Jancsi és Juliska

Grimm meséjét (báb)színpadra írta: 
Zalán Tibor

Szereplők:
APA
ANYA
JANCSI
JULISKA
BOSZORKÁNY
SZARKA
ÖREG KOMÓD
ÁLLÓLÁMPA
KEMENCE
ÖREG FOTEL

1. jelenet
Az erdőben
Nagy hold kúszik fel az égre, ezüst világosság önti el a tájat. Ébredeznek a gyerekek. Juliska rögtön el is pityeredik.
JULISKA	Éjszaka van! Itt hagytak bennünket. Hogyan fogunk ebben a rengeteg sötétben hazatalálni?
JANCSI	Hiszen nincs is sötét! Akkora hold van az égen, ha sajt lenne, egész életünkben rághatnánk, mégse tudnák felét se megenni.
JULISKA	Haza akarok menni!
JANCSI	Én is. Csöppet se félj, Juliska, fogd meg a kezemet, a kenyérmorzsákat követjük hazafelé.
JULISKA	Miféle kenyérmorzsákat?
JANCSI	Az ebédre kapott kenyeremet morzsánként szórtam el idefelé az úton, ha mégis lesz szívük itt hagyni minket, azokat követve visszatalálunk a házunkba.
JULISKA	Visszatalálunk, visszatalálunk... és ha nem engednek be bennünket?
JANCSI	Nincs olyan szülő, aki éjszakára ne engedné be a meleg szobába az ajtón kopogtató gyerekét!
JULISKA	Meglátjuk, ha sikerül hazatalálnunk!
JANCSI	Sikerül, sikerül, miért ne sikerülne! Fölösleges folyton görcsölnöd!
JULISKA	Hallgasd csak? Apa fejszéjének a kopácsolása! Mégsem hagyott itt minket. Fussunk a rőzsével, én a hangját is... mintha hallanám...
JANCSI	Hallani hallom a kopácsolást. Csak azt nem értem, sohasem pihen a mi apánk? Éjszaka van! Kopp, kopp, kopp, megállás nélkül csak kopácsol.
JANCSI	Mert nagyon erős ember. Neki nincs szüksége pihenőre. Rengeteg fát kivág, sokkal többet, mint bárki más emberfia, a király előbb-utóbb biztos felfogadja első favágójául.
JULISKA	És akkor gazdagok leszünk, és nem fogunk éhezni.
JANCSI	Légy eszednél! Éjszaka van... hogy lát a sötétben...
JULISKA	Te mondtad, hogy a holdfényben milyen jól lehet látni...
Elindulnának, de egyetlen kenyérmorzsát nem látnak az úton.
JANCSI	Eltűntek a kenyérmorzsák!
SZARKA	De el ám, pajtikáim!
JANCSI	Ki beszél itt?
SZARKA	Ó, csak én, szóra sem érdemes...
JULISKA	Jancsi, nagyon félek.
JANCSI	Én is. De úgy kell tennünk, mintha csöppet se félnénk... Hol beszél ön, akárki is?
SZARKA	Itt ülök a fejük fölött, az odvas nagy fán.
A gyerekek összekapaszkodnak a félelemtől, felnéznek, és meglátják fönn a szarkát.
JANCSI	Ön beszél hozzánk, Szarka úr?
SZARKA	Mivel más nincs rajtunk kívül a közelben, éppen, hogy én.
JULISKA	Ön tudja, Szarka úr, hová tűntek a kenyérmorzsáink? Netán ön...
SZARKA	Feltételezése vérig sért. Hozzá sem nyúltam a száraz morzsáikhoz. Az énekes madarak csipegették föl őket. Nem túl válogatósfajta. A fél csőrükre sem volt elég az a pár szem morzsa.
JANCSI	De nekünk elég lett volna ahhoz, hogy hazajussunk a szüleink házába.
SZARKA	Ez már az önök problémája, Jancsi úr.
JANCSI	Mondok én valamit. Nem is kellenek. Apánk még itt vágja a fát valahol az erdőben, a kopácsolás hangja után eljutunk hozzá, és hazavisz minket.
SZARKA	Engedelmükkel, elmondom a merő igazságot. Az édesapjuk, hogy azt higgyék, itt van a közelben, és vágja a fát, egy ágat kötözött a száraz fához. Azt csapkodja a szél, annak van olyan hangja, mintha favágófejsze dolgozna a sűrűben.
JANCSI	Hát mégis, itt hagytak minket!
SZARKA	Attól tartok, igen.
JULISKA	Én ezt nem hiszem el.
SZARKA	El kell hinnie. Ezzel a két szememmel láttam őket visszalopózni ide. Meggyőződtek róla, hogy aludni méltóztatnak, az apjuk még rakott a tűzre pár csenevész ágat, azután lábujjhegyen kereket oldottak.
JANCSI	Látod, édesapánk még utoljára is gondolt ránk, meg ne fagyjunk.
SZARKA	Meg kell a szívnek szakadni!
JULISKA	Most mitévők legyünk? Ha elindulunk a rengetegben, megesznek bennünket a vadak.
JANCSI	Ha maradunk, elemészt mindkettőnket a fagy...
SZARKA	Ha megengedik, lenne egy tanácsom. Húzódjanak be ebbe az odúba. Meleg is van bent, csönd is van bent, rend is van bent. Én majd itt őrködöm a fa hegyén, és ha valami vadállati állat erre csámborogna, elcsalom a környékről. Vannak módszereim.
JANCSI	Ez nagyon kedves öntől, Szarka úr. De miért nem alszik inkább?
SZARKA	Én éjjeli szarka vagyok.
JULISKA	És miért ilyen feltűnően kedves hozzánk?
SZARKA	Mert én jó szarka vagyok. Az a szokásom, hogy roppant kedves vagyok az erdőben eltévedt gyerekekkel. Ha mindent tudnak, akár pihenjenek is le.
JULISKA	Hiszen most ébredtünk fel.
JANCSI	Én is kialudtam magamat.
SZARKA	Valóban? Akkor most nézzenek mélyen a szemembe!
Sűrű erdő, szarka szárnya
homályt borít a homályra.
Pókháló száll, illatukat
szórják menta, levendula.
Most az árnyak gyorsan nőnek,
rejtőzz el, mert érted jönnek.
A parancsom, két kis árva,
tűnj el most az odvas fába!
Be a fa odvas gyomrába!
Odvas fa nagy gyomorszája
a két kölyköt fölzabálja,
mit rejt a sötét!
A gyerekek, mintha hipnotizálnák őket, egymás után bemennek a nagy fa odvába. A szarka meglebbenti a szárnyait, de nem száll el. Telihold ragyog az erdőn, ezüstfényben ázik a táj. A favágó érkezik vissza a feleségével.
FELESÉG	Minek kellett megint visszajönni ide? Látod, hogy már nincsenek itt.
FAVÁGÓ	Szegény kis árváim! Az előbb még békésen aludtak a tűz mellett... Lehet, hogy fáztak... Mi lesz velük ebben a vad rengetegben?
FELESÉG	Semmi! Ha velünk maradnak, a szegénységünk öli meg őket. Hetek óta vacsora nélkül fektettem le mindkettőt! Reggelire is csak melegvizet kaptak. Itt meg elélnek a piros-sárga bogyókon, a patak friss vizet ad nekik reggelente...
FAVÁGÓ	És ha rájuk találtak a fenevadak?
FELESÉG	Hagyd már el! Inkább gondold azt, erre lovagolt egy király, meglátta a két szép gyereket, azt mondta magában, elviszem őket az udvarba, fölnevelem, mintha az enyémek lennének. Gazdagok lesznek, és akkor majd gondoskodni fognak szegény öreg szüleikről. Miért ne?
FAVÁGÓ	És ha nem lovagolt erre a király?
FELESÉG	Akkor pedig találkoznak az erdő jó tündérével, aki majd gazdagon megajándékozza őket! Annyi drágaságot hoznak majd haza magukkal, hogy életed végéig nem kell fát vágnod, öreg.
FAVÁGÓ	És ha a jó tündér sem járt erre? Ha csak a fenevadak találtak rájuk?
FELESÉG	Ne károgj, vén holló, gyere! Ez már nem a mi dolgunk. És nem ajánlom, hogy még egyszer visszahozzon ide az a jámbor lelked!

2. jelenet
A mézeskalács ház előtt
A gyerekek ébredeznek. Ragyogó napsütés, a mézeskalács-ház előtt találják magukat. A ház tetején a szarka üldögél.
JULISKA	Ilyen szép házat még életemben...
JANCSI	Csillog... és süteményillat!
JULISKA	Kenyérből van a fala...
JANCSI	Meg lehet enni... kalácsból a teteje...
JULISKA	Cukorból az ablaka...
JANCSI	El lehet szopogatni...
SZARKA	Egyetek, egyetek, tömjétek a begyetek, van finomság bőven!
JANCSI	Ismered a házat?
SZARKA	Ismerem. Ti csak egyetek, ne törődjetek semmivel!
JULISKA	Eszünk is, ne félj! Én az ablakból, jó édes...
JANCSI	A tetőből tépek egy darabot!
JULISKA	Azért a házikó falát se hagyjuk ki!
Hol a házikó tetejéből, hol az ablakából, hol az oldalából tépnek ki vagy le egy-egy darabot. Mohón, falánkan esznek. Bentről kiszól egy vékony, reszelős hang.
BOSZORKA	Ki eszik a házacskámból? Kicsi egérfogak rágcsálását hallom. Kedves szarkám, látsz-e valakit?
SZARKA	Nincs itt senki, csak a szél, az rágja a házikó oldalát.
A gyerekek esznek tovább.
BOSZORKA	Ki eszik a házacskámból? Kicsi hörcsögfogak rágcsálását hallom. Kedves szarkám, látsz-e már valakit?
SZARKA	Nincs itt senki, csak a köd, az rágja a házikó oldalát.
A gyerekek esznek tovább.
BOSZORKA	Ki eszik a házacskámból? Kicsi patkányfogak rágcsálását hallom. Kedves szarkám, látod-e már őket?
SZARKA	Két kisgyerek van idekint, anyóka, azok rágcsálják a házadat.
BOSZORKA	Mit hallok! Gyerekek? A házamat rágcsálják? Tüstént szemügyre kell vennem őket!
JANCSI	Áruló! Nesze, szarka úr, hogy megemlegesd, mit tettél!
Fölkap egy követ, a szarka felé dobja, de nem találja el. A madár gúnyos nevetéssel tovalebben. A házikóból kilép a boszorkány. Görnyedt kis öregasszony, görbe bottal jár, a rövidlátók jellegzetes fejtartásával kémlel körbe. Olyan csúf, hogy a gyerekek kezéből kiesnek láttára a finomságok. Közelebb lép hozzájuk, de a gyerekek riadtan hátrálnak előle.
BOSZORKA	Ej, kedveskéim, csak nem ijedtek meg tőlem? Azt mondják, csúnya vagyok. De a rút külső alatt meleg szív és ragyogó lélek lakozik. Roppant szeretem a gyerekeket. Látom, éhesek vagytok! Gyertek be a házamba, maradjatok nálam, a hajszálatok sem görbül meg.
JULISKA	Te nem vagy véletlenül boszorkány?
BOSZORKA	Én, boszorkány? Butaság!
JULISKA	Csak mert... mindegy...
BOSZORKA	Gyertek be hozzám, kaptok tejet...
JULISKA	Tojáslepényt is lehet?
BOSZORKA	Tojáslepényt is.
JULISKA	És hozzá cukrot...
JANCSI	...almát...
JULISKA	...diót?
BOSZORKA	És hozzá cukrot, almát, diót!
JULISKA	És még?
BOSZORKA	Kandiscukrot, kereket, marcipánból eleget...
JULISKA	Elhagyom az eszemet!
BOSZORKA	Süvegcukrot süveggel, szörpöt három üveggel...
JANCSI	Nem bírok az agyammal.
BOSZORKA	Lépesmézet lépestől, törökmézet törökkel...
JULISKA	Én meg ettől török el...
BOSZORKA	Párás kancsó kakaót, mézben ázó mogyorót, kókusz ízű gombócot...
JANCSI	Álmodom, vagy itt vagyok? De térjünk észre. Apánk megmondta, hogy idegenektől ne fogadjunk el semmit.
BOSZORKA	De idegenek házának a falát, ablakát, tetejét ellopni, elrágcsálni, ugye, megengedte...
JANCSI	Bocsásson meg, idős hölgy, nem engedte meg... Annyira éhesek voltunk...
BOSZORKA	Tudom, kisfiam. Gyertek be a házba, lakjatok jól, megvetem az ágyatokat, a mennyországban sem érezhetnétek jobban magatokat.
JULISKA	Menjünk már, én szeretnék tejet inni, meg tojáslepényt kapni, meg hozzá cukrot, meg almát, meg még diót is...
JANCSI	Apánk megmondta, idegen emberek házába ne fogadjunk el meghívást...
BOSZORKA	Apátok hol van most?
JANCSI	Nem tudjuk. Ugyanis eltévedtünk...
Boszorka	Apátok azt mondta, szabad hazudni?
JANCSI	Ki hazudik itt, idős asszonyság?
BOSZORKA	Te. Nem tévedtetek el, a szarkám vezetett ide benneteket. Apátok és anyátok pedig kitett a sűrű erdőbe titeket, és azt szeretné, hogy sohase találjatok haza.
JULISKA	Nem volt mit ennünk...
JANCSI	Édesapánknak nem volt munkája...
BOSZORKA	Jól van, na, ne sírjatok már! Mindent megbeszélünk, édeseim, és minden rendbe fog jönni. Most gyertek, pihenjetek, egyetek, igyatok, én megvetem az ágyatokat!
Kézen fogja a gyerekeket, akik szolgálatkészen követik a házba. A házikó tetejére visszalebben a szarka. Gúnyosan felkacag, Jancsit utánozza.
SZARKA	“Áruló! Nesze, szarka úr, hogy megemlegesd, amit tettél!” Megemlegessem? Attól félek, nem én fogom ezt a napot megemlegetni, hanem ti, pajtikáim! Egyetek, aludjatok. Meglátjuk, mi lesz holnap, pajtikáim...
Sűrű erdő, szarka szárnya
homályt borít a homályra.
Most kezdődik el a mese,
aki fél az menjen haza.
Megélednek bent a tárgyak,
mozdulnak a régi árnyak,
boszorka a tűzre pillant,
lába nyomán egér surran...

3. jelenet
A mézeskalács házban
Szépen berendezett kicsiny szoba. Kemence, melyben vígan pislog a tűz, nagy fotel, mögötte hatalmas kalapos állólámpa, szemközt öreg komód, sok fiókkal. Az asztal fölött nagy kalitka lóg, üresen. A gyerekek jóllakottan, békésen alszanak az ágyukban. A boszorka jön, közel hajol hozzájuk, nézi őket álmukban. Felsóhajt.
BOSZORKA	Milyen szépek! Juliskának ez a gömbölyű pofikája... Jancsinak meg a kicsattanó pirossága! Jaj, az ember szinte megenné őket! Azt a kicsi kezüket, a kunkori kis fülüket, Juliska homlokán a bájos szőke tincseket...
Szeretettel megsimogatja az alvó gyerekek arcát, és áttipeg a másik szobába. Alig húzza ki a botját, megélednek a szobában a tárgyak. Egymás után löki ki fiókjait a komódszekrény, billegeti kalapját a nagy állólámpa, mozgatja párnáját az öreg fotel, ölt lángnyelvet a beszélőre a kemence.
ÁLLÓLÁMPA	Aludjatok kicsi pofik,
Nem húzzátok ki reggelig.
KOMÓD	Ej, mit beszélsz, kényes lámpa,
hisz csak ma jött a két árva.
ÖREG FOTEL	Akár árva, akár nem,
Mind a kettő tűnjön el!
KEMENCE	Meg se jöttek, s övék már
A házban a legjobb ágy.
KOMÓD	Bizony, hogy az anyóka
mást se becéz azóta...
ÖREG FOTEL	Csak ezt a két jöttmentet.
Méreg esz meg bennünket.
ÁLLÓLÁMPA	Fel sem kapcsol, le se olt...
ÖREG FOTEL	A huzatom csupa folt...
KEMENCE	Nem süt bennem cipókat...
KOMÓD	Nem nyit ki egy fiókot... sem!
EGYÜTT	Mit tegyünk, mit tegyünk,
Ellenük most mit tegyünk?
Jancsi és Juliska felriadnak.
JANCSI	Valaki beszélt itt...
JULISKA	Mintha bennünket szidalmazott volna...
JANCSI	Kérem, aki beszélt itt, szóljon, ha van ellenünk kifogása...
Az állólámpa megemeli a kalapját.
ÁLLÓLÁMPA	Jó napot, ő... ugye... máma...
Én vagyok az állólámpa.
JANCSI és JULISKA	Jó napot, állólámpa úr!
A komód ki-be rángatja a fiókjait.
KOMÓD	Ki-be szalad a sok fiók,
Én vagyok az öreg komód.
JANCSI és JULISKA	Jó napot, komód úr.
KOMÓD	Asszonyság.
JANCSI és JULISKA	Bocsánat. Jó napot, komód asszonyság.
Az öreg fotel feldobja a párnáját.
ÖREG FOTEL	Az élet súlya megvisel,
mit tehet egy vén fotel
ez ellen?
JANCSI és JULISKA	Jó napot, öreg fotel... úr.
A kemence lángnyelvei megélénkülnek.
KEMENCE	Mi nem jut az eszembe,
Én vagyok a kemence.
JANCSI és JULISKA	Jó napot, kemence... úr.
KEMENCE	Asszony.
JANCSI és JULISKA	Jó napot, kemence asszonyság.
JANCSI	Szép időnk van.
ÖREG FOTEL	Szép akinek szép,
menj, és nézz kint szét.
ÁLLÓLÁMPA	Menj ki hamar, te is Juliska,
S egyikőtök se jöjjön vissza.
KEMENCE	Van kint egy nagy fészkes fene,
Mindketten üljetek bele!
KOMÓD	Kapjon föl egy forgószél,
Mi veletek hazatér.
ÖREG FOTEL	Ne lássunk itt, két kis vakarcs,
tűnjetek el nagyon hamar.
ÁLLÓLÁMPA	Megemelem kalapom,
távozzatok, azt mondom!
KEMENCE	Amíg engem fel nem fűt
az anyóka,
előttetek addig van út
hazóka... ez nem jó... haza óka... ez se jó... menjetek már haza, na...
KOMÓD	Nincsen közöttünk helyetek,
húzzatok el gyerekek!
A tárgyak elindulnak a gyerekek felé. Azok kiabálni kezdenek (Anyóka, anyóka, segíts!), hallatszik az ajtókilincs csikorgása, mind visszatér eredeti helyére. Az anyóka lép be.
BOSZORKA	Rosszat álmodtatok?
JULISKA	Nem álmodtunk semmit. De nekünk estek itt... ezek...
BOSZORKA	Itt ezek? Kik?
JANCSI	El akarnak kergetni bennünket...
BOSZORKA	Kicsodák, kicsi szentem...
JANCSI	Ne tessék nekem azt mondani, hogy kicsi szentem, azt az én édesanyám szokta mondani... régen.
BOSZORKA	Értem. Szóval, ki akar elkergetni benneteket?
JULISKA	Hát a fotel.
BOSZORKA	A fotel? Ki hallott ilyen ostobaságot, csillagom!
JULISKA	Ne mondja azt nekem a néni, hogy csillagom, mert azt az én édesapám szokta mondogatni nekem... régen.
BOSZORKA	Értem. A fotel akart elkergetni benneteket. Ki még?
JANCSI	Az állólámpa.
BOSZORKA	Ó, az állólámpa.
JULISKA	A komód.
BOSZORKA	Ó, hát a komód is?
JANCSI	Meg a kemence.
BOSZORKA	Ej, ez a kemence, ez a kemence.
JANCSI	Beszéltek hozzánk.
BOSZORKA	Beszéltek hozzátok.
JULISKA	Beszéltek bizony! Mind beszélt, és kiabáltak velünk, és körülvettek bennünket...
BOSZORKA	Kicsit élénk a fantáziátok.
JANCSI	Szóval, nem hisz nekünk?
BOSZORKA	Nem nagyon. Most például miért nem beszélnek a tárgyak?
JULISKA	Mert félnek magától.
BOSZORKA	Tőlem? Miért félnek tőlem?
JULISKA	Mert a néni csúnya.
BOSZORKA	Ejnye, kislányom...
JULISKA	Ne tessék nekem azt mondani, hogy “ejnye, kislányom”, mert...
BOSZORKA	Tudom, azt az apukád szokta mondani...
JULISKA	Az anyukám... régen.
JANCSI	Utálnak bennünket...
BOSZORKA	Miért utálnának benneteket? Nem is ismernek.
JANCSI	Mert gonoszok.
BOSZORKA	Senki sem gonosz, csak azzá válik. Mi oka lenne egy fotelnek, egy állólámpának, egy kemencének és egy szúette komódnak gonosznak lenni?
Juliska odaoldalaz a komód elé, csúfolja.
JULISKA	Szúette komód, beéeéeée!
A komód az egyik fiókjával hátba böki.
JULISKA	Tetszett látni? Hátba vágott a komód.
BOSZORKA	Nem láttam én semmit. Maradjatok kicsit csöndben. Megfájdul a fejem.
Jancsi leül a fotelba, de előbb belerúg az oldalába. A fotel visszarúg egy nagyot, a kisfiú elrepül.
JANCSI	Aúúúúúú! Tetszett látni ezt? A fotel akkorát belém rúgott, hogy idáig repültem.
BOSZORKA	Szedte, vette, teremtette, hát nem megmondtam, hogy maradjatok békén? Két ilyen izgága rosszcsont... Csönd legyen, ha mondom... Ugye, jók lesztek, kicsi pockaim?
JANCSI és JULISKA	Ne tessék azt mondani nekünk, hogy “kicsi pockaim”, ezt a szüleink szokták mondani nekünk... régen...
BOSZORKA	Ne hivatkozzatok folyton a szüleitekre. Most már én vagyok a szüleitek, az apátok és az anyátok... és csönd legyen egy kicsit, megfájdult belétek a fejem.
Juliska oda akar ülni a kemence padkájára, de az kinyújt egy lángnyelvet, és megégeti a kislány kezét.
JULISKA	Jaj, tetszett látni, megégetett a kemence...
BOSZORKA	A kemence nem éget, csak melegít, kislányom.
Juliska méltatlankodik.
JULISKA	Hozzád sem értem, elvetemült! Nesze, ez a tiéd!
Egy kancsó vizet beloccsant a kemencébe. Bentről jajgatás. Jancsi elhalad az állólámpa mellett, ráüt a kalapjára. Az állólámpa válaszként megrázza. A kisfiú felordít, azután leveri a lámpa kalapját és megtapossa.
JANCSI	Nesze, nesze, te szemtelen, elvetemült gazember, ezt azért kaptad, mert bokán rúgtál.
BOSZORKA	Mit művelsz, kisfiam? Miért tetted tönkre az állólámpa búráját?
JANCSI	Ő kezdte.
BOSZORKA	Az állólámpa?
JANCSI	Ő bizony. Még most is kék a helye.
BOSZORKA	Jól van, kisfiam...
JANCSI	Ne szólítson...
BOSZORKA	Tudom, tudom... Nem szólítalak... Üljetek oda az asztalhoz... egy-kettő! Mit kértek vacsorára? Na, szólaljatok már meg? Finom cukros forralt tejet? Hozzad a kemencéből, Szarka! Tojáslepényt, hozzá cukrot, almát meg diót? Hozzad azt is. Foszlós kalácsot vagy mákos süteményt? Mézeskalácsot? Süvegcukrot? Marcipánt? Dobostortát? Habos kávét? Elő a kemencéből minden ételt!
A gyerekek mindenre tagadóan rázzák meg a fejüket.
BOSZORKA	Semmit sem kértek?
JANCSI	Semmit. Talán egy kis száraz kenyeret...
BOSZORKA	Száraz kenyeret...
JULISKA	Talán egy savanyú uborkát...
BOSZORKA	Savanyú uborkát...
JANCSI	Úgy megkívántam az... otthoni...
JULISKA	Én is Jancsi... az otthoni ízeket...
BOSZORKA	Badar beszéd. Felejtsétek már el azt a nyomorúságos favágóviskót...
JANCSI	Képtelen vagyok rá...
JULISKA	Haza akarok menni...
BOSZORKA	Ne butáskodj, kislányom... jó, nem szólítalak így... Mikor volt ilyen jó sorod a világon, mint most, itt nálam?
JULISKA	Soha.
BOSZORKA	És neked, Jancsi?
JANCSI	Mi tagadás, nekem se.
BOSZORKA	Akkor mi a bajotok? Nem vagyok anyátok helyett anyátok, apátok helyett az apátok?
JANCSI és JULISKA	Nem.
BOSZORKA	Nem? És miért nem?
JANCSI	Mert őket szeretjük.
BOSZORKA	Engem is meg fogtok szeretni.
JULISKA	Csak az ételedet...
JANCSI	Csak a finomságaidat...
BOSZORKA	Úgy! És engem miért nem?
JANCSI	Mert nem vagy az apánk.
JULISKA	Mert nem vagy az anyánk.
BOSZORKA	Hát akkor ki vagyok?
JANCSI	Egy öregasszony az erdőben...
JULISKA	Aki csúnya... de nem baj, belülről biztos nagyon szép vagy...
A boszorka eddig bírta türelemmel a gyerekeket. Hirtelen dagadni kezd, a kis öregasszonyból egy addigi magánál kétszerte nagyobb szörnyalak lesz. Kezében megjelenik egy nagy söprű. A gyerekek előbb elborzadnak, majd az ajtó felé futnának, de elállja útjukat a szarka.
SZARKA	Aki közelebb mer lépni az ajtóhoz, annak kivájom a szemét... pórul járt pajtikáim.
BOSZORKA	Fölösleges menekülnötök! Mindenhol elkaplak benneteket. Igen, én a boszorkány vagyok. Nem kellettem jóságos öregasszonynak, most itt vagyok bosszúálló boszorkának. Nem kellettem anyátoknak, apátoknak, most itt vagyok rabtartótoknak. Nem kellett az étkem, a sok finomság, most ti lesztek az étkem, gyönge finomságom. Először téged eszlek meg, nagyszájú Jancsi! De még túlságosan sovány vagy hozzá! Fel foglak hizlalni nagyra, és ha már elég kövér leszel, meg foglak sütni, és meg foglak enni. Na, gyere, te jómadár, megmutatom az új helyedet! Igazi ínyencfalat leszel nemsokára.
A gyerekekhez képest hatalmasra fölfuvalkodott boszorkány nyakon ragadja Jancsit, és a hiába rúgkapáló fiút az asztal fölött lógó kalitkába zárja. Visszafordul a megrémült Juliskához és rárivall.
BOSZORKA	Talpra, lusta jószág, hozz vizet, főzz valami finomságot a bátyádnak, amitől hízik. Már alig bírom kivárni, hogy megegyem. Takarítsd ki a szobát, söpörj fel, moss fel, töröld le a port, szedd rendbe a bútorokat, meg ne álljon a kezedben a munka, mert a seprűnyelemmel verlek el.
Söprűjével fenyegetőzve kisántikál. Juliska sírva szalad oda Jancsi kalitkájához, de nem éri fel. A szarka különben is ott köröz a kalitka fölött. Egyszerre megszólal az állólámpa.
ÁLLÓLÁMPA	Látod, látod, kicsi gyerek,
Te kerested a vesztedet.
Mert ha előbb miránk hallgatsz,
Hazafelé úton baktatsz, éppen most...
JANCSI	De okos vagy, de szörnyen okos vagy, barátocskám! Csak le ne szálljon a kalapod ettől a rettenetes sok észtől.
ÁLLÓLÁMPA	Kalapomat vehetem,
És innen el mehetem...
ez így sajnos nem helyes,
nem vagyok jó nyelvtanos, na!

4. jelenet
A szobában, telik az idő
Jancsi a kalitkában gubbaszt. Juliska takarít, főz, mos. A boszorkány időnként előkeveredik a szoba valamelyik sarkából, és beleköt Jancsiba vagy Juliskába. A tárgyak is bele-belefecsegnek az események menetébe.
BOSZORKA	Dugd ki az ujjadat, hadd látom, híztál-e?
JANCSI	Nem híztam, éppen hogy fogytam.
BOSZORKA	Annyit zabálsz, mint heten mások.
JANCSI	Nem eszem én egyebet bánatnál, abba fogyok bele.
BOSZORKA	Hej, a nemjóját, ezért adom neked a zabkását, a babkását, ezért kapsz lepényt és süteményt, ezért iszol cukros vizet, ezért tömök minden ételt, a legdrágábbat is tebeléd? Hogy fogyj, ahelyett, hogy híznál? Nem vagyok én kutya, hogy csontot rágjak! Hízzál, mert nem tudlak megenni!
JANCSI	Milyen kellemetlen. Majd igyekszem hízni, hogy meg tudjon enni.
BOSZORKA	Helyes. Látod, jó kisfiú vagy te! Julcsa! Ide gyere! Főzz ennek a legénynek finomat, de aztán jó sokat, hadd hízzék a kedvemre! Na, fiacskám, nyújtsd csak ki az ujjadat a néninek!
Jancsi kinyújtja a kalitka résén a mutatóujját. A boszorka, a rövidlátók jellegzetesen félrefordított fejével odanyomakszik, megtapogatja az ujjat.
BOSZORKA	Nem rossz. Párnásodik. Nekem beszélhetsz, hogy fogyatkozol, hízol tubicám, rendesen. Nemsokára a kemencében pirulsz.
Eltéblábol a szoba másik sarkába, kötöget.
JULISKA	Szegény Jancsi, szegény bátyám...
JANCSI	Ne sajnálj engemet, húgocskám, mert soha nem volt jobb dolgom, mint most. Annyit eszem, amennyi belém fér, finom, édes italokat iszom, igaz, a mozgás kicsit hiányzik, de tornászgatok, amennyire a kalitka megengedi. Te vagy az, aki elfogysz a munkában, az éhezésben...
JULISKA	Vigyázz, Jancsi, teljesen el fogsz hízni, látom rajtad, hogy gömbölyödsz.
JANCSI	Rám fért már egy kis gömbölyödés.
JULISKA	Meg fog enni a boszorka!
JANCSI	Ha már úgy kell lennie, legalább ne éhezzek az utolsó napjaimban.
FOTEL	Lám, a hívság mit tesz megint,
elveszi a gyermek eszit.
Mert csak eszik, eszik, eszik,
a végén meg őt megeszik... eszik meg.
KEMENCE	Akárhogy van, barátom,
Én a fickót sajnálom.
ÁLLÓLÁMPA	Az eredmény nem kétséges,
ha a banya nagyon éhes.
KEMENCE	Az én tüzes bendőmbe’
megsült számos elődje.
JULISKA	Hogy nem sül ki a szemed, gyerekeket sütögetsz, és még hivalkodsz is ezzel! Nesze, nesze.
Rugdossa a kemencét, az meg csuklik.
KOMÓD	Kicsukom, benyitom,
az eszemet kihúzom.
Találjunk ki valamit,
gyereket ne tálaljunk
az éhes vénségnek.
FOTEL	Rugóimra mondom,
nekem is ez a gondom.
Valamiért szánom őket,
magam sem tudom az okát.
KEMENCE	Mit tehetek, segítsetek,
a hasamat hogy fogjam meg!
FOTEL	Hizlalja a gonosz pára
a gyereket vacsorára.
Kicsi ujját megfogdossa,
legalább, ha kezet mosna
előtte.
KOMÓD	Van nekem egy ötletem,
A helyzetet átlátom.
ÁLLÓLÁMPA	Nincs is szemed, szúvas láda,
Inkább ne kárálj hiába.
KOMÓD	Kérem, én azt nem szeretem,
hogy egy lámpa mondja nekem,
hogy mim van, és hogy mim nincs,
javítson a modorán!
KEMENCE	Hallgassuk meg, komód asszony
mit ötölt ki, hátha hasznos
dolog jutott eszébe.
Na, mi van a rekeszébe’?
Ki vele!
KOMÓD	Kisfiú! Tréfáld meg a boszorkát,
ujjad helyett csontocskát
dugjál ki a kalit résén...
ÁLLÓLÁMPA	Mi lesz akkor, hogyha rájön...
KOMÓD	Sose jön rá, lámpa bátyó,
A boszorkány rövidlátó.
Odaadná minden kincsét,
ha kaphatna kontaktlencsét.
FOTEL	Az ötletet megszavaztuk,
ötletadónk jutalmazzuk - jövőre.
JANCSI	Nem is vagytok ti olyan gonoszok, mint első pillanatban látszottatok.
ÁLLÓLÁMPA	Te csak ne bízd el magadat,
túl sok választás nem akadt
számunkra. Vagy a banya, vagy te.
Egy hajszállal előzted le...
JANCSI	Köszönöm, hogy a boszorka és közöttem az én javamra dőlt el a választás... De már megint közeledik, hogy az ördög vinné el...
KEMENCE	Az ördög az öregapja,
neki öröm, ha fölkapja,
s forgószéllel elröpíti
tengereken túl leteszi.
JULISKA	Vihetné!
A boszorka odanyomul a kalitkához.
BOSZORKA	Jancsi, mutasd az ujjadat, hadd lám, mennyire hízol.
JULISKA	A csontot, Jancsi, a csontot.
Jancsi kidugja a csontot. A rövidlátó banya megtapogatja a csontot, elcsodálkozik, elszörnyed.
BOSZORKA	Belzebubra mondom, ez fogyik. Eszik, és ennek ellenére csak fogyik. Talán, ha nem adnék neki enni... Akkor meg még jobban fogyna. Ő eszik, én meg éhen maradok. A végén ráfanyalodom a saját mézeskalácsházamra... Vegetáriánus boszorkány... a gondolat is elborzaszt.
Leül a fotelba. A fotel nagyot rúg belé, felpattan.
BOSZORKA	Jaj! Ezt a vén fotelt ki fogom cseréltetni, olyan kemények a rugói, hogy az ember azt hinné, ülepen billentette valaki.
Fel akarja kapcsolni a lámpát, de a kapcsoló szikrázni kezd, megrázza az áram a boszorkányt, majd a kalapjával fejbe vágja. A vénség a földre huppan.
BOSZORKA	Még ilyet! Ha nem velem történik meg, el sem hiszem. Egy napon romlik el minden ebben a házban. Ezt is kicseréltetem.
Ki akar venni valamit a fiókból, de a komód becsípi az ujját, visít.
BOSZORKA	Híjíj, hajaj, jaj, hajaj! Szedte, vette, teremtette, ebbe meg mi ütött? Majdnem, lecsípte az ujjamat. Csak nem ma van a bolond tárgyak napja?
Az eseményektől kimerülve le akar ülni a kemence szélére, de az rettentően megsüti egy lángnyelvvel. Visítva rohan a másik sarokba.
BOSZORKA	Mik történnek ebben a házban? A fotel fenékbe billent, hogy a csontom reccsen belé, az állólámpa megráz, hogy a földre huppanok, a komód fiókja becsípi a kezem, hogy még most is dagad, az a vacak kemence összeégeti az arcomat, a Jancsi gyerek meg nem akar hízni, hanem éppenséggel, hogy fogyik. Szarkám, kedves madaram, mi a teendő, ha föllázadnak a bútorok, és üres a bendő?
SZARKA	Sűrű erdő, szarka szárnya
homályt borít a homályra.
BOSZORKA	Ezt már ismerem. Valami értelmeset akarok hallani. Jancsi nem hízik egy grammot sem, hiába tömöm belé az ételt.
SZARKA	Ha nem hízik a nagyobb,
Legyen étek a kisebb.
A lányocska nem oly rágós,
Szerencsére nem is göthös,
Legyen ő a vacsora,
Ne várjál a fickóra!
BOSZORKA	Nem is vagy olyan hülye!
SZARKA	Kikérem magamnak,
én nem vagyok fülemüle.
BOSZORKA	Részletkérdésekre ne fecséreljük az időt. Julcsa lányom, gyere csak ide!
JANCSI	Ne menj oda, rosszban sántikál.
JULISKA	Jópofa vagy! Mit csináljak, ha hív?
SZARKA	Legyél szófogadó kislány!
BOSZORKA	Julcsa lányom, hozz vizet! Rakj tüzet! Sütni fogunk!
JULISKA	Ugyan mit süssünk ilyenkor?
BOSZORKA	Csak ne kérdezősködj! Finomat sütünk, gyenge husit. Eredj, hozz fát, fűtsd fel a kemencét pirosra. Szaladj, édesem... hm, ha tudnád, a sült ma te leszel!
Juliska kimegy, nem hallja a vénasszony kárörvendő megjegyzését. Jancsi viszont igen.
JANCSI	Azonnal engedj ki innen, te bibircsókos szemtelen vénség, hadd látom el a bajodat! Ha egy ujjal a húgomhoz mersz érni...
BOSZORKA	Te csak hízzál, kisfiam, a kalitkában, ne törődj semmivel. Hízzál. Most egy darabig elrágódom Juliska húgodon, mire végzek vele, te is kedvemre valóan meghájasodsz. Hízzál!
JANCSI	Fuj, rondaság! Csak szabaduljak ki innen!
BOSZORKA	Kiszabadulsz, ki bizony, egyenesen ide a kemence szájába fogsz kiszabadulni, picinyem. De addig letakarlak, így ni, ne kukorékolj itt fölöslegesen. Julcsa, hol vagy már azzal a vízzel meg a fával?
Egy nagy asztalkendővel letakarja Jancsi kalitkáját. Edények között matat.
FOTEL	Csak annyit mondok, asszonyom,
e tragédia súlya összenyom.
Ha ön képes lesz megsütni
e leánykát, a guta fog megütni.
KEMENCE	Mit csináljak, ha pocakomba löki
a kislányt a vén csoroszlya?
Maga mit tenne, na, mondja!
ÁLLÓLÁMPA	Én nem lennék akkora gondban,
elnyomnám a tüzet a pocakomban.
KOMÓD	Könnyen beszél a vakarcs égőjével,
A maga lángja szúnyogot se emészt el.
KEMENCE	Most legyen okos, nagyszájú, vén fotel...
FOTEL	Nem marad más, mint a csel...
KEMENCE	Miféle csel?
FOTEL	Ami egy boszorkányt a kemencébe csal.
KEMENCE	Sajnos túl óvatos a beste...
FOTEL	Vagy túlontúl mohó ön, tisztelt kemence?
KEMENCE	Gyanakvása nekem kellemetlen...
FOTEL	Gyerekeket sütöget, s még neki áll följebb,
hallatlan...
KEMENCE	Én soha nem akartam...
ÁLLÓLÁMPA	Közbe kell lépni, annyi szent.
KOMÓD	Azzal még nem oldunk meg semmit,
hogy ön kettőt tüsszent...
ÁLLÓLÁMPA	Az akciót majd én vezetem...
KOMÓD	Bennem nincs önhöz türelem...
ÁLLÓLÁMPA	Figyel, nem beszél vissza,
a fiókjait ne tartsa állandóan nyitva.
KOMÓD	Rossz modorú, vén állóeszköz.
ÁLLÓLÁMPA	Nem tehetek róla, bennem bízik a köz...
KOMÓD	Egy szavát sem hiszem önnek...
KEMENCE	Csöndben legyenek, jönnek...
Juliska megrakja a kemencét, pillanatokon belül ropog a tűz.
BOSZORKA	Remek, alakulgat a tűz.
JULISKA	Mit fogunk sütni?
BOSZORKA	Majd meglátod, finomat. Kalácsot dagasztottam, kenyérkét puffasztottam, fánkot aprítottam, derelyét szabtam, lángost szaggattam... Eredj csak ide, be a kemence torkába, nézd meg, elég nagy-e már odabent a láng.
KEMENCE	Vigyázz, a tűzbe gonosz keze beránt...
JULISKA	Mindjárt, csak hozok még egy kis vizet.
BOSZORKA	Ne kínlódj már! Nézd a tüzet!
KOMÓD	Állólámpa! Lássuk a tervünket!
ÁLLÓLÁMPA	Tervünk menet közben alakul.
Csukd be a fiókodat, alul.
BOSZORKA	Hagyd már azt a vizet, azt csináld, amit mondok!
JANCSI	Vigyázz, Juliska!
JULISKA	Jancsi, hova lettél?
ÁLLÓLÁMPA	Most akarja tűzbe lökni az undok.
BOSZORKA	Mássz fel a kemence szájához tüstént, igyekezz, nem bírok itt ácsorogni!
Lehuppan a fotelba. Az állólámpa felvillan.
ÁLLÓLÁMPA	Most kell a banyától megszabadulni!
Fotel úr, rúgja onnan ki!
A fotel hatalmasat rúg a banyába, aki sikoltva repül ki az öbléből.
ÁLLÓLÁMPA	Következik egyetlen fegyverem,
kalapommal jól fejbe verem!
Lesújt a kalappal a meglepett boszorka fejére. Az nekitántorodik a komódnak.
ÁLLÓLÁMPA	Komód asszonyság, riadó!
Az összes fiókja kiadó!
Kiszaladnak a komód fiókjai, nagyot taszítanak a boszorkán, aki a kemence felé bucskázik.
ÁLLÓLÁMPA	Kemence asszony, száját tátsa,
érkezik a boszorkánya!
A kemence szája kitárul, a vinnyogó boszorkány egyenesen a tűzbe repül.
ÁLLÓLÁMPA	Juliska kisasszony, ha már úgyis ott van,
kérem, csukja rá az ajtót gyorsan
a féregre!
Juliska rácsapja az ajtót a boszorkára, aki vinnyog még egy darabig, azután elcsendesedik.
JULISKA	Jancsi, hol vagy? Hol vagy?
JANCSI	Hát elérkezett az időm? Csak ne tartson sokáig.
JULISKA	Hol vagy?
JANCSI	Itt vagyok, letakart a vénség ezzel a lópokróccal.
Juliska lerántja a pokrócot Jancsi kalitkájáról.
JULISKA	Jancsi, szabadok vagyunk! Elpusztult a vén boszorkány!
JANCSI	Akkor engem is szabadíts ki innen.
JULISKA	Nem tudlak. Túl magasan vagy... És ha megkérnénk Szarka urat, hogy segítsen?
JANCSI	Azt ugyan kérheted... Ő a boszorkány jobb keze.
SZARKA	Téved, Jancsi úr. Most, hogy a boszorka elhamvadt a kályhában, most már, ugye, más a helyzet. Egészen másként látom a dolgokat, mint eddig. Azt gondolom, a legjobb, ha hozok segítséget, mert önt itt igazságtalanul tartotta fogva egy azóta pórul járt illető.
JANCSI	No, de megjavultál, jó madár.
SZARKA	Ahogy mondani tetszik, a megjavulás útjára léptem. Megyek is segítségért...
JULISKA	Köszönjük meg megmentőinknek a segítséget... Köszönjük, vén fotel...
JANCSI	Köszönjük, állólámpa...
JULISKA	Köszönjük kemence asszonyság...
JANCSI	Köszönjük, komód asszonyság...
JULISKA	Nem válaszolnak. Megnémultak.
JANCSI	Pedig beszéltek...
JULISKA	Vagy csak álmodtuk volna, hogy beszélnek...
JANCSI	Valaki jön... az ajtó előtt toporognak a csizmái...
JULISKA	Segítség, segítsen valaki kiszabadítani Jancsit!
Csikorogva feltárul a ajtó, az édesapjuk érkezik meg.
APA	Jancsi! Juliska! Mióta kereslek már benneteket! Végre! Azt hittem, elemésztett benneteket a rengeteg erdő hidege, széttéptek az állatok... És lám, jó az isten, egészségben vagytok.
JULISKA	Nem az isten volt jó hozzánk, hanem a fotel...
JANCSI	Meg kemence asszonyság...
JULISKA	Meg az állólámpa uraság...
JANCSI	Meg komód nénje...
APA	Úgy látom, kimerítettek benneteket az elmúlt napok. Jancsi, te miért ülsz abban a kalitkában?
JANCSI	Igaz is, apa, leszednél végre?
APA	De hogy kerültél föl olyan magasra...
JANCSI	Majd egyszer elmondjuk. Hosszú történet... és nem is biztos, hogy elhiszed nekem...
APA	Hát, annyi bizonyos, hogy élénk a fantáziád, kisfiam... Nem is engedlek el magamtól többé benneteket...
JULISKA	És mi lenne, ha mostantól ebben a szép házban élnénk hármasban...
JANCSI	És édesanyánk?
APA	Miután elmart benneteket a háztól, még mindenféle más ármánykodással próbálkozott. Egyszer aztán meguntam, és a nyaka közé akartam sózni. Erre felszökkent a söprűnkre, tudjátok, ami ott állt a konyha sarkában, és huss, kirepült az ablakon. Azóta se láttam a nyomát. De nem is hiányzik.
JANCSI	Szóval, akkor itt maradunk?
APA	Nem bánom.
JULISKA	A komód fiókjában mindenféle színes kövek vannak. Azokat nézegette folyton a boszorka... Talán eladhatnánk őket...
Az apa odamegy a komódhoz, kinyitja a fiókot, földbe gyökerezik a lába.
APA	Hiszen ezek drágakövek... Vége a nélkülözésnek, gazdagok vagyunk... Kicserélhetjük ezeket az öreg bútorokat is akár...
JULISKA és JANCSI	Ezeket soha!
BÚTOROK	Még szép, hogy nem, erdész koma!
APA	Valaki itt beszél...
JANCSI	Csak a szél...
JULISKA	Az is lehet, képzelődtél... Csak képzelted az egészet.
APA	Én? Lehet, hogy ti?
JANCSI és JULISKA	Tudod mit? Még az is lehet...

-&-