róla, és a lábujjára kötözöm a halála okát. A neve után pontot teszek, ez a rövid gyászjelentés, nem casus többé nekünk.
SATURNIO	Doktor úr! És a szerelem? Vigyázzon a di Rosával. Rosszul vagyok.
LOVASS	A test, igen... Nyüzsög benn a gondolat, akár a féreg. Ez a pokol, fiam.
SATURNIO	Istenem!
LOVASS	A lányom... Jönnek-mennek körülötte a férfiak, mint a legyek. Csak ne látnám! Az anyjára üt. Minek is fecsegni? Torz töredék, ha beszél az ember, huzat az ajtórésen, amit minden szó kinyit, aztán bezár, és botladozva jön rajta át, amit az ember érez. Látom, megviselte... Jöjjön, levegőre viszem.

12.
(Lovass-lakás, ketten)
ANITA	Hallom, hallom... Ki az? (hátrasimítja a zuhanytól vizes haját)
HANG	A te nagy lehetőséged, Anita.
ANITA	Az nem lehet, a nagy lehetőség csak egyszer kopog az ember ajtaján.
DI ROSA	Már be se jöhetek?
ANITA	Di Rosa!
DI ROSA	Hát nem ismered meg a csengetésemet? Hát nem tudod, hogy ez egy igazi szállítmányozási igazgatói csengetés? Ha elmesélem neked, hogy lettem szállítmányozási igazgató, egyszerűen sírni fogsz az ámulattól. Azt fogod mondani: mesebeli történet.
ANITA	Már attól féltem, fel se hívsz ma... Kicsikém!
DI ROSA	Te egyszerűen csak kicsikémnek nevezel egy embert, aki naponta ezer dollárt keres? Adózás után? Csak csodálkozom.
ANITA	Mesebeli történet.
DI ROSA	Csodálkozom, és elönt a szomorúság Úgy, hogy megvigasztaljam magam...
ANITA	Nem nyúlkálunk, hoppá.
DI ROSA	Micsoda öregasszony! Milyen kérges lett a szíved! Különben egyedül vagyunk?
ANITA	(nevet) Attól tartok.
DI ROSA	Egy ilyen boldog lakásban szeretnék magam is családot alapítani.
ANITA	Helyben vagyunk. És mit szólnál hozzá?
DI ROSA	Bárha tudom, hogy vonzó egyéniség vagyok, mégis sírnék, ha ezt kéne hallanom. Egy ilyen romos vénembernek már minek gyerek? Egyszerűen tilos! A test persze kész, de a lélek erőtlen. A fejemet verném a falba, ha megint családom lenne! Az igazgatói fejet! Csomagolj, utazunk...
(Csend)
ANITA	Csak nem képzelted, hogy így elmegyek veled?
DI ROSA	Hát én most vagy álmodom vagy megőrültem!?
ANITA	Nem értesz te semmit. (el)
(ketten)
SATURNIO (be)
DI ROSA	(sziszegve) Saturnio!
SATURNIO	Megmondtam, hogy ne szólíts így többet...
DI ROSA	Bravó. Egyáltalán hogy kerülsz te ide? Mikor momentán Catanzaroban ülsz börtönben?
SATURNIO	Azt hittem, ezt nem hozod szóba még egyszer.
DI ROSA	(mint fenn) Halkabban! Különben is, hordd el magad...
SATURNIO	Egy lépést sem mozdulok. Sőt, te tűnsz el. Siralom lesz hallani, ha mindent kitálalok.
DI ROSA	Halkabban! Háromig számolok... Egy, kettő...
SATURNIO	Hallgatlak.
DI ROSA	Legalább a feleségedet ne vernéd.
SATURNIO	Nem a feleségem.
DI ROSA	Attól még vered. (dühödten el)
SATURNIO	(kiabál utána) Neki is joga van a törődéshez, nem?
ANITA	(vissza) Hát te?
SATURNIO	Hogy én?... Bejöttem. Nyitva volt, bocsánat. Azért jöttem, mert...
ANITA	Nos?
SATURNIO	Nohát csak azért, mert jobban meggondolva...
ANITA	Igen?
SATURNIO	...mégis le akarlak beszélni arról, hogy elmenj a di Rosával. Mégse ajánlom. Meggondoltam. Ellenben azt szeretném mondani...
ANITA	Nos? Hát mindenki beszélni akar velem. Mindenki hozzám fordul (gúnyosan) Remek érzés, nyilván körülöttem forog a világ... Mintha csak én számítanék... Persze, a Csíkról akarsz beszélni.
SATURNIO	(behízelgően) Beszéljünk őszintén...
ANITA	Beszéljünk.
SATURNIO	Esküszöm, hogy szerelmes vagyok.
ANITA	Gratulálok. Sok boldogságot.
SATURNIO	Meg se kérdezed, kibe?
ANITA	Kibe?
SATURNIO	Egy lányba...
ANITA	Még őszintébben gratulálok. Helyes választásnak látszik.
SATURNIO	(udvarol) Nem merem elmondani. Félek, hogy valami baj lesz, valami szerencsétlenség. Mert hogy mindig történik valami.
ANITA	Van tűzbiztosításom.
SATURNIO	Hogyan?
ANITA	Biztosítás tűz ellen. Ha, teszem azt, míg beszélgetünk, kigyullad a lakás. 
SATURNIO	(gúnyosan) Vagy összetörik valami.
ANITA	Majd vigyázunk.
SATURNIO	Eldől az a nagy tükör, amiben nézni szoktad magad.
ANITA	Talán inkább jégeső lesz.
SATURNIO	Mint tegnap este.
ANITA	Tegnap este jégeső volt?
SATURNIO	Nem, dehogy. Borzasztó volt, hülyét csináltam magamból. Szörnyen szerencsétlennek éreztem magam. Engem mindenki félreismer, azt mondják rám: na ja, Saturnio, egy hang, és más semmi. Pedig ennek a hangnak lelke van. Azt mondják: Saturnio, egy jólfésült fiú, egy üres arc...
ANITA	Pedig ennek az arcnak keze is van. Vidd innen a kezed.
SATURNIO	Azért jöttem, hogy bocsánatot kérjek. (egy szál virágot vesz elő a háta mögül.)
ANITA	(faarccal) Nincs bocsánat.
SATURNIO	Hogyan?
ANITA	Elnézést, ez egy vicc volt. Fogalmam sincs miért kérsz bocsánatot, fogalmam sincs, miért vagy itt. Semmi olyanra nem emlékszem a tegnap estéből, amiért bárkinek bocsánatot kellene kérnie tőlem.
SATURNIO	(Zavartan nevetni kezd, mint aki megérti a poént, egyre hangosabban. Hátralép és virágostól nagy robajjal hanyatt esik a székben)
(Anita nevet)
SATURNIO	(A földön ülve leporolja magát.) Úgy szeretnék segíteni rajtad.
ANITA	Köszönöm. Felsegítselek? Vagy inkább üldögélsz?
SATURNIO	Köszönöm, jól ülök. Kották... mindenütt. Szép, szép dolog. Én is szoktam énekelni! Bár kizárólag csak tusolás közben.
ANITA	(unottan) És mit szoktál énekelni?
SATURNIO	(elhalóan) Duettet.
ANITA	Saturnio, az a helyzet, hogy nekem lenne dolgom.
SATURNIO	(nagyvonalúan legyint) Nekem is.
ANITA	Én elköltözöm innét. És hagyjatok békén a Csíkkal.
SATURNIO	A di Rosa, igen... Ne higgy neki. Sose fog elvinni innét. Vagy, ha elvisz, annál rosszabb. (kétségbeesetten) Csak saját magát szereti. Csak a lányát szereti. Nem szeret senkit. Már az se igaz, amit kérdez. Ne higgy neki.
ANITA	(sötéten) Miért ne vinne el?
SATURNIO	Te nem ismered.
ANITA	Miért ne vinne el?
SATURNIO	Legalább egyszer ne magaddal törődj.
ANITA	Hát kivel törődjek?
(Egy ostoba dalocskát dúdol a zongorán magát kísérve. Saturnio mellélép, és tétován egy másik szólamot ütögetve szintén dúdolni kezd.)
(hárman)
KATI	(Zaklatottan belép. Erőt vesz magán.) Legalább felesleges minden mellébeszélés.
ANITA	Kati? Ma nincs énekóra...
KATI	(gyűlölettel nevet) Téged még zavarba lehet hozni?
SATURNIO	(kiabál) Miért kémkedsz utánam?
KATI	Mért alázol meg ezzel az ostoba libával?
ANITA	Bocsánat...
SATURNIO	Nem érted, hogy végeztünk? Befejeztem veled.
KATI	Ehhez mindig értettél. Szeretnél megsérteni?
SATURNIO	Olyan nevetséges vagy a vádaskodásoddal.
KATI	(gúnyosan) Itt akarsz hagyni?
SATURNIO	Ne zsarolj a lelkiismeretemmel. Elég nyűg az nekem.
KATI	Elájulok! Neked van lelkiismereted? Mesélj...
SATURNIO	A látszat talán csal, de én tudom, mi a tisztesség... Rólam mindenki mindent hazudozik összevissza, olyasmit is, ami szinte nem is igaz. (a fülét befogva dühödten skálázni kezd)
KATI	Őelőtte, szégyelled magad, mi? A kis kurva előtt!
ANITA	Elnézést, hogy...
SATURNIO	Mit kéne szégyellnem, szerinted? Legfeljebb a te ronda szádat szégyellem.
KATI	(magán kívül) Te meg öltözz fel, hát nem szégyelled magad? És fogd be a szád, nem vagyok kíváncsi a mentségeidre.
SATURNIO	Ne bántsd őt.
ANITA	Őszintén mondom, hogy végre higgy nekem... a te férjed... egy szánalmas szoknyavadász. Szánalmas, szánalmas, szánalmas.
KATI	Te vagy szánalmas. Nézz a tükörbe, tessék! Csak bámuld magad, bámuld! Tetszel magadnak?
ANITA	Akkor? Most mi legyen? Csúfítsam el magam?
KATI	Ez már a te dolgod. (dühvel) És miért ne, egyébként?
(ketten el)
(egyedül)
ANITA	Döglégy döng... Elmentek végre, és megint esik. A járdán locsog a víz, mint egy vénasszony. Ha eszembe jut... Hiszen gyűlölöm. Csak aludni jó, az Istenit, de mélyen. (kiles az ablakon) Elbújt a nap... Micsoda ország! Micsoda külváros. Az utcán énekelnek a kölykök. (szedegeti a szétrepült kottákat a földről) Bernstein. Schönberg. És Wagner... ez a világvége. Hol a fedele? Milyen szép pár, azt mondták. Bújjak hozzá, és sírdogáljak, és mondjam, hogy megbocsátok? Eltűrjem, hogy simogat? Ha hízeleg, nevetnem kell. (eltépi a kottákat) Ha itt lesz a világvége, és egy szomjas angyal feltépi a mindenség torkát, és a temetők minden képzeleten felül túlnépesülnek, és az összes tengerben rothadt kocsonyában fő a víz, és minden ember egy rettenetes buborékban hány ki öt liter vért, és minden csont megtalálja a méltó helyét a trófeák falán, és a sikertelen föld a darabjaira hullik, akkor talán... (felnéz) Ki az?
(ketten)
CSÍK	Csak én vagyok. Csak én, a te Csíkod. Bejöhetek? Sírtál? Miattam?
ANITA	Miattad? Te hülye, ki sírna miattad? Mit akarsz?
CSÍK	Csak azért jöttem, hogy lássalak. Végül is nem valami szépen mentem el.
ANITA	Gusztustalan, ahogy mosolyogsz.
CSÍK	(óvatosan) Szép, ahogy haragszol.
ANITA	Tisztességes ember nem mosolyog így.
CSÍK	Álmodtam kettőnkről. Megálmodtam, hogy eljövök.
ANITA	Tulajdonképpen miért jöttél?
CSÍK	(mint fenn) Nem viselkedtem túl szépen. Most nevetsz? Én nem tudom, mi van, ha egy vörös ribanc a közelembe lesz. Aztán meg csak bosszúság az egész...
ANITA	Hát ráuntál a Kittykére?
CSÍK	Most mit mosolyogsz?
ANITA	Színészkedsz, csak színészkedsz, nem hiszek neked.
CSÍK	Annyiszor jártál az eszemben!
ANITA	Meguntalak, Csík, ráduntam. Hallasz egyáltalán?
CSÍK	Annyiszor csak rajtakapom magam, hogy úgy beszélek, mintha egy előadást játszanék valakinek. Rajtakapom magam, hogy fogalmam sincs, mit miért mondok. Csak beszélek.
ANITA	Hallod, milyen csend van, ha elhallgatunk? Egyedül vagyunk, teljesen egyedül. Hallgass! Mi?
(Csend)
CSÍK	Azt hittem, már nem akarsz látni többet.
ANITA	Látlak vagy nem, hát nem olyan mindegy? Mindegy az egész.
CSÍK	Azt hittem, be se engedsz. Meg se hallgatsz. Pedig nekem tervem van veled. Igazi tervem, amire mindig vártál. Huszonhat éves vagyok, és...
ANITA	Tudja már a kis szokásaidat? Vagy csak hallgatsz mellette is egész nap, mert idegesít? Idegesít, ha énekel? Ha járkál?
CSÍK	(gúnyosan) Attól tartok, hogy utál engem. És félek, hogy komplett hülyének tart.
ANITA	Honnan veszed?
CSÍK	Ó, csak egy elejtett megjegyzéséből. Azt mondta: “Utállak. Te egy komplett hülye vagy.”
ANITA	(nevet) Gondolom, nem egy gondoskodó fajta. Aztán most el vagy anyátlanodva, mi? És a kutyája, nem idegesít? De biztos.
CSÍK	A kutyáját már ő se szereti. Mert ha főz valamit, például én szó nélkül megeszem, de a kutya még nem ilyen fegyelmezett...
ANITA	(nevet) Milyen rohadt vagy te, Csík.
CSÍK	Szégyellem magam. Ha ezt most hallaná, bőgne. Büszke a konyhájára. Képzeld, vett egy kötényt. És megint dolgozik. Felszolgál egy pubban, és...
(Csend)
ANITA	Hát nem érted, hogy már nem szeretlek?
CSÍK	És most akkor, most mi legyen? És a jövő?
(Anita nevet)
(négyen)
(A küszöbön a Lovass-Fruzsina pár áll)
FRUZSINA	(gúnyosan) Nagy a szerelem...
LOVASS	(Fruzsinának, mintha Csík ott se lenne.) Ez az a Csík?
FRUZSINA	Nem szimpatikus?
LOVASS	Az Anita dolga.
(Csík el, bevágja az ajtót maga mögött)
FRUZSINA	Látod, Anita, milyen szép csokrot kaptam? (Anita rágyújt) Milyen szép csokor! Anita, az apád gáláns, mint egy kis diák.
(Anita némán kimegy)
(ketten, majd hárman)
FRUZSINA	(suttog) Adj neki pénzt, akkor elmegy...
LOVASS	Kinevetne, ha mondanám...
FRUZSINA	Csak dörmögj, mackó.
LOVASS	Mit nevetsz?
FRUZSINA	(Hosszan készül a mondatra.) És most? Nem akarsz elvenni, mondd? (Csend)
LOVASS	És a korkülönbség?
FRUZSINA	Lovass, Lovass, én bolond emberem.
LOVASS	Nem lenne jó vége úgyse. Még csak nem is ismersz engem igazán.
FRUZSINA	Jobban, mint álmodnád.
LOVASS	Én már nem hiszek semmiben.
FRUZSINA	Te egy romantikus ember vagy. Kicsit már megöregedtél, viszont már nem iszol. De még így is kevés ilyen van, mint te vagy.
LOVASS	Már nem iszom. Rámijesztettek a doktorok. Míg fiatalabb voltam, gonosz voltam, mindig és mindenkivel gonosz. Csak magamat szerettem.
FRUZSINA	Nem. Olyan ember voltál, akiről álmodnak a lányok.
LOVASS	A kurva életbe, ne udvarolj már! Ez egy komédia!
FRUZSINA	Annyi éve először hallak kiabálni.
LOVASS	Szörnyű dolog kiabálni.
FRUZSINA	Ahogy kiabálsz, attól libabőrös leszek.
LOVASS	Menj el tőlem, úgyse lennél boldog.
FRUZSINA	(nagyon nevet) Ezt neked sütöttem. Ez az egy, amit tudok sütni. Belesírtam, de nem baj, te sósan szereted.
LOVASS	Kis hülyém, te. Csak elrontod az életed. Keress egy fiatalabbat, Hallasz?
FRUZSINA	Kóstold meg. Egyél. Tessék, egyél.
LOVASS	Menj el.
FRUZSINA	(nevet) Finom?
LOVASS	(tele szájjal, alig tud beszélni) Mit remélsz tőlem?
FRUZSINA	(nevet) Hát nem jó? Egyél, egyél.
LOVASS	(majd megfullad) Fruzsina.
FRUZSINA	(eteti) Igen? Igen? (széttárja a karját) Mondjad! (nagyon nevet a férfin)
(Anita a háttérben nézi őket)

13.
(ketten az utcán)
KITTY	Amit kezdtél, fejezd be, tessék. Vagy már rám se nézel? Már nem méltatsz ennyire? Már futsz előlem? Gyáva disznó!
CSÍK	Elkísértelek idáig, ez az a ház.
KITTY	És mástól kell megtudnom mindent. Milyen féreg vagy, milyen senki! Hát visszaszöktél az Anitádhoz, igen? Piszkos gazember.
CSÍK	Miért az utcán? Én nem kedvelem ennyire a színházat... mindig ez a zsibvásár. Miért nem mehet valami rendjén egyszer, szépen, ahogy a golyó gurul?
KITTY	Szóval én se leszek más, mint a többi. Szép, szép. Bedőltem neked, lerántottál a sárba. Borzalmas dolgok járnak a fejemben, ha tudnád!
CSÍK	Sápadt vagy. Nesze egy zsebkendő. Szedd össze magad. (suttog) Légy férfi.
KITTY	Legalább a szemembe mertél volna nézni.
CSÍK	Ami volt, elmúlt, a múlt gönceit meg ki hordja már, nem így van? Rácseppent az unalom, és öblítsem akármibe, csak fakó marad.
KITTY	Visszanyávogtad magad hozzá, látta valaki, és visszamondta. Hát ennyit értél! Mikor hallottam, elsápadt a szívem. Hát hiába minden fogadkozás? Hát hazudtál, ha esküdöztél? A tengert marokban hordtad volna a lábamhoz, ha kérem. De mi jár a hazugnak, tudod-e?
CSÍK	Nem tudok parancsolni az érzéseimnek, és nem is akarok, és nem is fogok, mert minek?
KITTY	Hát nem tudsz parancsolni az érzéseidnek? Ez egy szemét, hazug alibi. Szégyellem, hogy szóba álltam veled. De tudod-e, hogy ezt nem viszed el szárazon? Nézz ide, és félj.
CSÍK	Ó, mennyi beszéd, mennyi panaszkodás. Muszáj ennek így lennie?
KITTY	(suttog) Hát nem nézel rám, kedves? Már rám se nézel?
CSÍK	Fáradt vagyok, fáradt. Nyugalmat akarok.
KITTY	Ezt most nem úszod meg. (pisztolyt fog rá) Halott ember vagy, Csík.
CSÍK	(dermedten) Senki nem él örökké.
KITTY	(sírva fakad, eldobja a pisztolyt) Dehát én szerettelek. Igazán szerettelek. Miért csináltad ezt?
CSÍK	(sokára fellélegzik) Megijesztettél... Komolyan, már majdnem megijedtem.
(Csík óvatosan kihátrál, a lány másfelé néz)

14.
(Lovass-lakás, ketten)
DI ROSA	(beóvakodik) Kislány!
(Nem talál senkit, fütyörészve nekilát átöltözni)
LOVASS	(belép) Hát hozta Isten.
DI ROSA	(Halálos zavarban, a nadrágja a bokájánál) Di Rosa vagyok.
LOVASS	Maga aludt itt az éjjel?
DI ROSA	Bocsánat, ha horkoltam volna. (pánikban öltözik)
LOVASS	Azt hittem, azt a Csíkot találom itt.
DI ROSA	Kínos helyzet... én már kerestem az alkalmat a megismerkedésre különben!
LOVASS	A Csík, igen... sok fiú járt az Anitácskához, félszegek voltak, pattanásosak, és mindig levertek valamit... azóta ezekből ügyvédek lettek, meg vegyészmérnökök, meg autóimportőrök. Őt szórakoztatta ez az udvartartás de én láttam rajta, hogy nem ezekbe fog beleszeretni. Láttam rajta, hogy egyszercsak majd szerelmes lesz egy elmebetegbe (di Rosa lemerevedik), vagy egy piaci tolvajba, vagy egy látnokba, valami szélhámosba, vagy szemfényvesztőbe, őrülten és a hülyeségig szerelmes, látszott rajta, hogy egyszer valaki az ujja köré fogja csavarni, és kínozni fogja, és az Anitácska a rabja lesz. Bocsásson meg. Fáradt vagyok. Ma boncoltam az igazgatónkat, aki pár napja meghalt. Maga különben ismerte, benyitott az irodájába, mikor engem az intézetben keresett.
DI ROSA	(Belegabalyodik a nadrágszíjába, egyáltalán nem figyel) Nem emlékszem. Milyen ember volt?
LOVASS	Semmi különös. Mindig verejtékszaga volt.
DI ROSA	Boszorkány, a maga lánya, doktor úr. Az ilyen pokollá teszi az életet.
LOVASS	Leginkább a sajátját. Az én lányom... túl sok férfival magányos. Nem akarom megzavarni különben, de felemásan gombolta be az ingét.
DI ROSA	És mikor jön haza?
LOVASS	Ide ő már nem haza jön. Miért keresi?
DI ROSA	De mikor jön haza?
LOVASS	Hát nem figyel?
DI ROSA	(nem figyel) Én mindig figyelek. Mondja elengedi a lányát velem Rómába?
LOVASS	Mint munkaadó kérdi?
DI ROSA	(tiltakozik) Nem...
LOVASS	(nevet) Vagy úgy... Milyen régimódi!
(di Rosa végre felöltözve, kihátrál)
(ketten)
ANITA	(be) Hazajöttél ebédelni? Persze nem találtál itthon senkit és semmit... Majd készítek valamit, mint régen...
LOVASS	Az olasz keresett. Utánad akartam küldeni, ahová manikűrözni jársz... Vagy nem kedd este szoktál menni?
ANITA	(egykedvűen) Korábban eljöttem.
LOVASS	Beszélni akarok veled. A nagyanyád haldoklik.
ANITA	Mindannyian meghalunk egyszer.
LOVASS	Látni szeretne téged.
ANITA	Eddig nem akart látni engem.
LOVASS	Ez így nem igaz.
ANITA	Te és a nagyanyám szégyelltek engem. Te és a nagyanyám rémisztővé és kilátástalanná és merő szégyenné tettétek az életemet.
LOVASS	Olyan fába vágtad a fejszéd, amihez kevés voltál. Egy manikűröslány sose fog énekelni az operában. Át kéne gondolnod az életedet.
ANITA	De én nem akartam úgy élni, mint ti.
LOVASS	Gyerekes vagy. Az élet nem álom.
ANITA	A nagyanyám szégyellt engem.
LOVASS	A nagyanyád haldoklik.
ANITA	Miért azt mondod: a nagyanyád, miért nem azt: az anyám?
LOVASS	Az, hogy ő az anyám, az nekem magánügyem. Az anyám meg fog halni. Ezzel én még nem vagyok képes foglalkozni.
ANITA	Szegény fiú. Szegény apa.
LOVASS	De az anyám meg fog halni. És a lányom azt mondja, hogy nem akarja látni őt.
ANITA	Az én nagyanyám! (nevet) Mikor gyerek voltam, féltem tőle. Minthogy te elhagytál, és nála éltem, ő az első emlékem. Szigorú, kegyetlen öreg dáma, aki esténként felolvas a Bibliából. Volt idő, egészen kicsi koromban, mikor azt képzeltem, az az ő naplója.
LOVASS	A maga módján nagyon szeretett téged.
ANITA	Ez a szó, hogy szeretet, neki nem mondott semmit.
LOVASS	Milyen butaság!
ANITA	Téged sem szeretett. Miért törekedtél egész életében a szeretetére? Miért nem tudtál lemondani róla?
LOVASS	De hát ő az anyám.
ANITA	Úgy beszélünk, mintha nekem sose lett volna anyám. Alkudozunk itt róluk, mint a kofák. Az enyémről nincs mit beszélni, hisz én nem is emlékszem rá, igaz? Hja persze ő neked csak a feleséged volt. És felesége még lehet az embernek...
LOVASS	Fogalmad sincs, mit beszélsz.
ANITA	(sírva fakad) Miért nem szöktem meg? Istenem, miért nem szöktem meg? Miért éltem veletek?
LOVASS	(keserűen) Hasonlítasz az anyádra. Ha tudnád, mennyire hasonlítasz.
ANITA	Istenem... hogy bírtam ki ezt az egészet? Olyan kicsinek éreztem magam előttetek. Annyira féltem. Annyira kilátástalan volt az egész. Te azt mondod, butaság, de nem tudod, milyen volt megkérdezni a nagyanyámat, hogy mit kell csinálni, mikor először menstruáltam. Én mindig csak szégyelltem magam.
LOVASS	Milyen régi dolgok ezek. Elképesztő... Te ilyen régi dolgokkal képes vagy foglalkozni. Hány éve már...
ANITA	(nevet) Régi dolgok? Nekem minden esetre ez volt az életem.
LOVASS	Tehát nem mész meglátogatni az anyámat?
ANITA	Egyszer másképp kéne beszélnünk... Vagy te nem tudod, mi az apák dolga? Bocsánatot kérni...
LOVASS	(kávét iszik) Hogyan? Butaság...
ANITA	Nem vagy rá képes...
LOVASS	Bocsánat... Kínos...
ANITA	Sose bízz bennem. (suttog) Te tényleg azt gondolod, hogy én szeretlek? Nem, inkább...
LOVASS	Te bevettél valamit? Vagy megőrültél?
ANITA	(Nevetgél, kinéz az ablakon.) Ez jellemző. Megőrültem, hát hogyne. Hitványnak bizonyultam, igaz?
LOVASS	Az én lányom...
ANITA	Apa... lány... néha nem is tudom, hogy ez jelent-e valamit?
LOVASS	Megbolondultál, már egészen biztos vagyok.
ANITA	Nem, nem. De lehet, hogy egy nap meg fogok. (nekilát a körmét lakkozni) Borzalmas emlékeim vannak.

15.
(Csík lakásán)
ANITA	(Kopog és belép.) Nos, hát itt vagyok. Többet nem zavarlak már, de visszahoztam a holmijaidat, ami nálam maradt (letesz egy táskát) Részeg vagy?
CSÍK	Nem, nem... Borszagom van? Csak egy pohárral ittam...
ANITA	(nyugodt) Ne igyál.
CSÍK	Csak ezt hoztad?
ANITA	Másod is van nálam?
CSÍK	Nem, nem úgy értem. Arra gondoltam, azért jöttél, mert mondani akarsz valamit.
ANITA	(értetlen) Mit mondanék?
CSÍK	Hát tényleg legyen vége? Döntsd el te.
ANITA	(már nem figyel) Te már eldöntötted.
CSÍK	(reménykedve) Hát már nem szeretsz?
ANITA	Most úgy rémlik, hogy sose szerettelek.
CSÍK	(szívja az orrát, vakarózik, sértődött) Hát ez jó. Na mindegy.
ANITA	Ma nem dolgozol? (Az ágyra ül.)
CSÍK	Néha úgy éreztem, még a nevem se tudod. Csak ülsz egy bárban, kicsit már be vagy rúgva, és ködösen nézel egy tükörbe, és nem tudod, hogy ki ül veled. És gondolkozol, mi a neve? És gondolkozol, emlékszel-e még rá másnap is. Hunyd le a szemed. Mit látsz?
ANITA	Téged.
CSÍK	Gondolj másra. Miért nézel így?
ANITA	Csak nézlek.
CSÍK	Elfelejtesz?
ANITA	Már elfelejtettelek.
CSÍK	(zavartan mesél) Álmomban az ég összehajlott, mint egy papírtekercs, és borzalmas dolgokat láttam. Halottakat láttam, és köztük magamat, és láttam minden mocskot és szennyet és gyűlöletet és közönyt, ahogy élek, és mint valami ködben, láttam egy angyalt, és azt mondta, Csík, büntetést érdemelsz, és akkor azt kérdeztem, miért? És láttam, mennyi szégyen és megalázás és harag vár rám a halálomig és mennyi buta kínlódás és unalom, és akkor azt mondta, próbára tettelek, és billeg a mérleg, és én akkor azt kérdeztem, miért? Micsoda Isten-verte álom!
ANITA	Régen sose gondolkoztál, és az jobban tetszett nekem. Ne gondolkozz.
CSÍK	Mostanában alig dolgoztam valamit. Hamarosan kirúgnak, és nem taxizom többé, ami azt jelenti, szabad leszek, mint a madár. Hülye vagyok? Nem, talán csak alkalmatlan...
ANITA	Nagyon megaláztál, Csík.
CSÍK	Miért hallgatsz?
ANITA	Kis Csíkom, drága, azt tudod, hogy gyűlöllek?
CSÍK	(önhitten nevet) Ez az az óra, amikor a lélek kibontja a borzalmak zsákját, igaz? Rendet kéne tenni ebben a szép fejecskében. De hát te persze ott nem rejtegetsz semmit. Nem vagytok képesek semmire, egyikőtök se. Egyetlen érzést se ismersz igazán. Nem éltél át semmit. Azt mondod, gyűlölsz, de nem lennél képes ártani nekem. Nem tudnál megfojtani egy kanál vízben. Miért jöttél ide? Mit akarsz még tőlem? Tudod pedig, hogy vége, mert azt akarom, hogy vége legyen. Neked nincs más dolgod, csak hazamenni, és sírdogálni, hogy megbántottalak. Hát sírdogálj. Sirasd magad. Nézd a tükörben, hogy potyognak a könnyeid. Szép lesz, és ettől meg fogsz hatódni. Mindenkinek mesélni fogod, milyen gazember vagyok. Látni se bírsz majd, kerülni fogod az utcákat is, amiken velem sétáltál. Úgy fogsz meghalni, hogy nem bírtad megemészteni, hogy ki vagy rúgva! Hát nem értesz?
ANITA	(hűvösen) Ne kiabálj.
CSÍK	Hát már a végén felhúzol. Kihozod az embert a béketűrésből. Kis hercegnő. Ezt ma vettem el a barátnődtől, Látod? Kezet rázhatsz vele, nem vagy különb te se, ő se, meg senki. Legalább kapd fel az asztalról, legalább próbáld elvenni tőlem. Állsz, mint a fagyosszent. Legalább valami élet lenne benned. És, ha én magam a kezedbe nyomnám, képes lennél rám lőni?
ANITA	Nem hiszem, hogy akarom.
CSÍK	Nem akarja! Beszarok a gyönyörűségtől! Gyáva vagy, ezt így hívják, gyáva! Született gyáva!
ANITA	Nem vagyok gyáva. Csak nem akartalak bántani.
CSÍK	(térdét csapkodva nevet) Nem akart bántani. Óhh!
ANITA	De most már talán akarlak.
(Felveszi a pisztolyt. Csíkra fogja, aki figyeli, majd nevetni kezd.)
ANITA	(leengedi a pisztolyt) Nem akarlak bántani. Nem tudom, mit akarok veled.
CSÍK	(gúnyolódik) Segítsek? Le akartál lőni...
ANITA	Igen. (Felemeli a pisztolyt, és a fiú vállába lő.)
CSÍK	Az Isten verjen meg, te rohadt kurva. Az Istenedet, hogy fáj! Te elmebeteg vagy...
ANITA	Kár volt az egész... (másodszorra lelövi)

VÉGE