Jancsi és Juliska

Grimm meséjét rádióra átdolgozta: 
Zalán Tibor

Szereplők:
APA
ANYA
JANCSI
JULISKA
BOSZORKÁNY
SZARKA
ÖREG KOMÓD
ÁLLÓLÁMPA
KEMENCE
ÖREG FOTEL

1. jelenet 
A favágó háza
Gyerekszoba. A szülők szobájából fojtott hangok szivárognak át...
FAVÁGÓ	Hol volt, hol nem volt - munkám... de most már hónapok óta nincs. Ha így haladunk, feléljük az összes tartalékunkat.
FELESÉG	De fel ám! Harmadik napja fektetem le vacsora nélkül a gyerekeket! Reggelire is csak melegvizet adok nekik. Szegénykéim, lassan kiszúrja a bordájuk a bőrüket.
FAVÁGÓ	Nekem mondod? Második hete üres tarisznyával vágok az erdőnek. Bogyókon és dér csípte gyümölcsökön élek, földre hullott magvakat szedegetek fel...
FELESÉG	Ha azt képzeled, hogy nekem jobb itthon, nagyon tévedsz. A lábaskába már krumpli se jut. Még szerencse, hogy a patak ad friss vizet. De meddig...?
FAVÁGÓ	Ebben a nagy szárazságban az is elapad.
FELESÉG	Minden azért van, mert élhetetlen vagy! Más miért talál munkát? Te meg miért nem. Más megy a lehetőségek után, te meg csak itthon tehetetlenkedsz.
FAVÁGÓ	Én is ott kuncsorgok álló nap a gazdagok háza előtt, a többi szegénnyel... de átnéznek rajtam, belém rúgnak, ha elhaladnak mellettem.
FELESÉG	A melletted állót bezzeg fölveszik munkára.
FAVÁGÓ	Mert belecsimpaszkodik a munkavezető karjába, és könnyezik, siránkozik: gyerekeim vannak, beteg feleségem van, éhező családom...
FELESÉG	Mondom, hogy élhetetlen vagy! Legyél kedvesebb te is hozzájuk, nyerd meg őket! Hullasd a könnyedet, hivatkozz az éhező családodra...
FAVÁGÓ	Dolgozni szeretek, nem koldulni.
FELESÉG	A szegény embernek nem lehet kenyere a büszkeség. Lám, mit érsz el vele? A végén abba pusztul bele a családod.
FAVÁGÓ	Mi mást tehetek, mondd meg! Én ugyan meg nem alázkodom senki fia előtt.
FELESÉG	Akkor nincs más, mint... Gyere közelebb, nehogy meghallják a gyerekek, amiről beszélünk. Döntöttem a sorsukról!
FAVÁGÓ	Alszanak szegénykéim, s biztos cukros ételekről álmodnak... hogyan hallanák meg.
FELESÉG	Azért csak fogjuk halkabbra ember, amondó vagyok.
JULISKA	Jancsi, ébren vagy?
JANCSI	Ébren hát, Juliska. Hát te?
JULISKA	Én is. Nem tudok az éhségtől elaludni.
JULISKA	Apáék rólunk beszélnek a másik szobában...
JANCSI	Csöndesebben! Azt mondta anya, a sorsunkról döntenek...
JULISKA	Odabújhatok hozzád?
JANCSI	Gyere, de csöndben...
JULISKA	Szabad kihallgatni, amit a felnőttek beszélnek?
JANCSI	Nem szabad... de most rólunk van szó... maradj már veszteg!
FELESÉG	Nem jó ez így senkinek, apjuk. Nekik se, nekünk se. Ők is szenvednek, mi is szenvedünk. Nem maradt semmink, amivel betömhetném az éhes szájukat. Én nem fogom végignézni, hogyan emészti őket az éhség.
FAVÁGÓ	Mit forgatsz a fejedben, asszony?
FELESÉG	Azt gondoltam ki, apjuk... de ne szólj közbe, akármit hallasz is... holnap kivisszük őket reggel az erdőbe, annak is a legsűrűbbjébe, tüzet rakunk nekik, meg ne fagyjanak ebben az istenverte őszi hidegben, aztán megyünk a dolgunkra és...
FAVÁGÓ	Megyünk a dolgunkra... és visszamegyünk értük, mint eddig mindig...
FELESÉG	Nem megyünk vissza értük! Ott hagyjuk őket a rengeteg közepén... Ahonnan nem tudnak hazatalálni... megszabadulunk tőlük.
FAVÁGÓ	Elhallgass, asszony, én ilyet nem teszek. A szívem szakadna meg, ha egyedül hagynám őket az erdőben. Rájuk találnak a vadállatok, ízekre szaggatják őket...
FELESÉG	Ej, érzelgős bolond, akkor eredj, és kezdd el gyalulni a koporsódeszkájukat, mert napokon belül éhen fognak veszni.
FAVÁGÓ	Nem és nem!
FELESÉG	De és de. Csak jobb lehet nekik ott, mint itt a biztos halál. Képzeld el, arra lovagol a vadászaton a király, meglátja őket, és azt mondja, ej, elviszem magammal ezt a két szép gyermeket az udvaromba, fölnevelem őket, mintha az enyémek lennének. Gazdagok lesznek a gyerekeink, apjuk, talán még király is lehet Jancsiból... ha nincs fiúgyermeke a királynak... és akkor majd, királyként, gondoskodni fog szegény öreg szüleiről. Talán még tartományt is kaphatsz...
FAVÁGÓ	Ahol minden szegénynek becsületes munkát adhatok... Nem hangzik rosszul... És mi van akkor, ha nem lovagol arra a király?
FELESÉG	A kákán is csomót keresel. Akkor meg találkoznak az erdő jó tündérével. Gazdagon megajándékozza őket, és annyi drágaságot hoznak haza magukkal, hogy életed végéig nem kell fát vágnod, öreg.
FAVÁGÓ	És abból a teméntelen gazdagságból minden szegény munkátlannak juttatok egy keveset... És ha a jó tündér sem jár arra? Ha csak a fenevadak találnak rájuk?
FELESÉG	Fenevadak, fenevadak... Ne károgj már, vén holló! Itt mindenképpen éhen fognak veszni. Legalább adjuk meg nekik a lehetőséget, hátha az erdő mélyén életben tudnak maradni.
FAVÁGÓ	Nem nagyon hiszek ebben... Mondd, asszony, te nem sajnálod őket?
FELESÉG	Hogy nem sajnálom-e őket? Szégyellheted magad, hogy ilyeneket kérdezel. A szívem szakad meg értük. De mit mást csinálhatnánk? Jobb lesz azzal, ha mindketten érzelgősködünk, és közben éhen pusztulnak a szemünk láttára a gyermekeink? Valakinek meg kell hoznia a döntést, bárhogyan is fájjon. Szeretem őket, és azt akarom, legyen jobb sorsuk.
FAVÁGÓ	Rendben van. Legyen akaratod szerint. De azért, sajnálhatom még egy kicsit a szegénykéimet?
FELESÉG	Csak sajnálkozz, én már túl vagyok rajta... de ne sokáig sajnálkozzál, lassan hajnalodik. Ideje készülni az induláshoz. Kettétöröm ezt a darabka kenyeret, szétosztom közöttük. Nekünk megint nem jut egyetlen morzsácska sem.
FAVÁGÓ	Legalább ilyenkor ne sajnálnád tőlük!
FELESÉG	Nem sajnálom én máskor se, de az éhezés igen csavarja az én bendőmet is.
Juliska elpityeredik.
JULISKA	Mi lesz velünk, Jancsi, ha kitesznek bennünket az erdő sűrűjébe? Megesznek minket a vadak... majd elénekelnek az égi madarak...
JANCSI	Csöppet se félj, segítek én magunkon! A házunk előtti fehér kavicsokkal megtömöm mindkét zsebemet, egyenként fogom elszórni az úton őket, hogy visszataláljunk a házunkhoz.
JULISKA	Hiszen az erdei úton számtalan kavics van!
JANCSI	De ilyen fehér, amilyen a házunk előtt, egy sem. Ki is megyek, szedek egy zsebbel...
Jancsi zörög a zárral.
JULISKA	Mit piszmogsz annyit? Nem tudsz kimenni?
JANCSI	Nem, a mindenségit! Édesanyánk még az este bezárhatta az ajtót. Mást kell kitalálnunk.
Juliska rögtön pityeregni kezd.
JULISKA	Mi lesz velünk, ha eltévedünk az erdő sűrűjében? Soha nem találunk vissza a házunkhoz... Ez erdei vadak... az égi madarak...
JANCSI	Hagyd abba a pityergést. Hallottad, nem? Anyánk egy-egy darab kenyeret fog adni nekünk. Én a részemet szétmorzsálom a zsebemben, a morzsákat elszórom az úton. Azokat követve visszatalálunk a szüleinkhez, ha mégis lesz szívük otthagyni bennünket az erdőben.
Ajtónyikorgás.
FAVÁGÓ	Ébredjetek, kicsinyeim, indulunk az erdőbe. Szegény embernek nem süthet hasára a nap.
FELESÉG	Ki az ágyból, világ lustái, megyünk az erdőbe fáért. Nem tudom mivel megmelegíteni a vizet reggelire. Fogd, ez a tied... te is, ez meg a tied.
JULISKA	Nézd, Jancsi, kenyér...
JANCSI	Kenyér? Miért kapunk kenyeret ma?
FELESÉG	Ünnep van.
JANCSI	Ünnep? Milyen ünnep?
FELESÉG	Ne kérdezősködjetek! Majd megtudjátok. Ünnep, és kész. Aztán nehogy ebédnél hamarább megegyétek, mert egyebet tőlünk már úgyse kaptok.

2. jelenet
Az erdőben
Sokáig mennek az erdőben. Hol egy ágmoccanás, hol egy morranás, hol egy horkanás ijeszti a gyerekeket.
JULISKA	Szórod a morzsákat, Jancsi?
JANCSI	Szórom hát... de ne sutyorogj, mert gyanút fognak...
FAVÁGÓ	Jancsi, te meg mit bámulsz folyton hátra? Néznél inkább az útra, és szednéd a lábadat!
JANCSI	Édesapám, csak a fehér cicámat néztem, ahogy ott ül a házunk tetején, és istenhozzádot mond nekem.
FELESÉG	Nem a cicád az, bolond gyerek, hanem a hajnali pára fehérlik a kéményen, ahogy rásüt a nap. 	
JULISKA	Hiszen én is látom, hogy a fehér tubicám ott ül a tetőn, és istenhozzádot turbékol nekünk.
FELESÉG	Ezeknek a gyerekeknek agyukra ment az éhezés.
FAVÁGÓ	Szegények. Én még azon sem csodálkoznék.
Megint mennek. Kel föl a nap, egy odvas fánál megállnak. A fa tetején egy szarka ül.
FAVÁGÓ	Itt, ennél az odvas öreg fánál fogunk letáborozni.
JULISKA	Nézd, Jancsi, egy nagy szarka ül a fa tetején.
FELESÉG	Hess te, beste lélek!
FAVÁGÓ	Hagyd csak a madarat, elfér! Na, induljatok rőzséért, gyerekeim, addig tüzet rakok, legyen hol melegednetek.
JANCSI	Csöppet se félj, Juliska, az összes morzsát elszórtam az úton, ha mégis lesz szívük itt hagyni bennünket, a morzsákat követve visszatalálunk a házunkba.
JULISKA	Visszatalálunk, visszatalálunk... és ha nem engednek majd be bennünket?
JANCSI	Nincs olyan szülő, aki éjszakára ne engedné be a meleg szobába az ajtón kopogtató gyerekét!
JULISKA	Meglátjuk... ha sikerül egyáltalán hazatalálnunk!
JANCSI	Sikerül, sikerül, miért ne sikerülne! Muszáj folyton nyafognod!
JULISKA	Képzeld el, hogy muszáj! De most aztán fussunk a rőzsével, apánk hangját hallom, lesz nemulass, ha méregbe gurul.
FAVÁGÓ	Így, ni! Milyen szépen, vígan lobognak a lángok...
FELESÉG	Üljetek itt a tűz mellett, mi elmegyünk a sűrűbe fát vágni. Ha végzünk a munkával, visszajövünk értetek!
FAVÁGÓ	Isten áldjon benneteket, kicsi gyermekeim!
JANCSI	Édesapám, miért búcsúzol tőlünk ilyen szívszaggatón, hiszen estére látjuk egymást...
JULISKA	Ugye, látjuk egymást, édesapám...
FELESÉG	Látjuk hát! Gyere már, te érzelgős vénember, ne búcsúzkodj annyit!
Telik-múlik a tűz mellett az idő. A közelből fejszecsapások hallatszanak...
JANCSI	Ez édesapánk fejszéje. Meg nem állna egy percig.
JULISKA	Nesze, ez itt a fele.
JANCSI	Minek a fele?
JULISKA	A kenyérnek, te mafla. A magadét elszórtad az úton, hogy hazataláljunk a morzsák mentén. Egyed, de minden falatot sokáig rágj, mert a sok rágástól tud jóllakni az ember fia. Rakjak a tűzre?
JANCSI	Rakhatsz. Az nem baj, ha meleg van.
JULISKA	Én még éhes maradtam.
JANCSI	Én is.
JULISKA	Aludjunk, akkor nem érezzük az éhséget.
JANCSI	Igazad van. Akár mézeskalácsokról is álmodhatunk!
JULISKA	Hozzád bújhatok?
JANCSI	Ha nincs jobb dolgod...
JULISKA	Nincs. Így nem félek.
Összebújnak. Juliska nem tud elaludni, folyton fészkelődik.
JANCSI	Mi bajod van, Juliska? Nem hagysz aludni az örökös fészkelődéseddel!
JULISKA	Gondolod, hogy már itt hagytak bennünket?
JANCSI	Dehogy hagytak itt. Nem hallod apánk fejszéjének a kopogását a sűrűben?
JULISKA	Hallani hallom. Csak azt nem értem, tényleg sohasem pihen a mi apánk? Kopp, kopp, kopp, megállás nélkül csak kopácsol hajnal óta. Sose eszik?
JANCSI	Nincs mit ennie.
JULISKA	Sohase fárad el?
JANCSI	Soha, mert nagyon erős ember. A legerősebb a világon. Neki nincs szüksége pihenőre. Rengeteg fát kivág, sokkal többet, mint bárki más emberfia, és a király előbb-utóbb biztos felfogadja első favágójának.
JULISKA	És akkor gazdagok leszünk, és nem fogunk éhezni többé.
JANCSI	Nem hát, te mafla! De most aludj, és álmodj cukros süteményekről...
Visszatér a favágó a feleségével.
FAVÁGÓ	Milyen szépek, ahogy így alszanak... teszek még rőzsét a tűzre... meg ne fázzék a derekuk...
FELESÉG	Okos ötlet volt, apjuk, hogy egy ágat kötöttél a száraz fára, hadd verje ide-oda a szél. Épp olyan a hangja, mint a favágófejszének. Ezek a kis ostobák azt hiszik, hogy még mindig vágod a fát a sűrűben. Mire rájönnek a cselre, régen otthon vagyunk.
FAVÁGÓ	Szegény kis árváim! Mi lesz veletek ebben a vad rengetegben?
FELESÉG	Gyere már, te szerencsétlen! A végén még felébrednek, és akkor lőttek a tervünknek. Gondoskodjék róluk mától a Jóisten - és a szerencséjük! Többre mennek vele, mint velünk...
Ébredeznek a gyerekek. Juliska rögtön el is pityeredik.
JULISKA	Éjszaka van! Mégiscsak itt hagytak bennünket. Hogyan fogunk ebben a rengeteg sötétben hazatalálni?
JANCSI	Hiszen nincs is sötét! Akkora hold van az égen, ha sajt lenne, egész életünkben rághatnánk, mégse tudnák kirágni belőle a lyukakat.
JULISKA	Haza akarok menni!
JANCSI	Én is. Gyere, fogd meg a kezemet, induljunk el a kenyérmorzsákat követve hazafelé.
JANCSI	Ez nem lehet igaz! Eltűntek a kenyérmorzsák...
JULISKA	Eltűntek a kenyérmorzsák?
SZARKA	De el ám, pajtikáim!
JANCSI	Ki beszél itt? Azonnal fedje fel a kilétét!
SZARKA	Ó, csak én beszélek, szóra sem érdemes...
JULISKA	Jancsi, én nagyon félek.
JANCSI	Én is. De úgy kell csinálnunk, mintha csöppet se félnénk... Hol beszél ön, akárki is?
SZARKA	Itt ülök az önök feje fölött, az odvas nagy fán.
A gyerekek összekapaszkodnak a félelemtől, felnéznek, és meglátják fönn a szarkát.
JANCSI	Ön beszél hozzánk, Szarka úr?
SZARKA	Mivel más nincs rajtunk kívül a közelben, éppen, hogy én.
JULISKA	Netán tudja, Szarka úr, hová tűntek a kenyérmorzsák az út széléről? Netán éppen ön...
SZARKA	Feltételezése vérig sért, kedves Juliska. Hozzá sem nyúltam a száraz morzsáikhoz. Azokat az énekes madarak csipegették föl. Nem túl válogatós fajta. Voltak itt vagy százan, a fél csőrükre sem volt elég az a pár szem morzsa.
JANCSI	De nekünk elég lett volna az a pár szem száraz morzsa ahhoz, hogy hazajussunk a szüleink házába.
SZARKA	Ez már az önök problémája, Jancsi úr.
JANCSI	Hallgasd csak, Juliska! Édesapánk fejszéje még mindig csattog a sűrűben!
JULISKA	Ilyenkor vág fát? Sötétben?
JANCSI	Igazságod lehet. Éjjel nem szoktak fát vágni. Akkor mi lehet az?
SZARKA	Engedelmükkel én megmondom. Az édesapjuk, hogy azt higgyék, itt van a közelben és vágja a fát, egy ágat kötözött a száraz fához, azt csapkodja a szél, annak van olyan hangja, mintha favágófejsze dolgozna a sűrűben.
JANCSI	Akkor hát - mégis itt hagytak minket.
SZARKA	Attól tartok, a legteljesebb mértékben.
JULISKA	Én ezt nem hiszem el.
SZARKA	Attól tartok, el kell hinnie. Ezzel a két szememmel láttam őket visszalopózni ide, meggyőződtek róla, hogy önök aludni méltóztatnak, az apjuk még rakott is a tűzre, azután lábujjhegyen kereket oldottak.
JANCSI	Látod, édesapánk még utoljára is ránk gondolt, rakott a tűzre, hogy meg ne fagyjunk.
SZARKA	Meg kell a szívnek szakadni.
JULISKA	Most mitévők legyünk? Ha elindulunk a rengetegben, megesznek bennünket a vadállatok.
JANCSI	Ha maradunk, reggelig itt is ránk találnak...
SZARKA	Ha megengedik, lenne egy jó tanácsom. Húzódjanak be ebbe az odúba. Meleg is van bent, csönd is van bent, rend is van bent. Én majd itt őrködöm a fa hegyén, és ha valami vadállat jönne, elcsalom a környékről. Vannak módszereim.
JANCSI	Ez nagyon kedves öntől, Szarka úr, de miért nem alszik inkább?
SZARKA	Én éjjeli szarka vagyok.
JULISKA	Maga nagyon kedves és jó hozzánk. Megtudhatnám, miért?
SZARKA	Mert én jó szarka vagyok. Az a szokásom, hogy kedves és jó vagyok az erdőben eltévedt gyerekekkel. Ha mindent tudnak, akár pihenjenek is le.
JULISKA	Hiszen most ébredtünk fel.
JANCSI	Én is kialudtam magamat.
SZARKA	Valóban. Akkor most nézzenek mélyen a szemembe!
Sűrű erdő, szarka szárnya
homályt borít a homályra,
álmot borít az álomra,
aludjatok ti is nyomba’...
Már alszanak is mély, hipnotikus álomban. Most egymás után, szépen, tessék bemenni a fa odvába. Úgy, kedveseim, úgy. Aludni reggelig... úgy ám... reggelig.
Szél támad.
SZARKA	Anyám, érzem, hogy itt vagy a közelben. A gyerekek bent vannak a nagy fa odvában. Reggel elviszem őket a házadhoz. Készülj a fogadásukra.

3. jelenet
A mézeskalács ház előtt
JANCSI	Hú, de elaludtunk...
JULISKA	Én úgy emlékszem, a fa odvában... odanézz!
JANCSI	De szép!
JULISKA	Ilyen szép házat életemben nem láttam még.
JANCSI	Én se. Hogy csillog, és milyen finom illatok veszik körül!
JULISKA	Te, ennek a házikónak... kenyérből van a fala...
JANCSI	Akkor meg lehet enni... és kalácsból a teteje...
JULISKA	Azt is... és csillogó cukorból az ablaka...
JANCSI	Azt pedig el lehet szopogatni...
SZARKA	Egyetek, barátocskáim, csak egyetek, van itt finomság bőven!
JANCSI	Azt mondod? Ismered ezt a házat?
SZARKA	Ismerem hát. Ti csak egyetek, ne törődjetek semmivel!
JULISKA	Eszünk is, ne félj! Én az ablakból eszem egy darabot, az jó édes...
JANCSI	Én a tetőből tépek!
JULISKA	Azért a házikó falát se hagyjuk ki a kóstolásból!
Hol a házikó tetejéből, hol az ablakából, hol az oldalából tépnek ki - vagy le - egy-egy darabot. Mohón, falánkan esznek. Bentről kiszól egy vékony, reszelős hang.
BOSZORKÁNY	Ki eszik a házacskámból? Kicsi egérfogak rágcsálását hallom. Kedves szarkám, látsz-e valakit?
SZARKA	Nincs itt senki, csak a szél, az rágja a házikó oldalát.
JANCSI	Köszönjük, Szarka úr. Egyél csak Juliska, egyél!
JULISKA	Eszem, de kezd megtelni a hasam az édességgel.
BOSZORKÁNY	Ki eszik a házacskámból? Kicsi hörcsögfogak rágcsálását hallom. Kedves szarkám, látsz-e már valakit?
SZARKA	Nincs itt senki, csak a köd, az rágja a házikó oldalát.
JULISKA	Köszönjük, Szarka úr. Bírod még, Jancsi?
JANCSI	Bírom, hogyne bírnám, de én is már csak alig...
BOSZORKÁNY	Ki eszik a házacskámból? Kicsi patkányfogak rágcsálását hallom. Kedves szarkám, látod-e már őket?
SZARKA	Két kisgyerek van idekint, anyám, azok rágcsálják a házadat.
BOSZORKÁNY	Mit hallok! Gyerekek? A házamat rágcsálják? Tüstént szemügyre kell vennem őket!
JANCSI	Áruló! Nesze, Szarka úr, hogy megemlegesd, amit tettél! Ezt a követ neked küldöm...
JULISKA	Jancsi, ne törődj a szarkával... Nézd, micsoda csúf egy öregasszony jön elő a házból.
JANCSI	Hű, ennek aztán fele se tréfa!
BOSZORKÁNY	Ej, kedveskéim, csak nem ijedtek meg tőlem? Azt mondják, csúnya vagyok. Csúnya vagyok, de a rút külső alatt meleg szív és szép lélek lakik. Roppant szeretem a gyerekeket. Látom, éhesek vagytok! Gyertek be a házamba, maradjatok nálam, amíg jólesik, itt a hajszálatok sem görbül meg.
JULISKA	Te nem a boszorkány vagy... véletlenül?
BOSZORKÁNY	Én? Boszorkány? Hova gondolsz, Juliska!
JANCSI	Honnan tudja a testvérem nevét?
BOSZORKÁNY	Hiszen az imént szólítottad Juliskának.
JANCSI	Én bizony nem!
JULISKA	Dehogynem, Jancsi!
BOSZORKÁNY	Azt is tudom, hogy téged meg Jancsinak hívnak.
JANCSI	Ezek után nem nagy kunszt!
BOSZORKÁNY	Gyertek be hozzám, kaptok tejet...
JULISKA	Tojáslepényt is?
BOSZORKÁNY	Tojáslepényt is.
JULISKA	És hozzá cukrot, almát, diót?
BOSZORKÁNY	És hozzá cukrot, almát, diót!
JANCSI	Hagyd a torkoskodást, Juliska! Anyánk megmondta, idegenektől ne fogadjunk el semmit.
BOSZORKÁNY	De idegenek házának a falát, ablakát, tetejét ellopni, elrágcsálni, azt ugye megengedte...
JANCSI	Bocsásson meg, idős asszonyság, nem engedte meg... De annyira éhesek voltunk...
BOSZORKÁNY	Tudom, kisfiam. Gyertek be a házamba, lakjatok jól, megvetem az ágyatokat, a mennyországban sem érezhetnétek jobban magatokat.
JULISKA	Menjünk már, én szeretnék tejet inni, meg tojáslepényt kapni, meg hozzá cukrot, meg almát, meg még diót is...
JANCSI	Nem emlékszel, hogy apánk megmondta, idegen emberek házába ne fogadjunk el meghívást...
BOSZORKÁNY	És hol van most apátok, ha kérdezhetem?
JANCSI	Nem tudjuk. Mi ugyanis eltévedtünk...
BOSZORKA	És azt melyik szülőtök mondta, hogy hazudni szabad?
JANCSI	Ki hazudik itt, idős asszonyság?
BOSZORKÁNY	Azt gondolom, te. Nem tévedtetek el sehol, a szarkám röpített ide benneteket. Apátok és anyátok otthagyott titeket a sűrű erdőben, és azt szeretné, hogy sohase találjatok haza.
JULISKA	Otthon nem volt mit ennünk...
JANCSI	Édesapánknak nem volt munkája...
BOSZORKÁNY	Jól van, ne nyafogjatok már! Mindent megbeszélünk, édeseim, és minden rendbe fog jönni. Most gyertek be a házba, pihenjetek, egyetek, igyatok, addig én megvetem az ágyatokat!
SZARKA	“Áruló! Nesze, szarka úr, hogy megemlegesd, amit tettél!” Megemlegessem? Attól félek, nem én fogom ezt a napot megemlegetni, hanem ti, pajtikáim! Egyetek, aludjatok. Meglátjuk, mi lesz holnap...
Sűrű erdő, szarka szárnya
homályt borít a homályra,
álmot borít az álomra,
aludjatok ti is nyomba’...

4. jelenet
A mézeskalács házban
ÁLLÓLÁMPA	Aludjatok kicsi pofik,
Nem húzzátok ki reggelig.
KOMÓD	Ej, mit beszélsz, kényes lámpa,
Hisz csak ma jött a két árva.
ÖREG FOTEL	Akár árva, akár nem,
Mind a kettő tűnjön el!
KEMENCE	Meg se jöttek, s övék már
A házban a legjobb ágy.
KOMÓD	Bizony, hogy az anyóka
mást se becéz azóta...
ÖREG FOTEL	Csak ezt a két jöttmentet.
Méreg esz meg bennünket.
ÁLLÓLÁMPA	Fel sem kapcsol, le se olt...
ÖREG FOTEL	A huzatom csupa folt...
KEMENCE	Nem süt bennem cipókat...
KOMÓD	Nem nyit ki egy fiókot... sem!
EGYÜTT	Mit tegyünk, mit tegyünk,
Ellenük most mit tegyünk?
Jancsi és Juliska felriad.
JANCSI	Valaki beszélt itt...
JULISKA	Mintha bennünket szidalmazott volna...
JANCSI	Kérem, aki beszélt itt, szóljon, ha van ellenünk kifogása...
ÁLLÓLÁMPA	Jó napot, ő... ugye... máma...
Én vagyok az állólámpa.
JANCSI és JULISKA	Jó napot, Állólámpa úr.
KOMÓD	Ki-be szalad a sok fiók,
Én vagyok az öreg komód.
JANCSI és JULISKA	Jó napot, Komód úr.
KOMÓD	Asszonyság.
JANCSI és JULISKA	Bocsánat. Jó napot, Komód asszonyság.
ÖREG FOTEL	Az élet súlya megvisel,
mit tehet egy vén fotel
ez ellen?
JANCSI és JULISKA	Jó napot, öreg Fotel... úr.
KEMENCE	Mi nem jut az eszembe,
Én vagyok a kemence.
JANCSI és JULISKA	Jó napot, Kemence... úr.
KEMENCE	Asszony.
JANCSI és JULISKA	Jó napot, Kemence asszonyság.
JANCSI	Szép időnk van.
ÖREG FOTEL	Szép akinek szép,
menj, és nézz kint szét.
ÁLLÓLÁMPA	Menj ki hamar, te is Juliska,
S egyikőtök se jöjjön vissza.
KEMENCE	Van kint egy nagy fészkes fene,
Mindketten üljetek bele!
KOMÓD	Kapjon föl egy forgószél,
Mi veletek hazatér.
ÖREG FOTEL	Ne lássunk itt, két kis vakarcs,
tűnjetek el nagyon hamar.
ÁLLÓLÁMPA	Megemelem kalapom,
távozzatok, azt mondom!
KEMENCE	Amíg engem fel nem fűt
az anyóka,
előttetek addig van út
hazóka... ez nem jó... ház oka... ez se jó... menjetek már haza, na...
KOMÓD	Nincsen közöttünk helyetek,
tűnjetek el, gyerekek!
JULISKA	Jancsi, vigyázz, támadnak a tárgyak!
JANCSI	Mögém, Juliska, gyorsan! Megvédelek, ne félj...
JULISKA	Nénike, segíts, nénike, gyere már... Segíts!
BOSZORKÁNY	Mi baj, kicsikéim! Csak nem álmodtatok valami rosszat?
JULISKA	Nem álmodtunk semmit. De nekünk estek itt ezek...
BOSZORKÁNY	Itt ezek? De hiszen nincs itt senki sem...
JANCSI	El akarnak kergetni bennünket...!
BOSZORKÁNY	Kik akarnak elkergetni benneteket, kis szentem...
JANCSI	Ne tessék nekem azt mondani, hogy kis szentem, azt az én édesanyám szokta mondani... régen.
BOSZORKÁNY	Értem. Szóval, ki akar elkergetni benneteket?
JULISKA	Hát... a fotel!
BOSZORKÁNY	A fotel? Ki hallott már ilyen ostobaságot, csillagom!
JULISKA	Ne mondja azt nekem a néni, hogy csillagom, mert azt az én édesapám szokta mondogatni nekem... régen.
BOSZORKÁNY	Értem. A fotel akart elkergetni benneteket. Hát még ki?
JANCSI	Az állólámpa!
BOSZORKÁNY	Oh, az állólámpa.
JULISKA	A komód!
BOSZORKÁNY	Oh, hát a komód is?
JANCSI	Meg a kemence!
BOSZORKÁNY	Ej, ez a kemence, ez a kemence. És hogyan hozták a tudomásotokra, hogy el akarnak kergetni benneteket?
JANCSI	Beszéltek hozzánk.
BOSZORKÁNY	Értem. Beszéltek hozzátok...
JULISKA	Beszéltek bizony! Mind beszélt, kiabáltak velünk, és körülvettek bennünket...
BOSZORKÁNY	Körülvettek benneteket. Kicsit élénk a fantáziátok...
JANCSI	Szóval, nem hisz nekünk?
BOSZORKÁNY	Az igazat megvallva, nem nagyon. Most például miért nem beszélnek a tárgyak?
JULISKA	Mert félnek... magától.
BOSZORKÁNY	Tőlem? Miért félnek tőlem?
JULISKA	Mert a néni csúnya.
BOSZORKÁNY	Ejnye, kislányom, ilyet nem illik a másiknak mondani.
JULISKA	Ne tessék nekem azt mondani, hogy “ejnye, kislányom”, ezt...
BOSZORKÁNY	Tudom, ezt az apukád szokta mondani...
JULISKA	Az anyukám... régen.
JANCSI	Utálnak bennünket...
BOSZORKÁNY	Ugyan, miért utálnának benneteket? Hiszen nem is ismernek titeket.
JANCSI	Mert gonoszok.
BOSZORKÁNY	Senki sem gonosz, csak azzá válik. Mi oka lenne egy fotelnek, egy állólámpának, egy kemencének és egy szúette komódnak arra, hogy gonosz legyen? Nézzétek csak őket, teljesen élettelenek!
JULISKA	Élettelenek? Szúette komód, beéeéeée! Jaj... Hátba vágott a fiókjával!
JANCSI	Tetszett látni? Hátba vágta a komód Juliskát a fiókjával.
BOSZORKÁNY	Nem láttam én semmit. Elég ebből! Üljetek le, és maradjatok kicsit csöndben. Megfájdul a fejem.
JANCSI	Lesz, ami lesz, én beleülök ebbe a fotelba... Aúúúúúú! Tetszett látni ezt? A fotel akkorát belém rúgott, hogy idáig repültem.
BOSZORKÁNY	Szedte, vette, teremtette, hát nem megmondtam, hogy maradjatok békén? Nem csodálkozom, hogy kitettek benneteket az erdőn a szüleitek. Két ilyen izgága rosszcsont... Csönd legyen, ha mondom... (Észbe kap, vált.) Kicsi gyerekeim, legyetek már csöndben, nem látjátok, hogy a néninek fáj a feje? Ugye, jók lesztek, kicsi pockaim?
JANCSI és JULISKA	Ne tessék azt mondani nekünk, hogy “kicsi pockaim”, ezt a szüleink szokták mondani nekünk... régen...
BOSZORKÁNY	Elég! Maradjatok veszteg, és ne hivatkozzatok folyton a szüleitekre. Most már én vagyok a szüleitek, az apátok és az anyátok... és csönd legyen egy kicsit, megfájdult belétek a fejem.
JANCSI	Ülj oda, a kemencepadkára, a fotelt nem ajánlom...
JULISKA	Jaj, tetszett látni, megégetett a kemence...
BOSZORKÁNY	A kemence nem éget, csak melegít, kislányom. Legyetek csöndben egy kicsit, miért kell mindig veletek foglalkoznom...
JANCSI	Hát itt már leülni sem lehet? A komód hátba vág, a fotel fenékbe rúg, a kemence megéget, ha a padkájára ülsz... Jaj, ez már mindennek a teteje, belém rúgott az állólámpa...
JULISKA	Láttam, hogy belerúgott Jancsi lábába az állólámpa!
JANCSI	Nesze, nesze, te szemtelen, elvetemült gazember, ezt azért kaptad, mert bokán rúgtál.
BOSZORKÁNY	Mit művelsz, kisfiam? Miért teszed tönkre az állólámpa búráját?
JANCSI	Mert bokán rúgott.
BOSZORKÁNY	Az állólámpa? Ő rúgott bokán?
JANCSI	Ő bizony. Még most is kék a helye, csak tessék megnézni, itt ni...
BOSZORKÁNY	Van eszemben a kék foltjaiddal foglalkozni...! Azaz, majd később, kisfiam...
JANCSI	Ne szólítson...
BOSZORKÁNY	Tudom, tudom... Nem szólítalak... Üljetek oda az asztalhoz... egy, kettő! Mit kértek vacsorára? Na, szólaljatok már meg? Finom cukros tejecskét? Tojáslepényt, hozzá cukrot, almát meg diót? Foszlós kalácsot, vagy mákos süteményt? Beszéljetek már! Mézeskalácsot? Süvegcukrot? Marcipánt? Dobostortát? Habos kávét? Nem kértek semmit?
JANCSI	Semmit. Talán egy kis száraz kenyeret...
BOSZORKÁNY	Száraz kenyeret...
JULISKA	Talán egy kis savanyú uborkát...
BOSZORKÁNY	Savanyú uborkát?
JANCSI	Úgy megkívántam az... otthoni...
JULISKA	Én is Jancsi... az otthoni ízeket...
BOSZORKÁNY	Badar beszéd. Máris agyatokra ment a jólét! Teli vagyunk finomságokkal! Felejtsétek már el azt a nyomorúságos favágóviskót... a favágóval, és a feleségével együtt!
JANCSI	Én képtelen vagyok rá...
JULISKA	Én pedig haza akarok menni...
BOSZORKÁNY	Ne butáskodj, kislányom... jó, nem szólítalak így... De felelj csak, mikor volt ilyen jó sorod a világon, mint most, itt, nálam?
JULISKA	Soha.
BOSZORKÁNY	És neked, Jancsi?
JANCSI	Mi tagadás, nekem se.
BOSZORKÁNY	Akkor meg mi a bajotok? Nem vagyok anyátok helyett anyátok, apátok helyett az apátok?
JANCSI és JULISKA	Nem.
BOSZORKÁNY	Nem? És miért nem?
JANCSI	Mert mi őket szeretjük.
BOSZORKÁNY	Engem is meg fogtok szeretni.
JULISKA	Csak az ételedet...
JANCSI	A finomságaidat...
BOSZORKÁNY	Úgy! És engem miért nem fogtok megszeretni?
JANCSI	Mert nem vagy az apánk.
JULISKA	Mert nem vagy az anyánk.
BOSZORKÁNY	Akkor hát ki vagyok?
JANCSI	Egy öregasszony... az erdőben...
JULISKA	Aki csúnya... de nem baj, belülről biztos nagyon szép vagy... Odanézz, Jancsi...! Én félek... A nénike dagadni kezd... és nőni...
JANCSI	Már kétszer akkora, mint volt...
JULISKA	Már háromszor...
JANCSI	Már alig fér el a házban...
JULISKA	Honnan került a kezébe az a seprű?
JANCSI	Fussunk, Juliska, ez nem öregasszony...
JULISKA	Én is rájöttem... ez egy...
JANCSI	Ez egy ronda boszorkány! Fuss, szorosan a nyomomban!
SZARKA	Aki közelebb mer lépni az ajtóhoz, annak kivájom a szemét... pórul jártatok, pajtikáim.
BOSZORKÁNY	Fölösleges menekülnötök! Mindenhol elkaplak benneteket. Igen, jól mondjátok, boszorkány vagyok. A legnagyobb és leggonoszabb boszorkány a környéken. Nem kellettem jóságos öregasszonynak? Most itt vagyok bosszúálló rémségnek. Nem kellettem anyátoknak, apátoknak? Most itt vagyok rabtartónak. Nem kellett az étkem, a sok finomságom? Most ti lesztek az étkem, gyönge finomságom. Először téged eszlek meg, te, nagyszájú Jancsi! De még túlságosan soványka vagy! Fel foglak hizlalni, szép nagyra és szép kövérre, és ha már elég zsíros leszel, megsütlek és hamm... megeszlek. Na, gyere, te jómadár, megmutatom az új helyedet! Ide, ide ni, be a rács mögé! Ez a disznóól pontosan megfelel a célnak. Ne félj, bogárkám, igazi ínyencfalat leszel nemsokára.
JANCSI	Azonnal eresszen el! Juliska, Juliska... ne félj, fuss, menekülj...
BOSZORKÁNY	Itt maradsz, Juliska! És mostantól elég a lustálkodásból! Hozz vizet, főzz valami finomságot a bátyádnak, amitől hízik. Alig bírom megállni, hogy ne egyem meg már most... Aztán takarítsd ki a szobát, söpörj fel, moss fel, töröld le a port, szedd rendbe a bútorokat, meg ne álljon a kezedben a munka, mert a seprűnyelemmel verlek el.
Juliska sírdogál.
ÁLLÓLÁMPA	Látod, látod, kicsi gyerek,
Te kerested a vesztedet.
Mert ha előbb miránk hallgatsz,
Hazafelé úton baktatsz, éppen most...
JANCSI	De okos vagy, de szörnyen okos vagy, állólámpa! Csak le ne szálljon a kalapod ettől a rettenetes sok észtől.
ÁLLÓLÁMPA	Kalapomat vehetem,
És innen el mehetem...
ez így sajnos nem helyes,
nem vagyok jó nyelvtanos, na!
JANCSI	Megint itt vagy, ronda halálmadár.
SZARKA	Csak egy szarka, fiatal úr, kérem. Most pedig legyen sötét... Aludjatok... Az alvás hizlal a legjobban.
JANCSI	Akkor nem alszom...
SZARKA	Nem alszol? Akarom, hogy aludj... Na lám, már alszol is...

5. jelenet
A szobában, telik az idő
BOSZORKÁNY	Dugd ki az ujjadat, hadd látom, híztál-e? Lassan két hete, hogy eszed a drága ételeimet.
JANCSI	Nem híztam én, hanem éppen, hogy lefogytam.
BOSZORKÁNY	Hiszen annyit zabálsz, mint heten mások.
JANCSI	Nem eszem én egyebet bánatnál, abba fogyok bele.
BOSZORKÁNY	Hej, a nemjóját, ezért adom neked a zabkását, a babkását, ezért kapsz lepényt és süteményt, ezért iszol cukros vizet, ezért tömök minden ételt, a legdrágábbat is tebeléd? Hogy fogyj itt nekem, ahelyett hogy híznál? Nem vagyok én kutya, hogy csontot rágjak, ha majd megeszlek! Hízzál, mert így nem tudlak megenni!
JANCSI	Milyen kellemetlen. Majd nagyon igyekszem hízni, hogy mielőbb meg tudjon enni.
BOSZORKÁNY	Helyes. Látod, jó kisfiú vagy te! Julcsa! Ide gyere! Főzz ennek a legénynek ma is finomat, de aztán jó sokat, hadd hízzék a kedvemre! Na, fiacskám, nyújtsd csak ki az ujjadat a néninek!
Nem rossz. Párnásodik. Nekem beszélhetsz, hogy fogyatkozol, hízol te, tubicám, rendesen. Nemsokára a kemencében pirulsz. Na megyek, lovagolok egy csöppet a seprűnyelemen. Csak hízzál, hízzál, Jancsi!
Süvítve ellovagol a seprűn.
JULISKA	Szegény Jancsi, szegény bátyám...
JANCSI	Ne sajnálj engemet, húgocskám, mert soha nem volt jobb dolgom, mint most. Annyit eszem, amennyi belém fér, finom, édes italokat iszom, igaz, a mozgás kicsit hiányzik, de tornászgatok, amennyire a disznóól falai megengedik. Te vagy az, aki elfogysz a munkában, az éhezésben...
JULISKA	Te viszont teljesen el fogsz hízni, már látom rajtad, hogy gömbölyödsz.
JANCSI	Rám fért már egy kis gömbölyödés.
JULISKA	Meg fog enni a boszorka, meglátod!
JANCSI	Ha már így kell lennie, legalább ne éhezzek az utolsó napjaimban.
FOTEL 	Lám, a hívság mit tesz megint,
elveszi a gyermek eszit.
Mert csak eszik, eszik, eszik,
a végén meg őt megeszik... eszik meg.
JULISKA	Elhallgasson, vén fotel!
KEMENCE 	Akárhogy van, barátom,
Én a fickót sajnálom.
ÁLLÓLÁMPA	Kemence asszonyság,
Az eredmény nem kétséges,
ha a banya nagyon éhes.
KEMENCE 	Az én tüzes bendőmbe’
megsült számos elődje.
JULISKA	Hogy a szeme, Kemence asszonyság, nem sül ki! Gyerekeket sütöget, és még hivalkodik is ezzel!
KOMÓD	Kicsukom, benyitom,
az eszemet kihuzom.
Találjunk ki valamit,
gyereket ne tálaljunk
az éhes vénségnek,
mit szól ehhez, vén Fotel?
FOTEL 	Jól beszél, Komód asszonyság.
Rugóimra mondom,
nekem is ez a gondom.
Valamiért szánom őket,
magam sem tudom az okát.
KEMENCE 	Mit tehetek, segítsetek,
a hasamat hogy fogjam meg!
FOTEL 	Hizlalja a gonosz pára
a gyereket vacsorára.
Kicsi ujját meg fogdossa,
legalább, ha kezet mosna
előtte.
KOMÓD 	Van nekem egy ötletem,
A helyzetet átlátom.
ÁLLÓLÁMPA	Nincs is szeme, szúvas láda,
Ne káráljon itt hiába.
KOMÓD 	Kérem, én azt nem szeretem,
hogy egy lámpa mondja nekem
hogy mim van, és hogy mim nincs,
javítson a modorán!
KEMENCE 	Hallgassuk meg, Komód asszonyt
mit ötölt ki, hátha hasznos
dolog jutott eszébe.
Na, mi van a rekeszébe’?
Ki vele!
KOMÓD 	Kisfiú! Tréfáld meg a boszorkát,
ujjad helyett csontocskát
dugjál ki a rácsod résén...
ÁLLÓLÁMPA	Mi lesz akkor, hogyha rájön...
KOMÓD 	Sose jön rá, lámpa bátyó,
A boszorkány rövidlátó.
Odaadná minden kincsét,
ha kaphatna kontaktlencsét.
FOTEL 	Az ötletet megszavaztuk,
ötletadónk jutalmazzuk - jövőre.
JANCSI	Nem is vagytok ti olyan gonoszok, mint első pillanatban látszottatok.
ÁLLÓLÁMPA	Te csak ne bízd el magadat,
túl sok választás nem akadt
számunkra. Vagy a banya, vagy te.
Egy hajszállal előzted csak le...
JANCSI	Köszönöm, hogy a boszorka és közöttem a javamra dőlt el a választásotok... De már megint közeledik, hogy az ördög vinné el...
KEMENCE 	Az ördög az öregapja,
neki öröm, ha fölkapja,
s forgószéllel elröpíti
tengereken túl leteszi.
JULISKA	Vihetné! De vigyázat, jön a banya!
BOSZORKÁNY	Jancsi, mutasd az ujjadat, hadd lám, mennyire hízol.
JULISKA	A csontot, Jancsi, a csontot.
JANCSI	Rendben. Ez a csirke szárnycsont éppen jó lesz.
BOSZORKÁNY	Jajaj... Ez meg mi? Borzadály! Belzebubra mondom, ez fogyik. Eszik és csak fogyik. Talán ha nem adnék neki enni, hízna... Nem, akkor meg még jobban fogyna. Ha eszik, fogy, ha nem eszik, fogy... Ha eszik, ha nem, a végén éhen maradok. Ráfanyalodom a saját mézeskalácsházamra... Vegetáriánus boszorkány... a gondolat is elborzaszt. Le kell ülnöm a vén fotelomba.
FOTEL	Most megrúglak, te vén dög,
hogy vinne el az ördög. Nesze!
BOSZORKÁNY	Jaj! Ezt a vén fotelt ki fogom cseréltetni, olyan kemények a rugói, hogy az ember azt hinné, ülepen billentette valaki. Sötét van itt, felkapcsolom a lámpámat.
ÁLLÓLÁMPA	Kalapommal fejbe vágom,
Bár csak érné örök álom!
BOSZORKÁNY	ÁÁÁÁÁ! Megrázott a bitang! Még ilyet! Ha nem velem történik, el sem hiszem. Egy nap alatt romlik el minden ebben a házban. Ezt is kicseréltetem hamarosan. Most megjavítom... Hova is tettem a harapófogómat? Itt kell lennie, valahol a komódban...
KOMÓD	Várj, az ujjadat becsípem,
a modorod úgyse csípem...
BOSZORKÁNY	Híjíj, hajaj, jaj, hajaj! Szedte, vette, teremtette, ebbe meg mi ütött? Majdnem eltörött, úgy becsípte az ujjamat. Csak nem ma van a bolond tárgyak napja? Legjobb lesz, ha megpihenek itt a kemencesutban.
KEMENCE	Megsütlek, te rusnya pára,
nem való vagy e világra...
vagy hogy is jó?
Nem vagy e világra való?
Nesze láng, csak meg ne bánd!
BOSZORKÁNY	Aúúúúúú! Mik történnek ebben a házban? A fotel fenékbe billent, hogy a csontom reccsen belé, az állólámpa megráz, hogy a földre huppanok, a komód fiókja becsípi a kezem, hogy még most is dagad, az a vacak kemence összeégeti az arcomat, ez a Jancsi gyerek meg nem akar hízni, hanem éppenséggel, hogy fogyik. Szarkám, kedves madaram, mi a teendő, ha föllázadnak a bútorok és üres a bendő?
SZARKA	Sűrű erdő, szarka szárnya
homályt borít a homályra,
BOSZORKÁNY	Ezt a szöveget már ismerem. Valami értelmeset akarok hallani. Jancsi nem hízik egy grammot sem, hiába tömöm belé az ételt.
SZARKA	Ha nem hízik a nagyobb,
Legyen étek a kisebb.
A lányocska nem oly rágós,
Szerencsére nem is göthös,
Legyen ő a vacsora,
Ne várjál a fickóra!
BOSZORKÁNY	Nem is vagy olyan hülye!
SZARKA	Kikérem magamnak,
én nem vagyok fülemüle.
BOSZORKÁNY	Részletkérdésekre ne fecséreljük az időt. Julcsa lányom, gyere csak ide!
JANCSI	Ne menj oda, rosszban sántikál.
JULISKA	Jópofa vagy! Mit csináljak?
SZARKA	Legyél szófogadó kislány!
BOSZORKÁNY	Julcsa lányom, hozz vizet! Rakj tüzet! Sütni fogunk!
JULISKA	Ugyan mit süssünk ilyenkor?
BOSZORKÁNY	Csak ne kérdezősködj! Finomat sütünk, gyenge husit. Eredj, hozz fát, fűtsd fel a kemencét pirosra. Szaladj, édesem... hm, ha tudnád, a sült ma te leszel!
JANCSI	Ezt nem tűröm! Azonnal engedj ki innen, te bibircsókos szemtelen vénség, hadd látom el a bajodat! Ha egy ujjal is a húgomhoz mersz érni...
BOSZORKÁNY	Te csak hízzál, kisfiam, a kalitkában, ne törődj semmivel. Hízzál. Most egy darabig elrágódom Juliska húgodon, mire végzek vele, te is kedvemre valóan meghájasodsz.
JANCSI	Fuj, rondaság! Csak szabaduljak ki innen!
BOSZORKÁNY	Kiszabadulsz, ki bizony, egyenesen ide a kemence szájába fogsz kiszabadulni, picinyem. Ne kukorékolj itt fölöslegesen.
JANCSI	Hozzá ne merjen nyúlni a húgomhoz!
BOSZORKÁNY	Kedves szarkám, fújj már álmot a gyerek szemére.
Fáraszt a sok, badar beszéde.
SZARKA	Máris fújok, asszonyanyám,
álom nehezítse pillád,
Jancsi gyerek!
BOSZORKÁNY	Julcsa, hol vagy már azzal a vízzel meg a fával?
FOTEL 	Csak annyit mondok,
Kemence asszonyom,
e tragédia súlya összenyom.
Ha ön képes lesz megsütni
e leánykát, a guta fog megütni.
KEMENCE 	Mit csináljak, ha pocakomba löki
a kislányt a vén csoroszlya?
Maga mit tenne, na, mondja!
ÁLLÓLÁMPA	Én nem lennék akkora gondban,
elnyomnám a tüzet a pocakomban.
KOMÓD 	Könnyen beszél a vakarcs égőjével,
A maga lángja szúnyogot se emészt el.
KEMENCE 	Most legyen okos, nagyszájú, vén fotel...
FOTEL 	Nem marad más, mint a csel...
KEMENCE 	Miféle csel?
FOTEL 	Ami egy boszorkányt a kemencébe csal.
KEMENCE 	Sajnos, túl óvatos a beste...
FOTEL 	Vagy túlontúl mohó ön, tisztelt Kemence?
KEMENCE 	Gyanakvása nekem kellemetlen...
FOTEL 	Gyerekeket sütöget, s még neki áll följebb,
hallatlan...
KEMENCE 	Én soha nem akartam...
ÁLLÓLÁMPA	Közbe kell lépni, annyi szent.
KOMÓD 	Azzal még nem oldunk meg semmit,
hogy ön kettőt tüsszent...
ÁLLÓLÁMPA	Az akciót majd én vezetem...
KOMÓD 	Bennem nincs önhöz türelem...
ÁLLÓLÁMPA	Figyel, és nem beszél vissza,
a fiókjait ne tartsa állandóan nyitva.
KOMÓD 	Rossz modorú, vén állóeszköz.
ÁLLÓLÁMPA	Nem tehetek róla, bennem bízik a köz...
KOMÓD 	Egy szavát sem hiszem önnek...
KEMENCE 	Csöndben legyenek, jönnek...
BOSZORKÁNY	Juliska, rakd meg a kemencét, ropogjon a tűz!
JULISKA	Máris rakom!
BOSZORKA	Ne feleselj, szemtelen!
JULISKA	Már lobog is a tűz.
BOSZORKÁNY	Remek, alakul a dolog.
JULISKA	Mit fogunk sütni?
BOSZORKÁNY	Majd meglátod, finomat. Kalácsot dagasztottam, kenyérkét puffasztottam, fánkot aprítottam, derelyét szabtam, lángost szaggattam... Eredj csak ide, be a kemence torkába, nézd meg, elég nagy-e már odabent a láng.
KEMENCE	Vigyázz, a tűzbe gonosz keze beránt...
JULISKA	Mindjárt, csak hozok még egy kis vizet.
BOSZORKÁNY	Ne kínlódj már! Nézd a tüzet!
KOMÓD 	Állólámpa! Lássuk a tervünket!
ÁLLÓLÁMPA 	Tervünk menet közben alakul.
Csukd be a fiókodat, alul.
BOSZORKÁNY	Hagyd már azt a vizet, azt csináld, amit mondok!
JANCSI	Vigyázz, Juliska!
JULISKA	Jancsi, hol vagy ilyenkor? Jancsi, nem hallasz engem?
ÁLLÓLÁMPA	Most akarja tűzbe lökni az undok.
BOSZORKÁNY	Mássz fel a kemence szájához tüstént, igyekezz, nem bírok itt ácsorogni! Le is ülök a fotelba addig...
ÁLLÓLÁMPA	Most kell a banyától megszabadulni!
Fotel úr, rúgja onnan ki!
BOSZORKÁNY	Mit csinál velem ez a vén fotel?
ÁLLÓLÁMPA	Következik egyetlen fegyverem,
kalapommal jól fejbe verem!
BOSZORKÁNY	Megint megrázott ez a nyavalyás állólámpa. Hol az a vacak fogó?
ÁLLÓLÁMPA	Komód asszonyság, riadó!
Az összes fiókja kiadó!
BOSZORKÁNY	Jaj, hát ez hogy eshet meg! A komód összes fiókjával a gyomromnak ront...
KOMÓD 	Kemence asszony, száját tátsa,
érkezik a boszorkánya!
BOSZORKÁNY	... jaj, beste komódja, mekkorát lökött rajtam... segítség, nem tudok megállni, és nyitva a kemence szája...
ÁLLÓLÁMPA	Juliska kisasszony, ha már úgyis ott van,
kérem, csukja rá az ajtót gyorsan
a féregre!
JULISKA	Nem merem!
FOTEL	Ez esetben ön lesz, aki
a lángok között fejezi
be az életét...
ÁLLÓLÁMPA	Ön után meg Jancsi urat
perzseli meg ez a dúvad
boszorkány.
JULISKA	Akkor inkább becsukom.
BOSZORKÁNY	Ne, kislányom... Kegyelmezz, jó leszek... Megjavulok...
KEMENCE	Csukja már az ajtómat, Juliska,
kihűlök, és akkor mi lesz? Ki tudja?
ÁLLÓLÁMPA	Én tudom. A boszorkány túléli,
s a gyerekeket elemészti.
JULISKA	Azt már nem hagyom. A kemence ajtaját becsukom. Pusztulj, gonoszság!
FOTEL	Nahát, micsoda bátorság!
JULISKA	Jancsi, hol vagy? Hol vagy? Jancsi... Hiszen te alszol?
JANCSI	Aludtam kicsinykét. De már ébren vagyok. Hát elérkezett az időm? Csak ne tartson sokáig...
JULISKA	Jancsi, szabadok vagyunk! Elpusztult a vén boszorkány!
JANCSI	Elpusztult? Hogyan?
JULISKA	A fotel fölrúgta a levegőbe, az állólámpa megrázta, a komód tovább lökte a fiókjaival a kemence szájához, én meg rácsuktam az ajtót...
JANCSI	Nem hiszek a fülemnek. Te, aki a légynek sem tudsz ártani?
JULISKA	Én hát. Mert a légynek lehet, hogy nem, de neked ártani akart.
JANCSI	Akkor talán... engem is kiszabadíthatnál innen.
JULISKA	Nem tudlak. Nincs kulcsom... És ha megkérnénk Szarka urat, hogy segítsen?
JANCSI	Azt ugyan kérheted... Ő a boszorkány jobb keze.
SZARKA	Téved, Jancsi úr. Most, hogy a boszorka elhamvadt a kályhában, most már, ugye, más a helyzet. Egészen másként látom a dolgokat, mint eddig. Azt gondolom, a legjobb, ha hozok segítséget, mert önt itt igazságtalanul tartotta fogva egy azóta pórul járt illető.
JANCSI	No, de megjavultál, jómadár.
SZARKA	Ahogy mondani tetszik, a megjavulás útjára léptem. Megyek is segítségért...
JULISKA	Köszönjük meg megmentőinknek a segítséget... Köszönjük, vén Fotel...
JANCSI	Köszönjük, Állólámpa...
JULISKA	Köszönjük Kemence asszonyság...
JANCSI	Köszönjük, Komód asszonyság...
JULISKA	Nem válaszolnak. Megnémultak.
JANCSI	Pedig beszéltek...
JULISKA	Vagy csak álmodtuk volna, hogy beszélnek...
JANCSI	Valaki jön... az ajtó előtt toporognak a csizmái...
JULISKA	Segítség, segítsen valaki kiszabadítani Jancsit.
APA	Jancsi! Juliska! Mióta kereslek már benneteket! Végre! Azt hittem, elemésztett benneteket a rengeteg erdő hidege, széttéptek az állatok... És lám, jó az Isten, egészségben vagytok.
JULISKA	Nem az Isten volt jó hozzánk, hanem a vén Fotel...
JANCSI	Meg Kemence asszonyság...
JULISKA	Meg az Állólámpa uraság...
JANCSI	Meg Komód nénje...
APA	Úgy látom, kimerítettek benneteket az elmúlt napok. Jancsi, te miért ülsz nem jössz ki onnan?
JANCSI	Mert be vagyok zárva.
APA	Be vagy zárva? Nem nagy ügy. Ezzel a baltával sok lakatot levertem én már... Így ni. Na, hogy kerültél ebbe a disznóólba?
JANCSI	Majd egyszer elmondjuk. Hosszú történet... és nem is biztos, hogy elhiszed nekem...
APA	Hát, annyi bizonyos, élénk a fantáziád, kisfiam... Nem is engedlek el magamtól többé benneteket...
JULISKA	És mi lenne, ha mostantól ebben a szép házban élnénk...
APA	Hogy élhetnénk itt, ha nem is a miénk?
JULISKA	Az előző tulajdonosa olyan helyre távozott, ahonnan nem szoktak visszatérni az emberek... sőt, még a boszorkányok se.
JANCSI	És édesanyánk?
APA	Mióta kint hagytunk benneteket az erdőben, nem tudnak elállni a könnyei. Egészen belefogyott, belerokkant a bánatba.
JULISKA	Szegényke! Menjünk érte máris.
APA 	Nem bánom. Hát, házunk már van, de még mindig nincs munkám... Miből élünk majd? Mit adok nektek enni?
JULISKA	A komód fiókjában mindenféle színes kövek vannak. Azokat nézegette folyton a boszorka... Talán eladhatnánk őket...
APA	Hadd lássam őket! Hiszen ezek drágakövek... Vége a nélkülözésnek, gazdagok vagyunk... Kicserélhetjük ezeket az öreg bútorokat is akár...
JULISKA és JANCSI	Ezeket soha!
BÚTOROK	Még szép, hogy nem, favágó koma!
APA	Valaki itt beszél...
JANCSI	Csak a szél...
JULISKA	Az is lehet, képzelődtél... Csak képzelted az egészet.
APA	Én? Lehet, hogy ti?
JANCSI és JULISKA	Tudod mit? Még az is lehet... Induljunk, hozzuk el otthonról anyát... az új otthonunkba!

-&-