Német Ákos

Haszonvágy

szereplők:
Mariann		
Lívia	Mariann lánya	
Aliz	Mariann lánya, korábban manikűröslány	
Belovár	Aliz férje, boldog ékszerész	
Mura		
Hunyad	Belovár fia, medikus	
Kuvik		
Panziósnő, egy öreg orvos, egy árus, két autótolvaj, és mások	

helyszín:	ékszerüzlet a belvárosban, az ékszerész lakása	
	használtautó-telep a külvárosban, mellette ház	
	egy játszótér	
	folyosó a bíróságon	
	egy országúti motel	
	prosectura	

tél vége

I. FELVONÁS
1.
(az ékszerésznél)
(hárman)
ALIZ	(dühösen) Hadd mondjam el végre.
BELOVÁR	(fojtottan) De én nem akarom tudni.
ALIZ	Nem is sejted, miért vagyok itt?
BELOVÁR	Átjöttél az üzletbe, amikor az alkalmazott ebédelni ment. Nyilván akarsz valamit.
ALIZ	Ideje, hogy tisztán láss. Elhatároztam, hogy elmesélem. Akkor talán abbahagyod a kitalációidat. De készülj fel, a valóság rosszabb.
BELOVÁR	Seherezádé...
ALIZ	Két éve vagyunk házasok. Ezt igazán te akartad, és én nem bántam meg, és te nem akartál meglátni semmit. De ideje, hogy tisztán láss... Emlékszel, mikor találkoztál velem?
BELOVÁR	Uram, parancsol valamit?
FÉREGIRTÓ	Mennyi gyönyörű kő!
BELOVÁR	Esküvő? Évforduló?
FÉREGIRTÓ	Ó, nem... nem, nem. A patkányok miatt jöttem.
BELOVÁR	Bocsánat?... 
FÉREGIRTÓ	A mérget hoztam, tudja. A köveknek nem fog ártani.
BELOVÁR	Én nem rendeltem ilyesmit.
FÉREGIRTÓ	Az utca minden pincéje... patkányfészek.
BELOVÁR	De én nem rendeltem!
FÉREGIRTÓ	Kifizette a tulajdonos, akitől bérli az üzletet. Ezt kell kiraknom, ha leenged a pincébe. Magának nem kerül pénzbe.
ALIZ	Mi ez?
FÉREGIRTÓ	Patkányméreg.
ALIZ	Mint a hamu. Csak csillog.
FÉREGIRTÓ	Ne is mondjon ilyet! Épp, hogy leszoktam a dohányzásról. Én hamuszínben csak ezt látom. Úgyhogy ezt ne is mondja... 
ALIZ	Csak ez csillog!
FÉREGIRTÓ	Éppen egy hete.
BELOVÁR	Miről beszél? Itt nincsen patkány!
ALIZ	Viccelsz? A minap a kirakaton is átszaladt egy, fényes nappal. Istenverése ez, becsületszavamra, a csatorna alattunk. Patkány egy ékszerész kirakatában, a vörös bársonyon, kínos. Mondhatom szerencse, hogy nem látta senki, csak én. Kínos, kínos.
FÉREGIRTÓ	Itt sok a régi ház, sokaknak van ez a gondja. Eddig mindig hatott.
ALIZ	Mondja, nem veszélyes?
FÉREGIRTÓ	(körülnéz) Mennyi gyönyörű kő. A feleségemnek is tetszene... 
ALIZ	Ne is mondja. Én egyenesen szerelmes vagyok beléjük. Sose fogom megszokni. Maga rák jegyű, igaz?
FÉREGIRTÓ	Hogy tetszik mondani? Ő sokkal fiatalabb, mint én. Olyasmi, mint maga... 
ALIZ	A rákok szeretik ennyire az ékszereket. Ha a Merkúr a nyolcas házban áll... 
BELOVÁR	Erre van a lejárat.
(ketten)
ALIZ	A mi boldog babaházunk, igaz? Mindenki irigyli. Ékszerüzlet a belvárosi korzón, ahol csak hídárnyék a díszlet, és sirályvijjogás, meg ahogy ez a becsavarodott szél korbácsolja a partot. (Kinéz az ablakon)
BELOVÁR	Nehéz lesz így megszoknom téged... Mért festetted be a hajad reggel ilyen váratlanul?
ALIZ	(gúnyosan) Hirtelen rájöttem, hogy csak egy életünk van, viszont ha ez igaz, ezt az egyet én szőkén akarom leélni.
BELOVÁR	Azt mondják, a nők akkor festetik váratlanul új színre a hajukat, ha boldogtalanok.
ALIZ	Én boldog vagyok veled.
BELOVÁR	De azért még gondolsz rá, igaz?
ALIZ	Te nem bízol bennem. Butaságokat hordasz össze. Minden nap ugyanaz, dühbe lovalod magad. Vannak dolgok, amikről nem akarok beszélni.
BELOVÁR	Te a fiúdról beszélsz.
ALIZ	Már nem a fiúm.
BELOVÁR	De róla beszélsz.
ALIZ	Magamról beszélek.
BELOVÁR	Te sose magadról beszélsz... 
ALIZ	Állandóan róla faggatsz. Fel se fogod, milyen butaságokat kérdezel... Attól félsz, hogy ő jár az eszemben, pedig gyűlölök rágondolni. Gyűlölöm, ha eszembe jut.
BELOVÁR	Már megint róla beszélünk.
ALIZ	Emlékszel, mikor találkoztál velem? Akkor már szabadulni akartam tőle, de úgy tűnt, hogy sose fog változni semmi. Az a ház hivatalosan le is volt bontva. Csak feküdtünk az ágyon, és veszekedtünk, és ittunk. Én is, nemcsak ő. Vele telt el az életemből a huszonnegyedik év és a huszonötödik. Úgy tűnt, hogy már nem fog változni semmi. Vagy ezt már mondtam? Amikor a férfiak már olyan sandán és nyájasan köszöngéltek, mint a fos, tudtam, mi jön. Már nem szégyelltem magam. Nem vártam semmit. Nem voltam szerelmes.
BELOVÁR	Egyszerűen nem értem, miért nem hagytad el.
ALIZ	Ezen nincs mit érteni. Hűséges voltam hozzá, mint a gyufához a láng. Nem haza mentem, hanem az utcára, hogy eltartsam magunkat. Ő tudta különben. És most te is tudod.
BELOVÁR	Nem hiszem el, hogy striheltél.
ALIZ	Én sem hiszem.
BELOVÁR	Szóval igaz?
ALIZ	És ha igen?
BELOVÁR	Ettől nem gondolom meg magam... Azért még szeretlek.
ALIZ	Azért még elsápadtál. De akartam, hogy tudd.
BELOVÁR	Egy kicsit még szereted, igaz?
ALIZ	Már nem.
BELOVÁR	És engem, szeretsz?
ALIZ	Igen.

2.
(külvárosi konyha, vacsorához terítve)
(ketten)
(egy férfi a ruháját igazgatja)
LÍVIA	(gúnyolódik) “Édes Istenem!” Mi az, hogy “édes Istenem”? Hát nem itt vagyok neked én? Ha van Isten, édesem, mi nem vagyunk köszönőviszonyban. Itt fekszem hason a kövön, egy csupaszra kopott medvebőrön, és arra gondolok, mi lenne, ha ez a vicsorgó üres fej életre kelne, bőgne, és az arcomba marna, mint egy vénasszonyéba az idő? Ha van Isten, miért nem engedi meg ezeknek a szörnyű fogaknak ezt a viccet, hisz ez se megalázóbb, mint a többi? Sőt, néha arra gondolok, hogy az ember már mindent elért, amit az örökkévalóság adhat. Nekem például, énnekem saját poklom van és saját mennyországom, és néha-néha teljesen úgy érzem, hogy ez az egész tiszta szemfényvesztés, és tévedés lenne azt hinni, hogy nem az enyém az egész világ, az egész, ami van.
MURA	Az anyád bármelyik pillanatban beléphet.
LÍVIA	(gúnyosan) Vesd le végre a tragikus álarcot, a farsang már elmúlt.
MURA	Rossz a kedvem.
LÍVIA	Tőlem, hát tőlem igazán nem lehet rossz a kedved, vagy igen?
MURA	Vicceket gyártasz a kövérségemről. A barátaidat szórakoztatod.
LÍVIA	Drága vén csont. (felöltözik)
MURA	Már az is megalázó, hogy hallgatlak.
LÍVIA	Szedd össze magad! És ne nézz így. Már biztosan kijött a fürdőszobából.
MURA	Sose tudom, menjek vagy maradjak. Minden nap fellázadok, de még nem vette észre senki. Fojt a gallér. Izzadok. Olyan színű az arcom, mint a bomló hús. Megfulladok itt. Megvert engem az Isten, veletek vert meg. Csak nevetsz rajtam, igaz?
LÍVIA	Nem szoktam sírni.
MURA	Milyen keserű ez a tea. Milyen régóta gyűlöllek. Úgy szeretlek, hogy az már szégyen.
LÍVIA	Kiskutyám. Gyere ide, édes kis kutya.
MURA	(reménytelenül) Jön. Ha elment, beszélünk. Hallod?
(hárman)
MARIANN	(Belép, látszólag jókedvűen) Nos? Jól nézek ki? A szeánszra mégsem mehetek úgy, mint egy mosónő. Még elijesztem a szellemeket. Na, nem hallom?
MURA	Jól nézel ki drágám.
(Lívia enni kezd)
MARIANN	Miért nem nézel a szemembe soha? Miért fordulsz el mindig, ha veled beszélek? Meghíztál, rosszul nézel ki... Kerülsz engem. Hát már nem szeretsz? Legalább válaszolj.
MURA	Erőszakos vagy.
MARIANN	Lehet. Már megőrjítesz ezzel a közönyöddel. Lívia, kérlek... (Lívia ártatlanul figyel) Hát mit vétettem? Hát mi bajod velem? Ne fordulj el, nézz végre a szemembe!
MURA	Mit beszélsz? Még meghallják... 
MARIANN	(összetörve) Hát nem tetszem már?
MURA	Dehogynem.
MARIANN	Azt mondod, dehogy nem, és nem nézel a szemembe. Azt hiszed, mosolyogsz rám, pedig csak ostobán vigyorogsz. Milyen kínos, milyen kínos... 
MURA	Megőrültél. Küldd ki a lányodat... 
MARIANN	Hát már más tetszik, igaz? Hát nem bánom. Nem bánom, te piszkos gazember... 
MURA	Vagy én fogjam be a szád?
MARIANN	És ki az? Ki az a kis ribanc? Nem bánom, ha elhagysz, de annyi jár nekem, hogy odamenjek, és megnézzem magamnak.
MURA	Szégyellem magam miattad. Azt hittem, nem vagy ilyen gyerekes.
MARIANN	Nézz a szemembe, és beszélj!
MURA	Ne rángass. Nincs benned semmi érzés. Semmi jóérzés... 
MARIANN	Ki az? Kikaparom a szemét... 
MURA	Micsoda vásári stílus. Hát nem tudsz normálisan viselkedni?
MARIANN	Tudom, hogy más után jársz, tudom. Egy nő megérzi ezt. Fiatalabb, mint én, igaz?
MURA	Nem ezen múlik. Összezavarsz. Küldd ki a lányod.
MARIANN	Szégyelled magad a lányom előtt, igaz? (gúnyosan) Hát mondj valamit... 
(némán állnak)
MARIANN	Megcsúnyultam?
MURA	Nem.
MARIANN	És az a másik... szebb, mint én? Miért hallgatsz? Hát mi baj velem?
MURA	(zavartan) Nem az a nő vagy... 
MARIANN	És az a másik... 
MURA	(befogja a fülét) Ne kezdd újra!
(Hátrál, hanyattesik a konyhaszékben)
(Két aggódó női arc egy férfitest felett)
MARIANN	Meghalt?
LÍVIA	Meghalt, merő bosszúból, a dög.
MARIANN	Mekkorát esett! Jézusom! Drága!
LÍVIA	Ha ilyen hülye. Miért nem néz körül?
MARIANN	Fogd be a szádat. Édes istenem ennek is én vagyok az oka.
LÍVIA	Elegem lett, hogy fogdos. És még vágjak jó pofát, mert apám helyett apám.
MARIANN	Hogy beszélhetsz így? Képzelődsz... Csak nem te toltad oda széket?
LÍVIA	Ki gondolta, hogy ekkorát esik? És ha tényleg baja lett? Ha meghalt?
MARIANN	Mindenről én tehetek. Szörnyű. Jézusom. Mióta apátok halott, ez a ház valóságos... (tördeli a kezét)
LÍVIA	Utálom! Milyen kövér még holtában is! Körbefolyja a potroha.
MARIANN	Hadd hajoljak egész közel. Úgy meglátja az ember, hogy él-e még, vagy se. Gyere, egészen ide, és nézzünk a szemébe. Szegénykém... 
LÍVIA	Csak az én szemem tükröződik benne.
(figyelmesen nézik)
(Mura megmozdítja a kezét. A nők szétrebbennek.)
MARIANN	Jobb, ha most már indulok. Most, hogy már nincs baja... látni se akarom. Hazudik nekem...
(ketten el)
(ketten)
(hosszú csengetés)
MURA	(megpróbál feltápászkodni) Ki maga?
KUVIK	Nem akartam magára törni. De hiába csengettem. És láttam, hogy bent ég a villany. A kapu meg nyitva... Magáé az autókereskedés, itt a szomszédban?
MURA	Mért kérdi?
KUVIK	Remélem, nem rontottam el a csengőt... 
MURA	Én vagyok a főnök. Mit akar?
KUVIK	Ez a Mura autókereskedés?
MURA	És, ha ez? Mura vagyok.
KUVIK	(suttog) Micsoda név! Alig láttam meg a cédulát.
MURA	Milyen cédulát?
KUVIK	A kerítésen. Hogy maga keres embert. Egy alkalmazottat, nem? Vagy nem?
MURA	Segítsen már... Mindjárt szétesik a fejem.
KUVIK	Eredetileg sofőr vagyok. Három évig dolgoztam egy... Azt hiszem, elszakadt a nadrágja.
MURA	(leporolja magát) Hogy hívják?
KUVIK	Engem csak Kuviknak szoktak. A többi meg itt van.
MURA	Itt az áll, hogy Kubinyi. (erőlteti a szemét az olvasással)
KUVIK	Ott persze az áll. De engem mindenki csak Kuviknak hiv.
MURA	Gondolom, elsőre kicsit elhanyagoltnak tűnik itt minden. Mindent egyedül csinálok. (erőlködve olvas) Szóval huszonhat éves. A rosseb, nem látok.
KUVIK	A szemüvegét keresi?
MURA	Szédülök.
KUVIK	Elesett mi? Mi ez a zene? Maga nem hallja?
MURA	A kölykök odaát, fű ég az agyuk helyén. A gyűlöletem kevés rá, hogy a házat rájuk gyújtsam, hát inkább hallgatok. És mit dolgozott legutóbb?
KUVIK	Ha rosszul van, jöhetek később... 
MURA	Szóval sofőr, azt mondja? A motorhoz ért, vagy nem?
KUVIK	A sajátomat mindig magam csináltam.
MURA	Szóval ért hozzá?
KUVIK	(készségesen) Nem probléma.
MURA	(a csaphoz megy, megmossa az arcát.) Szörnyű, tudja? Azt hittem, annyi kocsit adok majd el, hogy felérnek az égig, de aztán csak úgy él az ember, hogy annyi nyomot se hagy maga mögött, mint egy jégkocka egy pohár vízben. Minden tönkremegy, de egymillió év múlva úgyis felrobban a nap, és felégeti ezt az istenverte földet. Már alig várom.
KUVIK	Festékkel van leöntve a cégtábla odakint. Tud róla?
MURA	Errefelé az emberek gyűlölik a kereskedőket. Ha csoda folytán csak a felét eladnám, elmenekülnék. (elcsigázottan) Mit nézeget?
KUVIK	A masinákat.
MURA	Mi mindenféle kocsival foglalkozunk.
KUVIK	Értem.
MURA	Itt dolgozni kell.
KUVIK	Értem. Rendben lesz minden. Láttam ott kinn egy új vörös Mercedest.
MURA	Bizományban vettem át. Egy gazdag pasasé.
KUVIK	Értem. Jobban van?
MURA	Várjon meg itt. Megkeresem a feleségem, és bemutatom magát. Ő a tulajdonos. (el)
(ketten)
LÍVIA	(belép) Hát te? Elment az eszed?
KUVIK	Lívia? Miért nem mondod: Isten hozott?
LÍVIA	Te itt akarsz dolgozni?
KUVIK	(hintázik egy széken) Mondjuk, akarok.
LÍVIA	Még hogy Isten hozott! Jobb lesz, ha elhúzol, Kuvik, de most mindjárt. Te őrült vagy, csak botrányra vagy képes, mindent felforgatsz, mindent tönkreteszel. Hozzád beszélek. Visszajöttél, hogy újra belőlünk élj? Mit nézel annyira ott kinn, a fenébe?
KUVIK	Csak a várost. Sose kellett volna elmennem innen.
LÍVIA	(gúnyosan) Egy ingyenélő emlékiratai... 
KUVIK	(gúnyosan) Hát mit ne mondjak, vakon hittem benne, hogy úgy jövök ide vissza, mint egy király, vagy sehogy. Mikor letudtam az iskolát, és elköltöztem anyámtól, egy órán át hordtam a szemétbe mindent, amit otthagytam volna. Nem akartam, hogy bárkinek bármiről eszébe juthasson, hogy én itt éltem. És ma? Hogy itt vagyok-e, vagy sem, annyit se jelent, mint egy köpés a folyóba. És látod, most itt fogok dolgozni nálatok. Nem is örülsz? Pedig már egy szobát is kivettem a szomszéd motelben. (nevet)
LÍVIA	Gazember vagy, megvesztél, ha idejöttél.
KUVIK	Csak nem megyek el ilyen rövid látogatás után?
LÍVIA	Nem vagy normális, esküszöm, hogy ideevett a franc. Elmegy az eszed végül neked is, mint az anyámnak.
KUVIK	Nem szeretem, hogy az anyádhoz hasonlítasz.
LÍVIA	Szóval elment az eszed... 
KUVIK	Most jött meg.
(Lívia el)
KUVIK	Mondja csak, ki volt ez?
MURA	(belép) Nem mindegy? A nevelt lányom, különben. A feleségem most nem ér rá. Már nincs is itthon. Sose ér rá.
KUVIK	Csinos lány, egyébként. Az ilyen lányért az emberek a falon átmennének.
MURA	Mit akar ezzel? (elmenőben) Várjon meg itt.
KUVIK	Nyugodjon meg, engem nem érdekel. Erre mérget vehet.
(Mura el, Lívia után)
(Kuvik belelapoz a könyvelésbe)

2/a
(ketten, az udvaron, a konyha előterében)
BELOVÁR	(be) A Murát keresem.
KUVIK	Jó napot. Épp elment.
BELOVÁR	Maga az új ember itt? Belovár vagyok. Enyém a vörös Mercedes ott kinn.
KUVIK	Már megnéztem a kocsiját.
BELOVÁR	Szóval látta már. A rohadt kölykök.
KUVIK	Átvágták a benzinvezetéket.
BELOVÁR	Az Isten verje meg a kis rohadékokat. Mikorra tudja megcsinálni?
KUVIK	Pár nap.
BELOVÁR	Ember, ötperces munka.
KUVIK	Egyedül vagyok, látja.
BELOVÁR	Nekem hamarabb kell. Úgy szól a megállapodás, hogy, ha kell nekem...
KUVIK	Nem megy.
BELOVÁR	Maga új ember. Nem ismerjük egymást. Én itt... 
KUVIK	Tudom ki maga.
BELOVÁR	Nézze... Kell a kocsi. Oké?
KUVIK	Igyekezni fogok.
BELOVÁR	Köszönöm. Tudtam, hogy megértjük mi egymást.
KUVIK	Talán még az is megjön.
BELOVÁR	Mikor jöjjek?
KUVIK	Nézzen be este.
BELOVÁR	Este nem jó. Álljon már fel, hagyja azt a rohadt kereket.
KUVIK	Küldje a feleségét, az is jó.
BELOVÁR	Honnan tudja, hogy nős vagyok?
KUVIK	Látom a gyűrűjét.
BELOVÁR	Tulajdonképpen... nem szeretem, ha így mosolyog.
KUVIK	Csak jókedvű vagyok.

3.
(Az ékszerésznél gyertyák égnek)
SZOPRÁN NŐI HANG	Hová vigyem a fényt?
ALT NŐI HANG	Hagyd itt a kisebbiket. A nagyobbat a terembe vidd. Elkapja a szél! Mozogj! Csak be ne szarjanak.
SZOPRÁN NŐI HANG	Csak én be ne szarjak.
MEZZO NŐI HANG	Látom, a társaság jól érzi magát. Vigyázz, minden médium csaló.
ALT NŐI HANG	(dermedten) Honnét tudod?
MEZZO NŐI HANG	De hiszen mindenki tudja.
ALT NŐI HANG	Hagyd már ezt, az Istenit! A Kuvikról beszélek.
MEZZO NŐI HANG	Nálunk dolgozik. (gonoszul) Sápadt vagy, Alizka... 
ALT NŐI HANG	Remélem, nem szóltál senkinek... Végül is senki nem ismeri.
MEZZO NŐI HANG	Most teljesen olyan vagy, mint a mama. Pedig te sosem voltál szőke.
ALT NŐI HANG	A sötétben minden nő egyforma szép... Különben a tükör is megvakult. Rossz jel. A szeánszon úgyis minden kiderül.
MEZZO NŐI HANG	Hozzád jöttem Aliz, nem erre a marhaságra. (kíváncsian) És most, mi lesz?
ALT NŐI HANG	(gyertyával a tükör elé hajol) Micsoda öregasszony. A homály csak máz a pirulának. Hát nem így van? (gyertyával rávilágít)
MEZZO NŐI HANG	Ez a pirula neked akad a torkodon. Nem érted: a Kuvik visszajött.
(sötétben gyertyákkal bejönnek)
EGY NŐ	(tapsol) Jaj, de izgalmas! Táncolni fog az asztal!
(a társaság a szobán átvonul)
ALIZ	(keserűen) Vannak visszatérő álmaim. Többnyire rémálmok, és mindig úgy kezdődnek, hogy az a szemét megjelenik az életemben.
LÍVIA	Mi a terved?
ALIZ	Nincs tervem.
LÍVIA	Mégis, mit fogsz csinálni, ha beállít ide?
ALIZ	Fogalmam sincs.
LÍVIA	Botrány lesz.
ALIZ	Mit tehetek?
LÍVIA	(váratlanul) Emlékszel a papa szeretőjére?
ALIZ	Mi van vele?
LÍVIA	A mama nagyon okosan kezelte. Csinálj te is úgy.
ALIZ	(fáradtan) Az egész más volt. A papa nagy szerelme, az a beképzelt liba, akiért ott akart hagyni minket, igazából egy kis ribanc volt, szerintem még pénzt is kapott a papától. Szánalmas történet, és a mama nem akart szánalmas történetekkel foglalkozni. Engem nagyon felhúzott, hogy el mert jönni a papa temetésére. És sírt! Nyilván sajnálta a kiesett jövedelmet.
LÍVIA	(gyűlölködve) Ez a mama szemét pletykája. Ócska bosszú.
ALIZ	Hagyjuk már őt az Isten verje meg...! Azt mondod, legyek okos, mint a mama! Tudnád, hogy szenvedett a mama! Milyen buta vagy, milyen reménytelenül buta... (csend)
LÍVIA	Mindig szégyelltél engem, igaz? Te engem kurvának tartasz... 
ALIZ	(keserűen mosolyog) Hogy tarthatnálak éppen én kurvának?
LÍVIA	(dühvel) Annak tartasz.
(hárman)
MARIANN	(be, gúnyosan) Máris egy jelenés? Lívia, te itt?
LÍVIA	Az Alizhoz jöttem.
MARIANN	Rosszkor zavarsz. Alizka, még egy ember okvetlenül szükséges. Hazajött már a férjed? Vagy jobbat mondok: gyere te, Lívia, ha már úgyis itt vagy.
LÍVIA	Nincs kedvem.
MARIANN	Lívia!
(hárman el)
(a szeánsz sejtelmes hangjai)
(ketten)
(Ketten beszélve jönnek, elöl az apa, a fiú lemaradva, két nagy bőröndöt cipel.)
BELOVÁR	(ellenségesen) Igazán? Sok sikert, örülök, hogy anyádat dékánná választották. De mért kellett ezt nekem tudnom? És miért ültél az ajtó előtt? Miért nem jöttél be?
HUNYAD	(halkabban) A múltkor lett dékán. Most az egyetem rektora. (gúnyosan) És nem akartam zavarni. Láttam, társaság van nálatok.
BELOVÁR	Lám, lám, ha tisztességesek vagyunk, az orvosegyetem rektorai leszünk, akár azon az áron, hogy a tulajdon fiunkat elbuktatjuk a vizsgán.
HUNYAD	(mint fenn) Nem ő buktatott meg. Ráadásul anatómiából mindháromszor joggal buktam meg. Végül is joggal szégyenkezik miattam.
BELOVÁR	(dühödten) Miért szégyenkezik?
HUNYAD	A padlásszobába rakom a holmim, ha senkinek nincs ellenvetése. Vedd úgy, hogy hazajöttem vizsgaidőszakra.
BELOVÁR	Azt is mondják különben, hogy elvonókúrán voltál.
HUNYAD	Az életnek is vannak sivatagai, én éppen átlábaltam egyen.
BELOVÁR	Természetesen nem akarlak az anyád ellen hangolni... 
HUNYAD	Miért kötünk ki mindig itt? Ha őt hallanád! Véres kézzel uralkodik az orvosképzés erkölcstelenségein, havonta kétszer összeülteti az etikai tanácsot, ami felerészt szenilisekből áll, felerészt alkoholistákból, akik csak akkor riadnak fel az álmukból, ha megszavaznak egy felfüggesztést, és ő eléri a célját, hogy nyomot hagyjon maga mögött a világban, legalább annyit, amennyit egy macska kapar a meszelt falon.
BELOVÁR	Szóval tanulni fogsz? Az Isten verje meg, végre megembereled magad?
HUNYAD	Hidd el, azon leszek.
BELOVÁR	Ha pénz kell, csak szólj. (elmegy)
HUNYAD	Gondolom, mit érzel. Húsz évig... Igen, igen, majd szólok. (elővesz egy nagy könyvet, fennhangon tanul, miközben a fiókokat nyitogatja) A tüdőembólia kezelése, hm... általános teendők... ágynyugalom... vénabiztosítás... szükség szerint enyhe szedálás... oxigén: orrszondán át. Megfelelő indikáció esetén: gépi lélegeztetés (vakarózik) Starling-törvény... a kurva életbe, mi az a Starling-törvény?... Jobb kamrai töltőnyomás... (Lívia jön ki a szeánszról, Hunyad elhallgat.)
(Lívia a fiút észre nem véve egy szekrényben álmodozva Aliz bundáit simogatja. Egyet felpróbál, és szembefordul Hunyaddal)
HUNYAD	Látom rendesen te is idegen szekrényekben keresed a szerencsédet.
LÍVIA	(összerezzen) Maga kicsoda?
HUNYAD	A fiad vagyok.
LÍVIA	Ne szórakozz velem.
HUNYAD	Nem te vagy az apám felesége?
LÍVIA	(rebegve) Dehogy, a tulajdonos sógornője vagyok.
HUNYAD	Bravó. Én meg a fia. Hunyad, a fattyú... Te vagy akkor a Lívia?... Ha jól emlékszem.
LÍVIA	Maga ismer engem?
HUNYAD	Már hallottam rólad.
LÍVIA	Még nem találkoztunk. Itt lakik?
HUNYAD	Csak meghúzom magam... pár napig. Mondjuk úgy, hogy látogatóba jöttem. Különben tegezzél nyugodtan. Az előbb már úgy is letegeztél. Csak nem vagy zavarban?
LÍVIA	(zavartan) Mit olvasol?
HUNYAD	Embólia. Nagyon izgalmas.
LÍVIA	(mint fenn) Igen... Még nem olvastam. És ki a gyilkos?
HUNYAD	A klasszikus hármas.
LÍVIA	Tessék?
HUNYAD	A vér pangása, az érfalkárosodás... Alighanem a ház ura közeledik. Most búcsút veszünk. Irány a padlás. (Hunyad el)
(ketten)
BELOVÁR	(belép) Hát te? Az Alizkánál jártál?
LÍVIA	Nem is tudod, kivel találkoztam... 
BELOVÁR	(rosszkedvűen) Te alighanem az én szégyenemmel találkoztál.
LÍVIA	És miért hívják Hunyadnak?
BELOVÁR	Az anyja nevét viseli.
LÍVIA	Sosem láttam még.
BELOVÁR	Én se sokszor.
LÍVIA	Mivel foglalkozik?
BELOVÁR	Szélhámos. Ez persze tetszik neked.
LÍVIA	Miért gondolod?
BELOVÁR	A nővéred?
LÍVIA	Bent van a szeánszon. Nevetséges... az egész, de anyám odavan érte, ez persze az Aliz hatása... 
BELOVÁR	Mindegy, úgyis régóta akartam beszélni veled.
LÍVIA	Róla akarsz beszélni? Figyelmeztetlek, nálunk otthon ő a kedvenc, csak róla hallok, csak ő a példakép. Vagy te is a lelkemre akarsz hatni? Essünk túl rajta.
BELOVÁR	Állást akarok neked az üzletben ajánlani. Még egy emberre volna szükségem, aki a vevőkkel foglalkozik. Legjobb, ha családtag. Rád gondoltam.
LÍVIA	Értem. Nem lenne jobb, ha az Aliz csinálja?
BELOVÁR	Végül is egy éve csak a lábad lógatod. Sodródsz ide-oda, mint egy eldobott papírzsebkendő. (hallgatnak) Valamit mondani szeretnél?
LÍVIA	Azt hittem mást akarsz.
BELOVÁR	Mi mást? Ne rágd a körmöd.
LÍVIA	(kihívóan) Hát tudom én? Nem gondolok semmire... Attól féltem, hogy udvarolni akarsz. Már éppen azon gondolkodtam, hogy szereljelek le, hogy meg ne sértődj.
BELOVÁR	Miért akarnék udvarolni?
LÍVIA	(gyűlölködve) Úristen... te aztán nem vagy valami kedves! Hát éppen miért ne akarnál? Ezek szerint csúf vagyok, a csúnyácska kishúg... 
BELOVÁR	Megőrültél? Nagyon szép vagy.
LÍVIA	Tudod, nekem igazából nincs semmi önbizalmam.
BELOVÁR	Neked?
LÍVIA	Csak vicceltem. (kihívóan) Az álláson még gondolkodom. Mióta az iskolát abbahagytam, jobban érzem magam, hogy nem kell sehova se járni. (hallgatnak) Nem is tudtam, hogy téged is érdekelnek a szeánszok.
BELOVÁR	Az Aliz akarta.
LÍVIA	Mindent csak az Aliz akar, mi?
BELOVÁR	Az ördög vigye a pokolba a szeánszokat. Én meg még vágjak jó pofát ehhez az egetverő ostobasághoz Milyen erőszakosak a nők! Milyen erőszakosak! A rohadt élet... 
LÍVIA	Ne káromkodj, kérlek. (Bizalmasan) Én is nő vagyok...
BELOVÁR	És beereszteni ezt a sok hülyét a házba.
(A társaság kitódul, kigyullad a fény. Mindenki zavarban van.)
MARIANN	(menti a helyzetet) A médium fáradt. A médium indiszponált! Hát talán legközelebb több szerencsénk lesz... 
(a társaság búcsúzik)
(az ékszerészlakás ajtajában, az üzlet mögött)
(Aliz ajtót nyit a hosszú csengetésre)
KUVIK	Meg sem leptelek?
ALIZ	Rossz sejtésem volt, az biztos. (be akarja csukni az ajtót)
KUVIK	A pokolba kívánsz, mi? Hallgatsz? (az ajtórésbe teszi a lábát)
ALIZ	Hát tudod, a pokolba kívántalak.
KUVIK	És most?
ALIZ	Mért nem maradtál, ahol eddig voltál?
KUVIK	Nem volt nyugtom egy percre se. Azt hittem már, megbolondultam.
ALIZ	Én kibírtam.
KUVIK	Nem is szerettél. Hallgatsz, igaz?
ALIZ	Jobban, mint te engem valaha. Nem is érted, miről beszélek. Miért jöttél?
KUVIK	Mondjuk úgy: annyira vágytam utánad.
ALIZ	Megőrülök. Te ilyeneket is tudsz mondani? Menj el.
KUVIK	Nem tudok.
ALIZ	Most hogyan legyen?
KUVIK	Nem tudom.
ALIZ	Már elfelejtettelek.
KUVIK	Nem hiszem.
ALIZ	(sírva fakad) Az Isten verje meg, eredj innen. Már elfelejtettelek volna.
KUVIK	Nézz a szemembe.
ALIZ	Könyörgöm, hagyjál nyugtot nekem. (sírva áll)
(Kuvik dühösen belerúg az ajtóba, el)
(ketten)
BELOVÁR	(kijön) Mire gondolsz most, édes?
ALIZ	(összerezzen) Kettőnkre gondoltam éppen. Tényleg szeretsz engem? De igazán?
BELOVÁR	Hát nem tudod!
ALIZ	Csak tudni akartam.
BELOVÁR	Elmondom, ahányszor akarod. Nem bízol kettőnkben?
ALIZ	De igen. Hogyne.
BELOVÁR	Tudom, hogy kétszer annyi idős vagyok, mint te.
ALIZ	Csak majdnem. (nevet)
BELOVÁR	Valami baj van?
ALIZ	Mi baj lenne? Olyan mulatságos vagy, ha így aggódsz. Mint egy kisgyerek. Nem megy el a mama.
BELOVÁR	Más vagy mostanában.
ALIZ	Szeretsz annyira, ha egyszer kérném, akár le is mondanál rólam? Elengednél?
BELOVÁR	El akarsz hagyni?
ALIZ	Csak kérdeztem.
BELOVÁR	De miért?
ALIZ	Hogy lássam, szeretsz-e.
BELOVÁR	Olyan boldog vagyok veled! (megöleli)
ALIZ	Megfázunk idekint. (kibújik az ölelésből)

4.
(egy külvárosi konyhában, ketten)
MURA	(zavartan) Igen?
MARIANN	Szabad? Vagy zavarlak?
MURA	(mint fenn) Sose zavarsz.
MARIANN	(szintén zavartan, másról beszél) Míg a férjem élt, ezt a konyhát alig használtuk. Mindenki a szobájában evett egyedül. A Lívia viszont mindig itt üldögélt. Míg kislány volt, szeretett egyedül lenni, és csak sokára vettük észre, hogy titokban sokat eszik, hogy aztán kihányja. (Csend) Csúnyán váltunk el egymástól. Azért jöttem, mert reggel óta nem is láttalak. Azért jöttem, mert egy hete már nem beszélgetsz velem.
MURA	Most se jut eszembe semmi.
MARIANN	Kerülsz engem?
MURA	Csak fáradt vagyok, csillagom! Édes, nekem sosincs kedvem beszélgetni, beszélgetni, miről? Mikor itt sose történik semmi. A legnagyobb esemény, hogy az ékszerész fia tegnap hazaérkezett, vagy hogy a szupermarket kirakatát egy hete összetörték.
MARIANN	(kisvártatva) Látod, mégis csak beszélgetünk. Különben az ékszerész fiát én mondtam el neked.
MURA	(rosszkedvűen) Most már ketten fogják sürgetni a kocsit, gondolom. Nem tudom eladni. Pont egy hónapja, hogy itt áll.
MARIANN	(zavartan másról beszél) Medikus volt, kicsapták az egyetemről. Éjszakánként mindenféle kísérleteket végzett, állatokon. Remélem, csak döglötteken. Mondd, szeretsz még?
MURA	Hogyne szeretnélek. Milyen buta kérdés... Kérsz bort? (elfordul)
MARIANN	Olyan fagyos voltam ma veled! Szörnyen szégyellem magam... Megbocsátasz?
MURA	Tudod, hogy én mindig megbocsátok.
MARIANN	(szenvedélyesen megcsókolja) Édes mackóm... 
MURA	Biztos Istennek képzelte magát.
MARIANN	Kicsoda, drágám?
MURA	Szárnyakat operált a békákra, gondolom!
MARIANN	Csókolj meg, kérlek.
MURA	Mindenki jár itt... 
MARIANN	Majd odafenn. Feljössz?
MURA	Persze, persze.
(Mariann el)
(Mura lépteket hallva az árnyékba húzódik)
(hárman)
ALIZ	A férjem küldött a kocsiért. Megjött a mostohafiam, és neki szánja. Vagyis mégsem adja el.
KUVIK	Valami baj van az adagolóval is.
ALIZ	Majd elviszem egy szerelőhöz... 
KUVIK	Miért vagy ilyen hideg?
ALIZ	Ezt felejtsd el. Én tényleg a kocsiért jöttem.
KUVIK	Azt hiszed, elhiszem?
ALIZ	(fagyosan) Azt hiszel, amit akarsz. Szóval az adagoló.
KUVIK	Olaj cseppent a cipődre. Várj, míg letörlöm.
ALIZ	Majd én.
KUVIK	Itt minden piszkos. Hagyd nekem. Gyönyörű cipő.
(Megsimogatja a lány lábát. A lány megremeg.)
KUVIK	(halkan) Megoldanánk, hogy minden a tiéd legyen. Kigondoltam mindent. Szép gazdag özvegy... 
ALIZ	Jobb, ha elmegyek. (sarkon fordul és elsiet)
(Kuvik hátrafordul, és Murával találja magát szemközt. Egy pillanatnyi döbbent csend)
(ketten)
MURA	Nem hallottam semmit.
KUVIK	Hozzám szólsz?
MURA	A kaput jöttem bezárni.
KUVIK	Magadban beszélsz?
MURA	Most akkor bezárom a kaput.
KUVIK	(fenyegetően) Ne siess úgy.
MURA	(fakó hangon) Nem mondom el senkinek.
KUVIK	De elmondod.
MURA	Esküszöm.
KUVIK	Nem vagy te olyan.
MURA	Mindent elfelejtek.
KUVIK	(megmarkolja Mura állát, suttogva) Mindjárt szaladsz, hogy elmondhasd az ékszerésznek.
MURA	(kiszáradt torokkal) Te becsavarodtál. Nem vagy normális.
KUVIK	(gyűlölettel) Nem fogod elrontani... 
MURA	Ha bajom esik, nem éled túl... 
KUVIK	Ha bajod esik, azt te nem éled túl.
MURA	(rémülten könyörög, a falhoz szorítva) Az Isten verje meg, hát mit akarsz? Nem láttam semmit! Nem hallottam semmit! Itt se voltam. Nyúzzátok meg az ékszerészt, és egyétek meg, mi dolgom vele? Hallgatok, ígérem, haljak meg...!
KUVIK	(egy szerszámot ragad) Hazudsz, te mocsok.
MURA	(fuldoklik) Sose... 
KUVIK	(hisztérikusan) Ne tegyél keresztbe nekem, mert megöllek. Hallottál? Hová mész? Nem merj semmit se csinálni, különben... Állj meg, szemét. (felé üt egy szerszámmal)
MURA	(ordít a fájdalomtól)
KUVIK	Hát most... csupa fül vagy.
(Kuvik reszketve kihátrál, Mura nyöszörögve összegörnyed.)
(Aliz berohan az utcáról, zsebkendőjével kötözi Mura fülét, Lívia kisétál a házból, megáll fölöttük és nézi őket)
(Mura ellöki őt, és a házba támolyog)
(ketten)
LÍVIA	Becsavarodott mind a kettő!
ALIZ	Hallgatóztál, mi? Nem baj, nem baj... Megszöknék, szívem szerint.
LÍVIA	Aki olyan szerelmes tud lenni, mint te? Ki higgye el? (a körmét rágja)
ALIZ	Nem jók ezek, csak a bajnak. (a véres kendőjét mossa)
LÍVIA	Minek cirkuszolni? Ha egyszer jó volt velük... Otthon mindenki csak téged irigyel. Boldog házasság, gazdag férj. Hogy irigyellek!
ALIZ	Egész életemben csak olyannal jöttem ki jól, akit le se szartam.
LÍVIA	Milyen szép ez a gyűrűd...! Még sose láttam rajtad. Most kaptad tőle? Persze, melyiktől?
ALIZ	A kurva életbe minden férfivel. A kurva életbe! Te meg ne állj itt, és ne nézz így.
(ketten el)
(hárman be)
HUNYAD	Vissza lehetett volna varrni, ha megtalálja... Ajánljak egy jó plasztikást?
MURA	Csak nem fogom a fűben a fülemet keresgélni?
HUNYAD	Befejeztük, Mura úr. A kötés szilárdan áll, ne piszkálja. (gúnyosan) Jólesik, hogy ennyire bíznak bennem, hogy idehívtak, de azért egy orvosnak is mutassa meg.
MURA	Úgy érzem magam, mint aki álmodik... 
HUNYAD	(gúnyosan) Akár szomorú, akár nagyszerű, az ember többnyire így van ezzel.
MARIANN	Szegénykém... kicsi mackóm... (a kötést igazgatja)
MURA	(majdnem sírva) Bocsáss meg nekem... 
MARIANN	(duruzsol) Nincs mit megbocsátani.
MURA	(Mariann ölébe hajtja a fejét) Mostanában nyomasztó álmaim voltak, szörnyűek. Ez talán csak egy újabb figyelmeztetés... Hidd el, nem vagyok babonás. Véres az ingem... Itt valahol csepeg a víz. Milyen kísérteties.
MARIANN	(suttog) Ne gondolj semmire.
HUNYAD	(nevet) Maga reszket... Ugye, nem fog elájulni?
MARIANN	Az Isten verje meg, mit beszél? Nem lát a szemétől? Hajtsd ide a fejed.
HUNYAD	Egy évet dolgoztam a balesetin, (Mura reflexeit vizsgálja)és tudja, mikor az élet a sötétség fenekén lapul, mint a béka, és az életjelet csak ritka buborékban kapja el az ember... nohát, még akkor is félnek. (látja, hogy nem figyelnek rá) Szóval, jobb, ha látja majd egy orvos is. Jobbulást. (el)
MARIANN	Borzalmas kölyök. Nem is tudom, miért küldte az apja igazán, a kocsiért, vagy az Aliz után... 
MURA	De fáj! Legalább sajnálj!
MARIANN	Édes mackóm! (szenvedélyesen megöleli) Nem meséled el, hogy történt igazán ez a dolog a füleddel? Ezt a históriát az üvegcserepekkel még a kölyök se hitte... 
MURA	(nyöszörög) Hagyj békén, kérlek.

5.
(az autótelepen)
(a férfi egy fára tekert ronggyal felmos, a lány belép a lépcsőre ülve dohányzik)
KUVIK	Hogy vagy?
ALIZ	Rosszul.
KUVIK	Mitől félsz?
ALIZ	Minden reménytelen. Téged szeretlek, őt sajnálom. Sose ártanék neki. És sose engedném, hogy te árts neki. Meghalna, ha elhagynám, az szentség. De ha elhagyom is, mi lesz? Én túl jól ismerem a nyomorúságot, nem bírnám ki többet. Ha látnám, mi lesz utána! Megőrültél, az biztos, és engem is megőrjítettél. Minden összevissza van ezen a rohadt világon. Mi legyen, Istenem?
KUVIK	A kezed se kell mozdítanod, egy szót se kell szólnod.
ALIZ	Ha tudnád, hogy félek.
KUVIK	Hát nem érdemelted ki végre a szerencsét?
ALIZ	Maradjon minden, ahogy van.
KUVIK	Öregasszony leszel, ha kivárod, míg meghal.
ALIZ	És ha úgy van?
KUVIK	Te kivárhatod, de én nem fogom.
ALIZ	(dermedten) El akarsz hagyni?
KUVIK	Nem bírom így tovább.
ALIZ	Csak zsarolsz, nem is szeretsz.
KUVIK	A kötelet is kockáztatnám. Szeret így még valaki?
ALIZ	Túl nagy a kockázat.
KUVIK	Csak egyszer az életben, és utána olyan lesz minden, mint egy álom.
ALIZ	(sápadtan) Hát aztán hogyan akarod?
KUVIK	Nem kell tudnod semmiről.
ALIZ	De akarom tudni.
KUVIK	(sokára) Ma viszi el a kocsit, és én gallyra tettem a féket. Senki nem látott semmit, senki nem fog tudni semmit. Megy haza a völgybe a Szent Sebestyén utcába, de itt fenn a kanyarban a folyóba zuhan.
ALIZ	Szörnyű.
KUVIK	Hallgass. Menj moziba. Menj vásárolni. Menj, foglalkozz mással, eredj, ez az én dolgom, felejts el mindent, ne gondolj semmire, azt se bánom, ha egy napra még engem is elfelejtesz.
ALIZ	Csak lennénk túl.
KUVIK	A csikket a vödörbe, kérlek.
ALIZ	Holnap hívlak. Tisztára hányingerem lett. Talán álmodom én ezt az egészet. De jó, hogy itt vagy velem. Én már nem tudok gondolkozni, mi lenne velünk, ha te se tudnál! Holnap hívj, vagy jobb, ha hívlak én?
KUVIK	Jobban lettél? Hogy vagy, szívem?
ALIZ	Rosszul. (el)

6.
(egy külvárosi konyhában, ketten)
MURA	(fekvőtámaszokat próbál csinálni) Negyvenkilenc éves vagyok, de már rettenetesen öregnek és elhasználtnak érzem magam, minden szokásom divatjamúltnak tűnik, és bizonytalanság tölt el, ha fiatalok között vagyok. Azt hiszem, gyakran szörnyen mesterkélt vagyok, néha pedig attól félek, hogy unalmassá váltam, de a legszörnyebb, hogy néha dermedt fáradtság fog el a puszta gondolatra is, hogy kilépjek hazulról, és hadakozni kezdjek mindenkivel. Miért is kell örökké hadakozni?
LÍVIA	Anyám kér, menj fel hozzá.
MURA	(nyög, kis ollóval a bajszát nyírja) Még ez is.
LÍVIA	(szórakozottan) Nyilván szerelmes beléd.
MURA	Én viszont téged szeretlek.
LÍVIA	Ha szerelemről beszélsz nekem, úgy érzem magam, mint aki moziban ül, valahogy egyszerre minden olyan mentes lesz a valóságtól, minden olyan közömbös lesz és unalmas, hogy fogalmam sincs, mit tudnék válaszolni.
MURA	(piperkőc módon fésülködik) Mióta téged megismertelek, dologtalanul élek. Nem találom a helyem, semmit se csinálok, közben az üzlet dögrováson van. Tíz év óta annyi jelzálogot vettünk fel, hogy elsüllyedne alatta az egész föld. Anyád semmivel se törődik, semmi se érdekli, mint aki moziban nézi, hogy zuhanunk a csődbe. Valami módon ez csak engem érdekel Esküszöm, tíz körömmel próbálok megkapaszkodni ebben a rohadt világban, éjszakánként izzadságban úszva ébredek fel, és ki akar esni a szívem. Úgy érzem, magam, mint aki a víz alá költözött. Jobb lenne, ha elmennél hazulról. Úgy élünk, mint a piócák. Nem szeretem az anyádat.
LÍVIA	Ti mind erőlködtök, meg vágyakoztok. Minek annyit erőlködni?
MURA	Ezt hallgasd meg: az utolsó dolgot találtam ki amit még lehet. Ellopom az ékszerész kocsiját. Az itt most a legjobb kocsi. Egy hete ez jár a fejemben. De ma este elviszem sötétedés után. Délután már kiütöttem a lámpát a kapu felett. Senki se fog meglátni, senki. És biztos helyre rakom, jó időre.
LÍVIA	Szenvedélyes ember.
MURA	Valaha büszkén gondoltam arra, ki vagyok én, és mire vittem vagy, ha ez talán túlzás is, legalább elégedetten. Ma pedig minden, ami egyáltalán eszembe jut, jelentéktelennek látszik és feleslegesnek. Szégyellem az egészet. (a cipőjére köp, hogy kitisztítsa)
LÍVIA	És ez baj?
MURA	... Valaki jár kinn.
(odakinn, ketten)
BELOVÁR	Látja, hogy gomolyog a leheletünk? Hideg van. Jó estét. Hogy összerezzent.
MURA	Megijesztett.
BELOVÁR	A kocsimért jöttem. Mégsem adom el. A fiamnak szánom.
MURA	Sajnálom.
BELOVÁR	Mi van megint?
MURA	A kölykök... bemásztak. Elvágták a benzinvezetéket... 
BELOVÁR	Azóta nem nyúlt hozzá senki? Az ördögbe... 
MURA	Mondja... 
BELOVÁR	Igen?
MURA	Nem ismer egy embert, aki Kuviknak hívja magát?
BELOVÁR	Mi van vele?
MURA	Hát ismeri?
BELOVÁR	És ha igen?
MURA	Hát, nem is tudom. Mondja, bízik a feleségében?
BELOVÁR	Megőrült?
MURA	(zavartan) Tudja, milyenek a nők. (váratlanul) Egyszer úgyis mindenkiért eljön az ördög, és vége lesz.
BELOVÁR	Mondja, mi történt a fülével?
MURA	(gúnyosan) Rácsuktam az ajtót.
BELOVÁR	(rettenetesen nevet)
MURA	(gyűlölettel) Ne nevessen. Még ma hazaviszem a kocsiját.

II. FELVONÁS
1.
(egy motelszobában, ketten)
KUVIK	Ha meghalt, hát meghalt, nincs visszaút.
ALIZ	Keresni fogják.
KUVIK	Senkinek nem hiányzik.
ALIZ	Keresi majd anyám.
KUVIK	Ő a legkevésbé.
ALIZ	Szegény Mura. Anyám szerette.
KUVIK	De megoldva semmi nincs.
ALIZ	Miről beszélsz?
KUVIK	Az ékszerész még él.
ALIZ	Sose tenném.
KUVIK	Sose derül ki.
ALIZ	Kérdezgetni fognak.
KUVIK	Hát majd hazudsz.
ALIZ	Ő a férjem.
KUVIK	És az... mit jelent?
ALIZ	Rendes velem.
KUVIK	Mitől rendes?
ALIZ	Csak a kedvem lesi mindig.
KUVIK	Mégis engem szeretsz.
ALIZ	Ha szeretlek, hát szeretlek, ő soha nem tudja meg.
KUVIK	Neked kell megtenned, én nem jutok hozzá.
ALIZ	Mikor...? Én nem tudok ilyet csinálni.
KUVIK	Egy ágyban alszol vele.
ALIZ	De mi a szentségért tenném? Mért lennék rossz vele?
KUVIK	Hogy boldog lehess.
ALIZ	Sose tenném.
KUVIK	Jól van már, látom, elszántad magad.
ALIZ	Neki pénze van, de téged meg szeretlek. Hol az igazság?
KUVIK	Nekünk van igazunk, ez holtbiztos.
ALIZ	Félek.
KUVIK	Ha gondoltál rá, félig meg is tetted.
ALIZ	Szűzanyám, hogyan legyen?
KUVIK	Most már csak meg kell csinálni, ha elszántad magad.
ALIZ	De én sehova nem akarok elmenni innen, hova is mennénk? A rohadt életbe, nem tudok gondolkozni.
KUVIK	Miért nézel?
ALIZ	Sose szeretett így engem senki, mint te.

2.
(szeánsz az ékszerésznél, kintről társaság zaja)
(ketten)
BELOVÁR	Hazudsz!
LÍVIA	Az orrodig se látsz?
BELOVÁR	Ha igazat mondanál, nem félnél a szemembe nézni, tehát hazudsz.
LÍVIA	Persze, hát hazudok. Ő meg egy angyalka, igaz? Nem a volt fiúja jött vissza, nem állt be hozzánk dolgozni, nem találkoznak se gyakran, se soha, én pedig süket vagyok, és vak. Olyan szerelmes az Aliz, hogy az szentség, nálunk eszi a rosseb mindig, csak bámulják egymást, mint aki sose látott embert. Vagy tegnap is, az Aliz egy szót se szól, csak az ágyon fekszik nálam, csak bőgött, és veszekedett az egész világgal... Persze, ha itthonról nem hiányzik... 
BELOVÁR	Ha tudnám, hogy igazat beszélsz... Éjszaka, mikor könny szökik a szemembe az álmosságtól, itt terem mellettem a lidércem, és őket látom együtt. Piszkos ügy. Ha igazat beszélsz... 
LÍVIA	Mit mondjak még, mit szeretnél hallani?
BELOVÁR	Úgyse így van, tudom, nevetek az egészen... Ó, a rohadt ribanc!
(A szeánsz)
(A hátsó ajtó kitárul. A fényes helyiségből társaság indul feléjük)
MARIANN	Szóval, itt bujkáltok? Esküszöm, mint a lövöldözés... 
ALIZ	Valami eldőlt?
MARIANN	Már csak téged vártunk, édes ékszerészünk! A férjemet idézzük meg. És új a médium...! (sejtelmesen) Te is ismered.
(Hunyad kényszeredetten mosolyog)
LÍVIA	(súgva) Siess, a mama rosszkedvű. A palija szó nélkül lelépett.
MARIANN	Alig emlékszem a férjemre, a lányaim sem emlékeznek rá.
HUNYAD	Mindenki fogja meg a másik kezét!
MARIANN	Csak arra emlékszem, hogy szeles napokra vattát dugott a fülébe, és végtelen átéléssel zongorázott szomorkás dalokat vasárnap délutánonként. Én rettenetesen unatkoztam.
LÍVIA	Én arra is emlékszem, hogy kecskeszakálla volt egy ideig. Az jól állt neki.
BELOVÁR	(dermedten a feleségét nézi) Mariann, én néha már azt hiszem, hogy maga csak játszik velünk. Szeret szerepelni. (nevet)
MARIANN	Igaza van, nem hiszünk se Istenben, se emberben! Látja, én szeánszokat rendezek, a Lívia éjjel jár haza, az Aliz pedig festi a haját. Mondja ékszerész úr, hajszínben is a hamisat szereti? (gúnyosan mosolyog, Lívia nevet)
ALIZ	Hogy nem unja!
KUVIK	Miről beszélsz?
ALIZ	Addig bámul rád, míg te is beállsz a sorba, azt a hegedűt kapod a zenekarban, amit ő ad neked.
KUVIK	Dehát kiről beszélsz?
ALIZ	Vajon kiről?
KUVIK	A húgodról?
ALIZ	Milyen találékony vagy.
KUVIK	Hát erre nem is tudok mit felelni. Még életemben nem gondoltam rá, mint nőre. (leülnek)
MARIANN	(tapsol) Mindenki leül végre? A villanyt le kell oltani.
ALIZ	(ingerült gúnnyal suttog) Máris a csapdájába estél. Ha tudnád, hány elődöd volt... 
KUVIK	Ne légy gonosz. Te és más nők csak azért törtök pálcát felette, mert egyetlen bűne van, hogy szép. Erről pedig nem tehet. 
MARIANN	Teljes csendet kérek! Különben: képzeld, én a halálom után gyík leszek. Hát nem különös? Egy hete tudtam meg. Hát nem különös? Nem birok hozzászokni a gondolathoz.
BELOVÁR	(zajjal hátratolja a székét) Ki kell mennem. Egészen elöntött a víz.
MARIANN	Megvárjunk?
BELOVÁR	Ne várjatok rám. (el)
MARIANN	(maró gúnnyal) Pedig a lóverseny mára bezárt.
ALIZ	(Kuviknak) Milyen naiv vagy, Istenem!
HUNYAD	(dühödten hátralöki a székét) Vége! A szeánsznak vége, az asztal nem mozdul. (elrohan)
MARIANN	(felgyújtja a villanyt) Menjünk haza. Most mit szóltok? Megismernétek, ha gyík volnék? Pedig ez tudományos... 
LÍVIA	Ez volt az a híres médium? Ez? Hihetetlen... Ez egy kókler. (Belovárnak, gúnyosan) Különben is, idegen fiókokban keresi a szerencséjét, láttam... 
(Mind elmennek egymás után)
(Egy széken világos nyári ruhában Mura ül, senki nem látja és szomorúan nézi őket)
(ketten)
BELOVÁR	Fáradt vagyok.
ALIZ	Gazdag ember vagy. A gazdagoknak a pénzüknél csak a gondjuk több. Sajnállak. (nevet)
BELOVÁR	Hetek óta nézlek. Egyszer csak elhagysz majd, mint a füst a cigarettát.
ALIZ	Butaságokat beszélsz. Beszélgessünk másról. Valami vidámabbról.
BELOVÁR	Mi nem beszélgetünk. Mi nem is halljuk egymást.
ALIZ	Ugyan, szívem. Hogy mondhatsz ilyet?
BELOVÁR	Mondd csak Alizka, nem titkolsz előlem valamit?
ALIZ	Magánügyek vannak, titkok nincsenek.
BELOVÁR	Pedig ezt beszélik... 
ALIZ	Mindenki hazudik.
BELOVÁR	Nem kérek.
ALIZ	A kedvemért.
BELOVÁR	Kicsike... 
ALIZ	Finomat főztem?
BELOVÁR	Segíts.
ALIZ	(dermedten nézi) Megmérgeztelek. Igen. Mire tízig számolok, halott vagy.
BELOVÁR	(haldoklik) Miért? Az Isten verje meg, szeretlek.
ALIZ	Bassza meg, ne beszélj így.
BELOVÁR	Miért?
ALIZ	(gyűlölettel) Hogy lehet egy ember ennyire értetlen? Hát hogy lehet, hogy egy férfit csak az érzelmei irányítanak?
BELOVÁR	Segíts rajtam.
ALIZ	Ötig számolok.
BELOVÁR	Mindenem a tiéd. Az Isten verje meg, minek halok meg? (később) Félek, ne menj el!
ALIZ	Vége. (halálra válva) Megkeresem őt, és elmondom a jó hírt neki.

3.
(az autótelep közelében, ketten)
I. TOLVAJ	Mennyi varjú. Leszakadt az ég, és a földre ültek.
II. TOLVAJ	Valamit csillog a víz alatt... Hogy a szentség! Én nem megyek közelebb.
I. TOLVAJ	Egy kocsi, vagy mi?
II. TOLVAJ	De ott mellette...!
I. TOLVAJ	Az autókereskedő! A seggfej, így meghalni!
II. TOLVAJ	Te hogy bírod nézni? (elfordul) Most mi szóljunk a rendőröknek?
I. TOLVAJ	Megvesztél? Hogyha eltűnt, a teleppel senki se törődik. A kapu felett a lámpa se ég... 
II. TOLVAJ	Igen, csak ott a fiú, aki Amerikából jött meg.
I. TOLVAJ	Csak a két kis kurván jár az esze. Gyere, húzzuk jobban a vízbe. A hínáron túlra...
II. TOLVAJ	Én nem nézem meg még egyszer... Tűnjünk innen.
I. TOLVAJ	Rohadt varjak.
(ketten el)

4./a
(a motelszobában, ketten)
ALIZ	Ne mondja ezt! Tudom, hogy itt lakik. Tegnap itt voltam vele.
PANZIÓSNŐ	(ágyneműt húz) Nem lehet. Hát hova gondol, hogy lehetne? Hová lenne a világ, ha mindent lehetne?
ALIZ	Megmondom én, hogy lehet. Igen egyszerűen lehet. Bemegyek, és megvárom idebenn. Fogja, ennyit csak megér magának?
PANZIÓSNŐ	Nem, szó se lehet róla. Mit képzel maga az én tisztességemről?
ALIZ	A tisztesség, a tisztesség, erre nem gondoltam valóban. Az annyi, hogy még ennyi. Ne rontsa el a meglepetést.
PANZIÓSNŐ	(gúnyosan) Micsoda szenvedélyes lány, micsoda szenvedélyes! Hát nem bánom, ha már ilyen szenvedélyes.
(Odakinn pénzt dob egy zenegépbe, és nekilát takarítani. El)
(Aliz női nevetést hallva, kinéz, majd sápadtan a háttérbe húzódik)
(Kuvik és Lívia be)
(hárman)
LÍVIA	Havazni fog, látod? Télvégi hóvihar... Én félek ám a vihartól. Olyan hideg lesz, hogy még a szivárvány is a földhöz fagy. (nevetgél)
KUVIK	Húzd be a függönyt. (gúnyosan) Még valaki meglát, és oda a becsület. Ez egy rosszhírű hely.
LÍVIA	Az én becsületem! Már régen meghúzták utána a lélekharangot. Bimm-bamm. Bimm-bamm. Mintha azt mondtad volna, hogy félénk vagy.
KUVIK	Én őrülten félénk vagyok. Abnormálisan félénk. Sose mertelek volna megszólítani. Én egész egyszerűen betegesen félénk vagyok.
LÍVIA	Akkor ereszd el a fenekemet.
KUVIK	Bármit kérjél tőlem, csak ezt ne. Meghalnék, képtelen volnék.
LÍVIA	Inkább csak képzeld el, milyen.
KUVIK	Nincs semmi fantáziám. Én még egy kockacukrot se tudok magam elé képzelni.
LÍVIA	(a férfitól távolabb leül. Gúnyosan) Akkor majd segítek. (nyögdécsel) Hallod? Ez most olyan, mintha fognád a fenekem. Ez meg a mellem. Jó? Élvezed? (gúnyosan nyög, de a férfi nem figyel rá) Figyelj, most jön az ágyjelenet... Már vége is van? Ennyi? Ne okozz csalódást, nyuszi... 
(Kuvik, a lánytól távol ül, gondterhelten vakarózik, nem figyel)
KUVIK	Mondd csak... mit szólsz a sógorodhoz?
LÍVIA	Teljesen be van csavarodva. Persze, minden férfi ilyen, aki sokkal fiatalabb lányt szeret. Miért kérded?
KUVIK	Csak.
LÍVIA	Gazdag ember. Ha meghal, a nővérkém gazdag örökös lesz.
(hallgatnak)
KUVIK	Mindenki meghal egyszer.
LÍVIA	Milyen okosakat tudunk mi ketten mondani.
KUVIK	Olyan színű a hajad, komolyan mondom mint a méz. Furcsa.
LÍVIA	A holdfény teszi. A fiú epilepsziás, szerintem, az Aliz mostohafia. Tisztára félek tőle. (hozzábújik) Érzem rajtad az Alizka parfümjét. Majd, ha veled leszek, én is ezt használom, és nem vesz észre semmit. Mikor gyerekek voltunk, ő volt az igazi kislány, engem szinte fiúnak neveltek... A papa beavatott a titkaiba, a barátnője, a művésznő a térdén lovagoltatott.
KUVIK	Gyújthatok villanyt?
LÍVIA	Mondd, belém tudnál szeretni?
KUVIK	Olyan a szemed, mint egy macskáé. Tükröződik, komolyan mondom.
LÍVIA	Tartsak tükröt neked?
KUVIK	A motelosnő bolond.
LÍVIA	(gúnyosan) Olyan erőszakos vagy. Téged nem lehet elcsábítani, egyből letámadsz engem, szegény lányt.
KUVIK	Minek ellenállni, úgyis egy a vége.
LÍVIA	(gúnyosan) Jaj, én szegény most mit tegyek? Azért szeretsz egy kicsit?
KUVIK	Hát szeretlek, hogyne.
LÍVIA	Ha gazdag férjem lenne, hűséges lennék.
KUVIK	Tudom, tudom.
LÍVIA	Csupa árnyék a bőröd.
KUVIK	A fényreklámok odakinn, attól vagy ilyen te is.
LÍVIA	Mondd csak, az Alizzal milyen?
KUVIK	Már nem emlékszem.
LÍVIA	Rám fogsz emlékezni?

4./b
(Kuvik öltözik, Lívia a fürdőszobába megy.
Kuvik megfordul, az egyik lány helyett a másikat találja.)
(ketten)
ALIZ	Én vagyok.
KUVIK	Honnan tudtad, hogy itt vagyok?
ALIZ	Kinn áll a kocsid.
KUVIK	Isten hozott.
ALIZ	Megvan, amit akartál.
KUVIK	Mit akartam én?
ALIZ	A férjem halott.
KUVIK	Tudják már?
ALIZ	Ott van egyedül. Szóval még nem.
KUVIK	Hát megcsináltad? A szentség... Mikor...?
ALIZ	Még meleg a keze. A széken ül, ahogy az asztalra dőlt, mintha a köveket nézné... vagy álmosan hazavárna.
KUVIK	És hogyan?
ALIZ	Méreggel. Volt valami méreg. Patkányméreg.
KUVIK	Örülök.
ALIZ	Nem látszik.
KUVIK	Most már boldogok leszünk.
ALIZ	Nem hiszem.
KUVIK	Mióta vársz itt?
ALIZ	Nem régóta.
KUVIK	Mégis mióta?
ALIZ	Egy perc, vagy egy óra, nem mindegy?
KUVIK	Menjünk innen.
ALIZ	Sietsz valahová?
KUVIK	Ó, nem dehogy.
ALIZ	Azóta el se mentél?
KUVIK	Alig vártalak, hova mentem volna?
ALIZ	Édes... 
KUVIK	A panziósnő kocsiját szereltem, hogy elfoglaljam magam.
ALIZ	Örült neki?
KUVIK	Örült.
ALIZ	Te féreg. Láttalak.
KUVIK	Te vagy a hibás.
ALIZ	Nem félsz tőlem?
KUVIK	Kellene?
ALIZ	Hát nem félsz? Én bosszúálló fajta vagyok... 
KUVIK	Ugyan már...! A szentségit! Olyan volt ez a lány nekem, mint egy üveg vodka.
ALIZ	Jézusom, de félreismered.
KUVIK	Menjünk innen.
(hárman)
(Lívia kijön a fürdőszobából, a két lány gyűlölettel nézi egymást.)
ALIZ	Egyszer még sírni fogsz, húgocska.
LÍVIA	(nevet) Miattad? Álmodsz? (suttog) Most megkaptad, ami járt neked.
(Nyugodtan összeszedi a dolgait, és mosolyogva elmegy.)
(ketten)
(Csend. Villódzó neonfény az ablakon át)
ALIZ	Nem hiszem, hogy meg szeretnék neked bocsátani.
KUVIK	Nincs más választásod.
ALIZ	Ez nem választás kérdése.
KUVIK	Mondjak valamit? Lehet, hogy én nem is akarom, hogy megbocsáss. Lehet, hogy én a húgoddal akarnék maradni, erre nem gondoltál? Nem szabadulok tőled soha.
ALIZ	(kitör) Megcsaltál, te piszkos gazember.
KUVIK	Végig arra a nyomorultra gondoltam. Arra gondoltam, most hal meg. Ebben a percben.
ALIZ	Megcsináltam, érted csináltam, és futottam hozzád.
KUVIK	Jó lenne visszacsinálni.
ALIZ	Te akartad.
KUVIK	És te.
ALIZ	Az van, amit akartál. Nem kell bujkálnod, ha szeretni akarsz.
KUVIK	Úgy érzem, mintha össze lennék bilincselve veled. Szeretlek, de néha már nem tudok rád nézni.
ALIZ	Azért csináltam, mert szerettelek.
KUVIK	Tudom, hogy álmodsz majd róla.
ALIZ	Sose mosolyogsz rám. Sose vagy kedves velem. Legyél kedves velem.
KUVIK	Hogy legyek kedves egy nővel, aki sose nevet?
ALIZ	Most mi legyen?
KUVIK	Temessük el szépen.
ALIZ	De utána?
KUVIK	Majd lesz valami.
ALIZ	Szeretsz még? Tudom, hogy szeretsz, és minden jóra fordul.

5.
(egy külvárosi konyhában ketten)
MARIANN	Legszívesebben szájon vágnám. De magát felesleges bántani... 
HUNYAD	Pletykáznak, intrikálnak, reménytelen bagázs... Kispolgárok.
MARIANN	Mennem, bocsásson meg, hogy nem tudom tovább hallgatni az eszmefuttatásait. (kabátot vesz)
HUNYAD	Engedje meg, hogy felsegítsem.
MARIANN	Eresszen... 
HUNYAD	Mikor tűnt el a férje, mondja csak?
MARIANN	Mi köze hozzá? Különben se a férjem.
HUNYAD	Attól még ellopta az apám Mercedesét. Vagy magának fel se tűnt, hogy a kocsi egyszerre tűnt el a maga férjével?
MARIANN	Eresszen, maga megőrült.
HUNYAD	Egy autótolvaj felesége... mondja, összejátszanak?
(Mariann pofon vágja, aztán kabátban, sálban egy hintára rogy, és keservesen sírva fakad)
MARIANN	Mondja, mit szólna az anyja, ha látná magát?
HUNYAD	Ne féljen, sosem fog vele találkozni, szégyell valamennyiünket. Hacsak beteg nem lesz, merthogy anyám orvos. Megismeri majd, egy arkangyalhoz hasonlít, és újabban szemüveget visel.
MARIANN	Mindenkinek megvan a maga keresztje.
HUNYAD	Rám céloz. De ez egy rossz közhely. Magának azért mert tönkre az élete, mert csak közhelyekben képes gondolkodni. Sablonos nő... kerülik a férfiak.
(ingerülten el, majdnem fellöki az érkező Líviát)
(ketten)
LÍVIA	Mit akart ez itt?
MARIANN	(összeszedi magát) Húzd be a függönyt. Már sötét van odakinn...
LÍVIA	(kiles az ablakon) Szinte tavaszi este. Pedig az előbb még havazni készült. Fáj a fejed? Nem túl hangos ez a zene?
MARIANN	Te ismered őt. Hát el bírna menni mással ennyi év után?
LÍVIA	Furcsa, hogy elment. Hát nem tudom. Készülsz valahova?
MARIANN	De hát képes rá?
LÍVIA	Szerintem igazából bárki bármire képes.
MARIANN	Jövőre ötven éves leszek.
LÍVIA	És?
MARIANN	Legalább nézz rám, ha veled beszélek!
LÍVIA	Olyan drámai vagy.
MARIANN	Te pedig olyan közönséges. Milyen jó nektek, hogy ilyen közönyösek lehettek.
LÍVIA	Hagyjalak pihenni?
MARIANN	Olyan tanácstalan vagyok.
LÍVIA	Szükséged van rám?
MARIANN	Szerinted megalázom magam, ha utána megyek?
LÍVIA	A Mura? Azt se tudod, hol van.
MARIANN	Megkeresném.
LÍVIA	Én nem megyek senki után.
MARIANN	Lesz ez jobb valaha? Te se szeretsz.
LÍVIA	Mért csaltad meg vele az apánkat?
MARIANN	Te ezt honnét veszed?
LÍVIA	Mindenki tudta.
MARIANN	De apátok nem.
LÍVIA	Tévedsz.
MARIANN	Nem tudta meg. Én azt megéreztem volna.
LÍVIA	Szükséged van még rám? Kérsz egy teát?
MARIANN	Miért nem szerettek engem?
LÍVIA	Mi szeretünk.
MARIANN	Láttam őt az apátokat, a múlt keddi szeánszon. Most már egyidősek lennénk. Csak én láttam.
LÍVIA	Túl hangos a zene. És túl sokat dohányzol. Itt áll a füst. Elmegyek.
MARIANN	Nem hiszem, hogy tudta.
(egyedül)
MARIANN	(lesminkel a tükör előtt) Szakadék szélén járok. Az életemet egy csalónak szenteltem. Elhagyott, megalázott, becsapott. Igen, a szépség odavan, holnap öregasszony leszek. Mindenemet egy gazembernek gyűjtöttem össze, mi jöhet még? Álmomban sarlóval vágtam egy akácfát. A sarló a holdat jelenti, világos, az akácfa a túlélést. Zagyvaság. Álmomban eljött a férjem. Én sírtam, ő hallgatott. Micsoda álom!

6.
(Az autótelep udvarán. Csak az utcai neonok fénye szivárog át a sötéten, mint egy álmon az ébrenlét emlékei. Két fiatal fiú autót készül lopni.)
(hárman)
LÍVIA	(Megjelenik, hosszan nézi őket, érezhető borzongással rájuk kiált.) Mit csináltok itt...? Tolvajok!
I. TOLVAJ	Az Isten verje meg... 
II. TOLVAJ	Hát te ki vagy?
(A tolvajok összenéznek)
II. TOLVAJ	Édes, jobb, ha nem okoskodsz.
(Felé indulnak, egyik kést vesz elő.)
LÍVIA	(mintegy önkívületben) Álljatok meg. (pisztolyt emel rájuk)
I. TOLVAJ	Nézz oda. A kis tyúk. Tudtam, hogy baj lesz.
II. TOLVAJ	Ne szarj be. Csak riasztópisztoly... 
LÍVIA	(izgalomban mosolyog) Próbáljuk ki. (II. Tolvaj szemére céloz) Most pedig... vetkőzzetek. Nem hallod?
(A fiúk vonakodva derékig vetkőznek)
II. TOLVAJ	Mit akarsz?
LÍVIA	Egyelőre... jól van. Most pedig... te, adjál neki egy pofont.
II. TOLVAJ	Ez nem normális... 
LÍVIA	(Előttük a földbe lő. Hisztérikusan) Csináld!
(I. Tolvaj vonakodva pofon vágja a társát)
LÍVIA	Gyerünk, egymás után.
(A két tolvaj Líviára pislog)
LÍVIA	Te, a késeddel... vágd meg az arcát... 
II. TOLVAJ	Azt nem.
LÍVIA	(hisztérikusan) Gyerünk, különben szétlövöm a fejed!
(A tolvajok összenéznek, aztán az egyik a másiknak finom mozdulattal az arcába vág, amaz fájdalmasan felkiált.)
LÍVIA	Most add oda a kést neki, és te jössz.
II. TOLVAJ	(sziszegve) Azt már nem, cicám. (késsel a kezében felé csap)
(Lívia többször belelő, a fegyvert ügyetlenül tartva. I. Tolvaj őrült pánikban elmenekül.)
(A lány a haldokló fölé hajol, figyelmesen nézi.)
LÍVIA	Mit látsz? (a szemébe néz)
II. TOLVAJ	(nyög) Téged.
MARIANN	(Rémülten megjelenik, hiányos öltözetben.) Mi ez a lövöldözés, az Isten szerelmére?
LÍVIA	(egy benzineskannán ül) Itt kaptam őt, lopni akart. Rám támadt nézd. Bementem, és megtaláltam a papa régi pisztolyát. (Sírva az anyja vállára borul) Mama, én úgy megijedtem.
MARIANN	Nyugodj már meg, nincs baj. Állatok ezek, autótolvajok. És pont most nincs egy férfi se itthon, az ördög vigye...! Meghalt? (megnézi)
LÍVIA	(zokog) Meg.
MARIANN	Menjenek el, az Isten áldja meg magukat, nincs itt semmi látnivaló.
(Egy szomszédasszony hisztérikusan jajveszékelni kezd. Lívia abbahagyja a sírást, felemeli az újságpapírt, és figyelmesen nézi a halottat.)

7./a
(ketten az ékszerész temetésén, a tömegtől távol)
(túlzó barokk pompában papok, énekkar, gyertyák, koszorúk.)
KUVIK	Vak voltam, milyen vak! Gazember vagyok. Látom jó előre a sorsom.
ALIZ	(gúnyosan) Mi a te sorsod?
KUVIK	Csalódtam, eltorzult az életem, mint egy összegyűrt papír.
ALIZ	Magadat okold, én is csak magamat okolom.
KUVIK	Mióta visszajöttem, csapszék az életem, ahol részegen ömlik az idő, mintha ébren álmodna az ember.
ALIZ	Hozd a koszorúmat előre. Hol a csokrod? Mennünk kell. Feltűnő, ha így lemaradunk.
KUVIK	Megőrjítesz a közönyöddel.
ALIZ	Szép ember volt a férjem.
KUVIK	Szép halott, nagyon szép.
ALIZ	A papot kifizetted?
KUVIK	Istenem!
ALIZ	Mi baj?
KUVIK	Úgy szeretném, hogy megfogjam a kezed.
ALIZ	Ugyan!
KUVIK	Igazán szeretlek.
ALIZ	Milyen hideg van... Havazni fog. Minek él az ember, ha ilyen ostoba, mint én?
KUVIK	Faggatni fognak. Ez nyilván jön még.
ALIZ	Meggyújtották a gyertyákat. Lépj hátrább, alkalmazott vagy. Meg fognak szólni. Mit írattál a szalagra? Milyen fekete minden.
KUVIK	Ha nem értesz meg, nincs értelme semminek.
ALIZ	Nincs is értelme semminek. Lépj hátrább.
KUVIK	Az Isten verje meg, hiányzol... A szentségbe, nézz rám.
ALIZ	(sir) Az égre kérlek, hagyj békén. Miért hazudozol örökké? Menj el. Menj el. Hát nem látod, milyen rohadtul szerencsétlen vagyok? Nem haragszom, nem gyűlöllek, nem jelentelek fel, ha lebukom, nem köplek be, csak hagyj végre egyedül! Hagyjál, nem érted? (otthagyja a férfit)
(A gyászolók sorakoznak az özvegy elé, hogy részvétüket tegyék.)

7./b
(ketten)
ALIZ	Csak annyit akarok mondani, hogy odabenn a temetésen úgy néztél ki, mint egy csavargó. A jövő héten lesz a hagyatéki tárgyalás. Ismertetik apád végrendeletét. Normálisan öltözzél fel.
HUNYAD	Csodálatos rejtvény. Vajon mi lehet egy szerelmes férj végrendeletében?
ALIZ	Van nyakkendőd egyáltalán?
HUNYAD	Mi közöd hozzá?
ALIZ	És máskor hagyj rendet magad után a házamban. Disznóól, amerre jársz. Vagy amott ezt tanultad? Könyvek szanaszét. A vizsgád nem alibi arra, hogy kuplerájt hagyjál mindenütt. Értesz?
HUNYAD	Kikészítesz egy nyakkendőt nekem? Nem muszáj apáéból, ha más is van kéznél.
ALIZ	Kis tahó.

8.
(hazafelé a játszótéren, ketten)
ALIZ	Az a rendőr már harmadszor jött vissza.
KUVIK	Meghintáztatlak, gyere.
ALIZ	Nincs kedvem.
KUVIK	Akkor se, ha én kérlek?
ALIZ	Talán gyanakszanak. Hallod? Ne lökj ilyen erősen. Nem bírok egyedül lenni. Tegnap dolgozni kezdtem újra, mint manikűrös. Először meg se mertek szólítani. Azt mesélem mindenütt, hogy csak adósságot örököltem. Most már csúfolódnak. Gondtalan arcot kell vágnom. Velük nevetek.
KUVIK	Ne a földet nézd, csak az eget.
ALIZ	Szédülök. Holnap is be kell mennem a rendőrökhöz. Akkor az orvos rögtön beírta, hogy szívbénulás, szinte rá se nézett. Dermesztő dolog, jó nagy kurvaság. Sejtem már, boncolást fognak kérni. Olyanok a felhők, mintha vörös madarak szállnának a házak tetejére.
KUVIK	Már megy le a nap.
ALIZ	Gyilkosság a Szent Sebestyén utcában.
KUVIK	Mintha álmodnál, igaz?
ALIZ	Talán meg se öltem. Talán csak rossz volt a szíve. Hiszen rossz volt a szíve... 
KUVIK	Mindjárt lebukik a nap.
ALIZ	Bűnös vagyok, bassza meg! Úgy csillognak a járdák az esőben, mintha itt volna a világvége.
KUVIK	Megtalálták a Murát. Hallod? Egy Istenverte kotróhajó a folyóban. Csak még nem tudják, kicsoda... A kocsi a folyóba esett, ő a kövekre. Én dobtam vízbe akkor este, és földet szórtam mindenhová. Egész éjjel dolgoztam, hiába. De nem lesz baj.
ALIZ	Tudom, hogy nem bírsz már erre gondolni. Tudom, hogy már nem szeretsz. Én se szeretlek.
KUVIK	Megnéztem. Olyan halottnak látszott, ahogy elvitték. Akkor utána még nem látszott ennyire nagyon halottnak. Hál isten, hogy senkise gyanakodhat rám.
ALIZ	Emlegetni fognak minket. Gyilkosnak tartanak majd. Azt fogják mondani, a szeretője kedvéért megölte a férjét. Az újság ezt fogja írni. Bízol bennem?
KUVIK	És te?
ALIZ	Igen, az Isten verje meg!
KUVIK	Engem senki se látott a Murával. Baleset volt. Legszívesebben elmennék.
ALIZ	Úgyse félek. Csak ne legyek egyedül.

9.
(egy külvárosi konyhában, ketten)
(Aliz hazaér)
LÍVIA	(A haját festi. Turbánnal a fején egy tükör előtt egy székre kuporodik, magát nézi. Félénken) Most gyűlölsz?
ALIZ	Patkányfajzat.
LÍVIA	Én ilyen vagyok.
ALIZ	Mindent tönkreteszel.
LÍVIA	Egyszer álmodtam vele, és akkor tudtam már, mi lesz köztünk, mikor még ő se tudta.
ALIZ	Csak beszélj. Mindennek úgyis vége lesz.
LÍVIA	Hallod, mit beszélnek? A Murát megölte a fiúd. Megölte és félelmében elszökött.
ALIZ	Rohadtak az emberek, beszélnek mindenfélét.
LÍVIA	Nem sajnálom egyiket se.
ALIZ	Csak, hogy tudd, gyűlöllek.
LÍVIA	Tudod, mennyire hasonlítasz anyánkra? (Lívia kitekeri a turbánt, és szétrázza a haját. Ő is szőke.)
ALIZ	Éppen te pont úgy ülsz a tükör előtt, ahogy ő szokott. És most már te is szőke vagy. Mindketten magunk festjük a hajunkat, ahogy tőle láttuk. A nővérünknek nézték, ha négyen voltunk... Emlékszel az apánkra?
LÍVIA	Én már csak a Murára emlékszem. Anyát meg gyűlölöm.
ALIZ	Azt hiszem, elég magányos. Hogy tudtunk ilyen szűk kis házban élni? Ketten egy gyerekszobában... 
LÍVIA	Álmomban, ha néha apával álmodom, mindent el tudok magyarázni. Én imádtam őt, ő imádott engem. Tízéves voltam, amikor meghalt, és széthullott az életem, mint egy ázott cigaretta.
ALIZ	(gonoszul) Most egészen hasonlítasz anyára.
LÍVIA	Ne rágd a körmöd.
ALIZ	Ha megöregszel, tisztára olyan leszel, mint ő, és senki se fog kibírni.
LÍVIA	A férjedet exhumálni fogják. Mondd csak, te voltál?
ALIZ	Összevissza beszél minden hülye. Te ezekre hallgatsz? Ezekre a falusi libákra? Nem ismerek rád.
LÍVIA	Úgyse számít semmi, mert a nap egyszer felrobban. Még a Mura mondta. Okos volt különben. Kíváncsi volnék a Szászné pofájára, amikor felrobban majd a nap.
ALIZ	Ki az a Szászné?
LÍVIA	A panziós.
ALIZ	Aha. Kitől hallottad, hogy kibontják a sírt?
LÍVIA	Vegyél fel új nevet.
ALIZ	Én már összeforrtam a nevemmel.
LÍVIA	A név, az csak olyan, mint a rendszámtábla a lopott kocsin. Vegyél fel újat. Költözz el onnan. Tűnj el.
ALIZ	Hová? Hogy hagyjak itt mindent?
LÍVIA	Mindegy. Menekülj.
ALIZ	Semmire nincs erőm. Butaság... 
LÍVIA	Összekészítem neked az én kis bőröndömet. Igen, ez jó lesz. Gyere velem.
(ketten el, Lívia felajzva, Aliz ellenkezve)
(ketten be)
HUNYAD	Befelé jövet láttam, hogy kialudt az egyik M betű.
MARIANN	Milyen M betű? Mit akar megint?
HUNYAD	Odakint a neonban. Az M-M használtautó-kereskedésből csak az egyik betű ég. Nem különös, hogy mindegyik férje neve M-mel kezdődött?
MARIANN	A Mura nem a férjem. Menjen végre el.
HUNYAD	Azért jöttem, hogy rábírjam, mondjunk el a rendőrségen mindent. Én mindent tudok, maga mindent tud, mindenki tud mindent, és mindenki hallgat.
MARIANN	Ma abbahagytam a valium szedését. Úgy nő bennem a szorongás, mint a jégcsap. Félek a rendőröktől.
HUNYAD	Mi ártatlanok vagyunk. Mindenki más bűnös.
MARIANN	Félek.
HUNYAD	Itt csak a legteljesebb gyónás segít. Mosom kezeimet. A Kuvik bűnös. A lányai bűnösek. Aki hazudik, bűnös.
MARIANN	Te feladsz minket. Reggelente félórát sétálok a kertben. Milyen reménytelen egy télvégi kert.
HUNYAD	Csak nekem hiányzik az apám, és csak magának hiányzik a Mura. Érti? Valami baj érte a maga Muráját.
MARIANN	Te őrült vagy.
HUNYAD	Én csak gondolkodom.
MARIANN	Megölném, aki bajba keverte.
HUNYAD	Ezek mind született bajkeverők.
MARIANN	Ha őt baj érte, szörnyű leszek. Ne is mondj ilyet.

10.
(az ékszerésznél, ketten)
KUVIK	Leülhetek a jelenlétedben? Vagy szerencsésebb, ha kerülök minden érzelmi megnyilvánulást? Megtartasz, mondd, most, hogy ilyen magasra jutottál? Tudok viselkedni, ha akarok, az iskoláim bűzlöttek a pedantériától. Sápadt vagy, életem. Jobb lenne, ha sírnál. Annak még hinne valaki.
ALIZ	(lakkozza a körmét) Hallgass. Menj, vásárolj valamit magadnak. Vagy nekem valami szépet... 
KUVIK	Egy halott, még egy halott. Véres munka, mennyire mocskos minden. Gondolkoztam rajtunk: te tetted ilyenné. Mért mentél hozzá? Milyen gyenge voltál!
ALIZ	Ne hintázz a széken. Az egy barokk szék. Úgy százezer forint.
KUVIK	(gúnyosan suttog) Én vagyok a szíved szerelme... Hát ártani tudnál nekem?
ALIZ	Ha hintázol a széken... meg tudnálak ölni.
KUVIK	Sose.
ALIZ	Te csak magadat szereted.
KUVIK	Te is.
ALIZ	(hisztérikusan) Gyűlöllek, gyűlöllek, Istenem!
KUVIK	Ölj meg engem is, nem szabadulunk egymástól úgyse.

11.
(szűk folyosó a bíróság előterében, hárman)
(II. Tolvaj, egy rendőrrel összebilincselve dohányzik. Valahányszor a szájához emeli a kezét, a rendőr is kényszerűen felemeli a bilincses bal karját. Szemben velük, szólításra várva Lívia ül. Lívia és a tolvaj egymást nézik, a rendőr unott. A tolvaj vagy huszadszor emeli a szájához a cigarettát.)
TOLVAJ	Rohadt kurva.
LÍVIA	(azonnal) Kussolj, egyszer úgyis lógni fogsz.
RENDŐR	Mint a rossz házasok. Olyanok maguk ketten, mint én meg a feleségem.
(unottan félrefordul)

12.
(egy kísérteties folyosón, ketten: egy öreg orvos és Hunyad)
EGY ÖREG ORVOS	Érdekli az eset, fiatal kolléga? Maguk, hallgatók... Ön a rektor kolleganő fia. Így van? Helyes, hogy nem beszél, helyes, helyes, egy igazi medikusnak késsel se lehet szavát venni. Hallgatnak, mint a csuka! (fröcsögve nevet) Látja, milyen gyönyörű májreakciók? Igen? Igen? A metabolizmus egyik terméke hepatotoxikus. Hát nem szép? Hát nem nagyszerű? Akár egy iskoláskönyvben! És a sejtszintű asphixia! A sejtpusztulás! Hypertensio? Vagy hypotensio? Mely metabolitok felelősek a toxicitásért? Habozom, habozom, de már nem sokáig! Ha szépen sikerül a preparatio, cikket írok belőle! Soha alkalmasabb esetet! Na szép... Még nem láttam, hogy egy medikus sírva fakadt volna egy boncoláson.

13.
(egy játszótéren, ketten)
ALIZ	Sose vagy gyengéd velem. Sose mondod nekem, hogy szeretsz.
KUVIK	Gyengédnek gyengéd vagyok, de mit csináljak? Szeretni már nem tudlak.
ALIZ	A Lívia?
KUVIK	Ő jár a fejemben, őt látom egész nap. Ilyen még nem volt nekem. Nem engedem, hogy bántsd ezért.
ALIZ	A kis ribanc. Ilyen volt már gyerekkorában is.
KUVIK	Te mindig olyan józan és okos voltál. Te mindig megértettél engem. Te mindig mellettem álltál. A legjobb barátom voltál, az én édes őrangyalom, se feleség, se szerető, a nővérem voltál nekem. Ugye okos leszel? És higgadt leszel? Ugye, jó leszel velünk?
ALIZ	Mindjárt itt az éjszaka.
KUVIK	Mindenki elment, üres a tér. Mondd csak, nem félsz velem? Rossz a hírem. (nevet) Olyanok itt a fények, mint valami kísértetkastélyban. (hintázik) Úgy érzem magam, mintha valami ünnep volna! Ünnep! Olyan boldog vagyok, hogy végre nyugodtnak látlak.
ALIZ	Legyen hát igazi ünnep, hazudj valami szépet. (löködi a hintát)
KUVIK	Micsoda nap! Olyan nyugodt minden! Mintha lélegezne a tér, és minden némán minket figyelne. Hátha látnak a fák! És, ha vége is van? Miért ne legyen szépen vége? Adnék emléket neked.
ALIZ	Ez lesz az emlékem rólad, hogy félni láttalak. (leszúrja őt, ahogy a hinta feléje lendül)
KUVIK	A szentségedet! (haldokolva kizuhan a hintából)
ALIZ	(gyűlölettel) Milyen öröm így látni téged.
KUVIK	Fáj, segíts, az Istenedet. (hiába próbál felülni)
ALIZ	(mint fenn) Nem fáj az annyira, ahogy én gyűlöllek. Félsz, igaz? Hát csak féljél, ne reménykedj.
KUVIK	Hát ennyire tudtál haragudni, te liba? Verjen meg az Isten, de fáj.
ALIZ	(hidegen körülnéz) Reggel megtalál majd az első, aki erre jön, ha felkelt a nap.
KUVIK	(gyűlölködve nevet) Minek kelne fel a nap, ha én már nem leszek? (majd) Félek, segíts. Istenem!
ALIZ	Még nem halhatsz meg, még nem álltam eléggé bosszút. (megrázza) Gyűlöllek, gyűlöllek, remélem, már utazol a pokolba.
(Megtörli a kezét. A véres hinta nyikorogva leng)