Grimm - Zalán - Kacsóh

Csipkerózsika és a fiú

- bábszínházi játék -

Szereplők:
Nagypapa
Nagymama
Piroska
Szomszéd fiú
Király
Királyné
Csipkerózsika
Kamarás
Bába
Sértett tündér
Jó tündér
Vándor
Katona
Fiú
Tündérek, szobalányok, személyzet

1. felvonás
Polgári lakás. Nagymama és Nagypapa az asztalnál ül, Nagypapa pipázik, nagymama a kötésével babrál. Velük szemben az unokájuk és a szomszéd fiút. A leányka néha, úgy, hogy a nagyszülők ne vegyék észre, meg-megszorítja az asztal alatt a fiú kezét.
Nagypapa:
A harmat elillant,
felébred az erdő.
A fürge manók is
az álomitaltól
most megszabadulnak.
Kitörlik a morzsát
a nagy szemeikből...
Szomszéd fiú:
Talán csak álom volt -
selyem füvek közt járt
a virág-fogat, s mi
együtt ücsörgünk rajta...
Piroska:
S a fogat csak szállt, úgy
bizony, az álmom ez
volt nékem is, selyem
füvek közt játszani...
Nagymama:
Nos, majd adok én, te
lány, megzavarom a
szép hátadon a seprűt,
elhallgass erről már!
Nagypapa:
Ugyan, miket beszélsz
anyó, egyiket se bántsd!
játszódva szép a lét,
övék az ifjúság...
Nagymama:
Te csak tudod, hogyan
neveld a gyermeket.
Nagypapa:
E két kis pókot itt
a gyermekeimként
nevelem, s a szívem
értük szülőül dobban.
Nagymama:
Ki mértéket tanít,
a gyermekkel legjobbat
cselekszi, az élet
nem tűr meg sok szerelmet.
Nagypapa:
Mi lánggal ég egykor,
ma szánni való hamu.
Csak gyermekek még, lám,
de a szívük már kinyitva.
Nagymama:
A múlandóság fátyla
mindent leterít majd.
E kisfiú, ha nagy
lesz, elfelejt mindent.
Szomszéd fiú:
A szomszédból azért
jövök naponta át,
hogy hallgassak mesét...
Piroska:
És el ne felejtsd, hogy
még értem is jössz, játszunk
ilyenkor tűnt mesét,
minek tudói ők csak.
Szomszéd fiú:
Tanítsatok meg arra,
hogyan él az, ki jól,
s én hű tanítványként
az intést megfogadom.
Nagypapa:
Talán a Jancsi és
Juliska lenne jó...
Nagymama:
Ugyan, azt ismerik már,
kívülről rég, apó.
Nagypapa:
Hát légy okos, na lám
tanácsot mit teszel...
Nagymama:
Hogy aztán jót nevess!
Na nem! Abból nem eszel.
Piroska:
Egy alkalommal rég,
a furcsa nevű kislány
meséje volt soron,
aztán csak elmaradt...
Nagypapa:
A Csipkerózsikát, tán
nem azt akarod, te lány?
Nagymama:
Legyen, de a játék
veletek lesz teljesebb.
Szomszéd fiú:
Segítünk, csak elöl
ti járjatok a szóval...
Nagypapa:
Hát hozzá kezdenék,
Az úgy volt, na... hogy... szóval...
Bábokkal kezdenek el játszani az asztalon. Szinte észrevétlenül fordul át a szín bábszínházból valódi színházba.
Nagymama:
Élt egy király, nem nagy,
nem rút, nem rőt, de jó.
Nagypapa:
És volt egy szép neje,
s szívükben nagy szerelem...
Nagymama:
Akár a vadgalamb-pár,
egész nap folyt a turbék,
Nappal sétáltak együtt,
A holdat nézték éjjel.
Nagymama:
Telt-múlt az idő, s nekik
az ég nem adta meg
kit vágytak mind a ketten:
Mind:
egy szép kis gyermeket.
Nagypapa:
A vágyódástól megtört
vidám tekintetük.
s ha rágondoltak néha,
szemükbe könny szaladt.
Piroska:
Elunni kezdték egymást,
kik régen úgy szerették...?
Nagymama:
Ej, ez lassú lesz így:
meséljük azt az estét...
Nagypapa:
Mesélem sorra mind
ne sürgess vén szipirtyó...
Nagymama:
Sosem jutunk a véghez...
Nagypapa:
...ne károgj már, te varjú...
Piroska:
Az izgalom teszi,
hogy így beszélnek ők!
Szomszéd fiú:
Mi történt még, mi történt,
szegény király, s királyné...
Piroska:
Én úgy hiszem, a vége
ennél csak jobb lehet.
Nagypapa:
A vég, csak azt tudnám...
történt, hogy egy szép este
a kertbe ment a pár...
Figyelj, szomszéd fiú!
Nagymama:
Történt, hogy egy szép este
s a csámpás holdat leste
király, s királyné, kéz
a kézben volt a séta.
Nagypapa:
Ha lenne egy kicsink...
Így sóhajt a királyné.
No, elfutott a férje,
A könnyeit ne lássa.
Nagymama:
Akárha furcsa szellő
lebegtetné a testét,
a földtől elszakadt,
a légben ringatózott.
Nagypapa:
Zenélni kezdett akkor
a tó ezüst vize,
És táncba kezdett mind
karcsú vízi tündér.
A vízitündérek tánc-dala:
Táncolj, táncolj, táncnak ideje eljött.
Látod, már az égre a hold is feljött.
Táncoljon a kicsi hal,
ebihal mondja: ihaj,
bokázzék az öreg rák,
hínár adjon vacsorát.
Pöntyögjön a kövér ponty,
Neki biz az való pont.
Olyan derűs az ég arca,
Kit kér táncra föl harcsa?
Nem lehet túl nagy kérés:
Legyen brácsás a kárász,
ehhez kicsi a kérész.
Az meg ki buboréka?
Jaj, megjött a nagy béka...
A királyné most érkezik vissza a földre, nem tud semmiről, ami vele történt.
KIRÁLYNÉ	Be szép is volt... lebegtem a tó fölött, énekszót hallottam, tündérek táncát bámultam... (Megpillantja a békát.) Jaj, ez a nagy, randa, sanda, béna, kövér béka hogy került ide...
BÉKA	Kerültem, fordultam, itt vagyok, úgy. Így. Vagyok, ahogy vagyok. Egy béka sose gagyog. Igaz s való, méreteim kissé nagyok, azért meg ne ijedj, ne legyél rögtön tiszta ideg, mosd meg az arcod, a friss víz feldob, a víz jó hideg, még te is felébredsz.
KIRÁLYNÉ	Tehát csak álmodom...
BÉKA	Drága asszonyom, tudjuk, az élet álom, ne ragadjunk le ezen a határon. Ha tud figyelni, kezdhet nagyokat nyelni... Jó hírrel találkoztam - elhoztam. Nem volt könnyű, szemében ne rezegjen könnyű. Akarja hát nyomban, hogy mondjam? Vagy várjak, hogy jobban járjak?
KIRÁLYNÉ	Nekem ugyan mondhat híreket, béka uraságod, nagy szomorúságomat nem enyhíti meg.
BÉKA	Nem-e? Nem-e én? Nem én-e? Na figyeljen csak, kicsikém. Mához egy évre, éppen akkor, éjfélre, mikor vízre száll az aranypor, mikor a macska a kúpcserépbe karmol, mikor az egér leszokik a sajtról, mikor a harangszó elválik a harangtól...
KIRÁLYNÉ	Mondja már, ne izgasson tovább....
BÉKA	Már épp a végére értem ennek a felsorolási izének... de türelmetlen a szép királyné... szóval akkor, nem is máskor, mikor héja ül a dalos madárhoz...
KIRÁLYNÉ	Fontos ez?
BÉKA	Hogy fontos-e? Majd kiderül, ha beborul, mert beborul, és mindenki leborul... Ha nem hallgat végig, maga vállalja az összes következményit...
KIRÁLYNÉ	A hírt... a hírt mondja már... mi lesz mához egy évre?
BÉKA	Mához egy évre, éppen akkor... apropó, nincs magánál egy erős cvekker... nem, nem cvikker, hordani olyasmiben szúnyoglárvát kell... jó, jó, mondom... ebből már ne legyen több gondom... kiskegyednek éppen, majd meg lesz örökítve olajképen, gyereke fog születni, kérem szépen...
KIRÁLYNÉ	Nekem? Épp nekem?
BÉKA	Miért, van még itt valaki más kettőnkön kívül, aki gyermeket szülhet? Szerintem maga készülhet. Én, ugye, hímnemem miatt, akadályoztatva lennék ebben. De az ön szíve nagyot dobban... alighanem örül?
KIRÁLYNÉ	Hogy örülök-e? Annyira örülök, hogy örömömben, ha megengedi, most megcsókolom önt.
BÉKA	Ajajaj! Azt ne tegye! Már csak az hiányozna nekem, hogy visszaváltsa termetem - királyfivá. Érzem, megenne a mérgem! Örülök, hogy megszabadultam - ad egy: az én iszákos, nagyravágyó apámtól, a hírhedt Békafalvy bántól, két nagyképű, engem kihasználó bátyámtól, életem három rozsdás pántjától... ráadásul hozzám akartak adni valami sárkány királylányt... egy olyan, nohát, sápadt arcút, nádszál karcsút, vagy kicsodát... Ne csókoljon, madám, az ám, eresszen utamra vissza, nyomomat a víz gyorsan beissza...
KIRÁLYNÉ	Várjon már! Maradjon itt velünk, megbecsülésben lesz része nálunk...
BÉKA	Asszonyom! Egy sejtés teljesen lenyom. Látott már olyan békát, aki bevárja a gólyát? Ide pedig egy gólyának érkezése lesz... Különben hogyan kerül ide a gyerek? Csak nem a postás hozza? De ez már a maguk dolga. Voltam, többé ne keress, emlékemen bátran taposs, itt az idő, adieu!
A király közeledik a kamarással.
KIRÁLYNÉ	Felséges uram! Jó kamarásom! Hamar jertek, örömhírt hozott a béka... Mához egy évre gyermekünk születik!
KIRÁLY	Gyerekünk? Ez kellett nekünk... Végre megint boldogok lehetünk... Szeretlek... nem hiszek a fülemnek...
KIRÁLYNÉ	Csak nyisd ki jól a füled! Elmondom újra: mához egy évre gyerekünk születik!
KIRÁLY	Hiszem, nem hiszem, a hírt szívem fölé teszem...
KAMARÁS	Én meg az országban szétviszem.
KIRÁLY	Vidd, a köpenyed vedd, mi meg, kik itt maradunk, - három napig mulatunk! A birodalom apraja-nagyja lakjon jól, a gyerekeket madártejben fürdessétek, az öregeket tejben-vajban forgassátok... az asszonyom süssenek, a férfiak fussanak, a zenészek játsszanak, épp lábúk táncoljanak, a madarak szálljanak, az egerek rágjanak, a csirkék csak tojjanak, a borjúk meg bőgjenek, a halak tátogjanak, mindnek jusson jó falat, akár ember, akár ló, légy boldog, alattvaló!
Nagypapa:
És így történt. De nem
csak három nap, egész
esztendőben mulatott
királyunk s háza népe.
Nagymama:
A történetben most
ugorjunk, épp egy évet.
Lássuk, hogy mint alakult
a hőseink jó sorsa.
Szomszéd fiú:
Ahogy telt-múlt az idő,
minden jel úgy mutat:
Piroska:
királynénk dolga már
megszülni a gyermeket.
A királyné pocakja a színen növekedni kezd. Egyre nagyobb, egyre nagyobb, egyszerre csak felsikolt: jön a gyerek! Azonnal megjelenik a bába, aki a királynét eltámogatja a függöny mögé.
KIRÁLY	Megyek én is veletek, bába, ott a helyem a feleségem mellett...
BÁBA	Ott ám a kórság ha megeszi, felséged itt a híreket lesi az ajtónál marad, s vár türelmesen. Rémesen unom a balga férfiakat, akik jobban nyafognak, mint akik szülni fognak.
KIRÁLY	Ebadta némber, hát ki itt a király?
BÁBA	Ki gyermeket segít világra, annak a tisztelet kijárna, még ha király is a másik... felség, most meg mit hadonászik? Ácsi! Apa lesz a bácsi...
A bába besurran a szülőszoba résén.
KIRÁLY	Na tessék! Kioktat a bába, hogy menjek a... csudába! Engem meg esz az aggodalom, fiamat akarja már ringatni a karom.
A kamarás érkezik.
KAMARÁS	Szép esténk van, felség...
KIRÁLY	Szép, aki szereti. Micsoda szöveg, öreg? Ugyan mitől lenne szép, aggodalom tép, izgulok, szorulok, dugulok...
KAMARÁS	Idejövet láttam, hogy a tó fölött vízre száll az aranypor, A palota tetején egy a macska a kúpcserépbe karmolt. Egy egérről meséltek a népek, arról, hogy leszokott a sajtról...
KIRÁLY	Hallgasd csak! Megszólalt a harang... pedig az öreg harangot tegnap küldtem el javítani innen a hetedik faluba... lehet, hogy a harangszó elvált a harangtól... De hol a héja...
KAMARÁS	Miféle héja?
KIRÁLY	Hát amiben a vitamin van... hehehe... A királyné valami héját is emlegetett, aki leszáll majd az énekes madárhoz... de nem látok se héját, sem énekes madarat...
KAMARÁS	Meglehet, azért nem, mert kint tök sötét van, felség.
KIRÁLY	Meglehet. Akkor nem kifelé nézek, hanem befelé izgulok. Csak lesz már valami abból a gyerekből... Olyan nyugtalan vagyok... tudod, még soha nem született gyerekem... nehezen követem a fejleményeket... az első, ha nem jő, az embert csak-csak megviseli... és ez ne jó...
Bent felsír egy kisgyerek. A király izgalma tovább fokozódik.
KIRÁLY	Mit gondolsz, ez már olyasmi? Jöhet a pólyára a masni?
KAMARÁS	Nem csak, hogy olyasmi, felség, egyenesen az.
KIRÁLY	Mi az, hogy egyenesen az, te gaz? Netán a gyerek?
KAMARÁS	Ahogy tartja felséges kegyed.
KIRÁLY	Mindezt honnan tudod? Van saját gyermeked?
KAMARÁS	Hogy van-e, felség? Nahát! Éppen hogy van, nem kevesebb, tizenkettő, s mind saját.
KIRÁLY	Az áldóját. Még sose mondtad...
KAMARÁS	Még sosem kérdezte felséged.
KIRÁLY	Igaz. Miért nem jön már ki az a gyermek, ha megszületett? Miért nem járul elébem,
KAMARÁS	Mert nem tud még járni... így járulni sem.
KIRÁLY	Ha nem tud még járni, akkor miért született meg?
KAMARÁS	Majd elmagyarázom felségednek később, úgy hallom, valaki nyitja az ajtót...
KIRÁLY	Jól hallod, mert én meg látom is... A bába... A vén boszorkánya... És milyen kicsi gyereket hoz... hát nekünk csak ilyen kicsire tellett királyi létünkre... Nincs nagyobb, te ostoba?
KAMARÁS	Minden újszülött ekkora.
KIRÁLY	Akkor megnyugodtam... azért, lehetne kicsivel nagyobb, mint az egyébként születettek... mégiscsak királyi gyermek.
KAMARÁS	Úgy látom, egy hangyányival talán mintha nagyobb...
KIRÁLY	Nem mintha, éppenséggel nagyobb. Igazi óriás. Látszik rajta, hogy az én fiam.
BÁBA	Lánya. Lánya született, felség.
KIRÁLY	Az meg hogy lehet? Erről engem senki sem tájékoztatott, előre... meg vagyok lőve... hogy kislány... bár az is emberi lény... de mégiscsak más... ki egyeztette ezt velem, kamarás?
BÁBA	A természet nem egyeztet az emberrel, felség, de pontosan tudja, mire van szüksége. Ma éjjel egy kislányra volt szüksége.
KIRÁLY	Ne karattyolj itt, hanem engedd, hogy üdvözöljön engem a gyermek... a lányom... a bókjait várom... mit mondtál, hogy is hívják?
BÁBA	Csipkerózsika.
KIRÁLY	Fura egy név. Bizonyára a feleségem adta neki. Asszonyi bosszú, azért ilyen hosszú. Vagy netán ezt is az a bizonyos természet? Ideje, hogy a körmére nézzek. Mindegy. Miért nem üdvözöl?
BÁBA	Mert nem tud még beszélni.
KIRÁLY	Beszélni sem tud? Akkor hogyan fog velem beszélni? Némának nem néma, mert az előbb már ordított egy sort...
BÁBA	Majd megtanul beszélni is.
KIRÁLY	És mikor? És ki tanítja meg rá?
BÁBA	Ha eljön az ideje... és ön.
KIRÁLY	Én? Ne inkább a kamarás? Az ő szólása ékes, nekem még az sz-hangjaim kissé lyukasak... a kamarás meg türelmes pasas.
BÁBA	Királyné felesége, köszöni a kérdést, jól van.
KIRÁLY	Mit akar ez már megint? Most éppen mire int?
KAMARÁS	Hogy a felséges királyné állapota felől kellett volna kérdeznie önnek.
KIRÁLY	Micsoda újabb gondok jönnek! Mit kellett volna kérdeznem? Hogy rosszul van-e?
BÁBA	Tudja, felség, az asszonyok, így, szülés után, általában rosszul szoktak lenni.
KIRÁLY	Nem tudtam. Akkor meg mit tátod itt a szádat, cserfes párlat, eredj, és segítkezz neki. Addig én elleszek itt Csipkejózsikámmal.
KAMARÁS	Ha meg nem bántom felségedet, Rózsika.
KIRÁLY	Micsoda? Hát nem csipke?
KAMARÁS	Csipkének csipke, de nem Józsika, hanem Rózsika.
KIRÁLY	Aha. Majd megszokom. Feltételezem, lesznek itt még egyéb furcsaságok is a gyermek körül. Ennek az ember persze nem nagyon örül, de ha ez a természet gyereket csak így árul... Kamarás, te indulj, fertály óra múlva meg is fordulj, itt legyen mind a tizenhárom, a birodalmamban élő összes tündért idevárom, hogy Csipkejózsikámat... azt a rézfán fütyülő, dalos madárhoz letelepedő héját, Csipkerózsikámat áldásukkal ajándékozzák meg. Terítsetek nekik az arany tányérokkal, az arany poharakkal, az arany kanalakkal, az arany késekkel és az arany villákkal... a szalvéta lehet ezüst, még befogja a szájuk szélét az a sok arany. A hivalkodás amúgy is kétes erény.
KAMARÁS	Felséges királyom, életem-halálom kezedbe ajánlom...
KIRÁLY	Hagyd a rizsát, kamarás, mert a kedvem komor lesz! Halljam, mit akarsz!
KAMARÁS	Baj van, felség. Csak tizenkét arany evő-készletünk van. Eggyel kevesebb, mint ahány tündért meg kell hívni.
KIRÁLY	Kevesebb a tányér, mint ahány tündér ráér enni belőle? Ez is gond? Ezért kell annyit sírni? Egyet nem kell meghívni. Egyszerű...
KAMARÁS	Engem mégsem fog el a derű. Egyet nem hívni meg? De melyik legyen? A sértés ténye fennforog, a tizenhárom közül egy majd biztosan háborog, s csak az ég tudja, hogy akarja, s milyen lesz a haragja.
KIRÁLY	Maradjon távol közülük a legszebb. Ő lakik legmesszebb. Az Óperenciás tengeren túl, ahol három tarka farkú kismalac túr vadul, az pedig nagyon messze van, s velük túr ott még egy vadkan, bár ez nem túl érdekes. Amellett sértődős e tündér-nyafka, mint az ördög öreganyja, és házsártos, mint a szegény ember anyósa. Meg folyton csak a tükör előtt pipiskedik, a hajával tüsténkedik, a bőreit kenegeti, szempilláját festegeti, kényes hangját próbálgatja, arany haját dauerolja. Semmi helye itt.
KAMARÁS	És nem lesz ebből baj?
KIRÁLY	Mi baj lenne? Meg se tudja a kényes pára, hogy mi történt ma éjjel a palotába’. Az ám... ne reszkess, ez a király dolga, és a dolga meg van oldva. Hirdessétek ki országszerte, az összes kisbíró az összes dobot dagadtra verje, megszületett a legszebb, legokosabb, legjobb kisgyermek birodalomszerte, ebben nincs vita, neve Csipkerózsika.
Nagypapa:
A jó kamarás ment
a hírrel szerte-szét.
Repült már mind a tündér,
a vár felé, egy híján.
KISBÍRÓ	Közhírré tétetik, hogy a királynak és királynénak gyermeke születik, volt, neve Csipkerózsika lett, van, neme lány, termetre nett, csöppet sem hitvány, súlya kicsivel több, szeme legalább kék, nem zöld, mint tavasszal a fák, haja mint a búza, sárga, nincs is párja hét határba’, hol gabona sincs; erre föl: most mindenki szakadásig mulasson, munkát, gondot messze hagyjon, minden szegény legényke csirkecombot kapjon a kezébe, zenész a zenébe csapjon, ki a cipő talpát eljárja, annak varr ingyen újat a vargánya, ácsi, az gomba, akartam mondani, vargája, a csizma annak a gondja, aki pedig sokat iszik, a végén majd jól berúgik, mulatságból kirúgatik, kutyák közé kirakatik az utcára, azok által megugatik, s összevissza pisiltetik hajnalig...
Nagypapa:
Repüljünk most tovább
Szárnyán a szárnyas időnek...
Nagymama:
Ha jól tudom, most éppen
A tündérek megáldják
Szomszéd fiú:
bölcsőben a gyermeket,
Piroska:
oly szép e rész, figyeljünk!
Tündérek dala:
Szép gyermek, ha megszülettél
Indulj, sok örömre leljél
az életben.
Első tündér, azt kívánom,
egészségeden ne fogjon
betegség.
Másodiknak azt kívánom,
szépséged el ne hervadjon
sohase.
Harmadik tündérként én csak
kívánom, ne legyél csélcsap
semmiben.
Negyedikként tehetséget
adok neked, a szépséget
birtokold!
Ötödik vagyok a sorban,
ne légy soha a bánatban
ismerős.
Hatodiknak szól a tündér,
házadban a teli kondér
meglegyen.
A hetedik tündér vagyok,
én hozom a boldogságot
véled lesz.
Nyolcadikként föléd állok,
teljesüljön minden álmod
ébredve.
Kilencedik tündér hozza
ajándékul néked adja:
jóságot.
A tizedik tündér szól most,
legyél mindig szép és kedves
mindenhol.
A tizenegyedik kéri
találjon rád olyan férfi,
kit szeretsz.
Ebben a pillanatban kicsapódik a trón fölötti erkély ajtaja, kísértetiesen lebeg-lobog minden lepel, megjelenik egy gyönyörű, ám fekete lepelbe öltözködött tündér. Ő a tizenharmadik. Mindenki visszahőköl a láttára. A tündér meglebbenti a hatalmas uszályát, a fekete fátyol beteríti a tróntermet. A tündér tükröt tart az arca elé, nézi magát, mintha a többiek ott sem lennének.
Tizenharmadik tündér:
Tükröm, tükröm,
mondd el nékem,
meddig tartod
meg szépségem
épségben.
Tükör:
Legszebb tündér
legszebb maradsz,
míg a nap az
útján halad,
míg a hold az
eget méri,
és az éj a hajnalt éri,
szép maradsz te örökre.
Tizenharmadik tündér:
Nézzük hát, most őket,
a teremben ünneplőket,
játsszunk kicsit,
bár nem hívtak,
varázsoljunk,
bár nem vártak.
Nem voltam jó lakomázni,
Eljöttem kicsit komázni
veletek.
A tizenegy bárgyú tündér
megáldotta már a szegény
gyereket.
Ám az áldás szertefoszlik,
s vele együtt majd elfoszlik
élete.
Mert tizenöt lesz ő éppen,
amikor az átkom szépen
megfogan.
Kezét megszúrja a rokka,
meg is hal ő azon nyomban,
így legyen.
Nem hívtatok, hát eljöttem,
máris megyek, és elviszem
álmotok.
Ne legyen itt boldog többé
senki, legyen rettegésé
az ország.
Ismét a tükrét nézi.
Tizenharmadik tündér:
Tükröm, tükröm,
szépet mutatsz,
mutasd meg a
hazautat,
röpíts el bi-
rodalmamba,
s ha üt majd a
bosszúóra,
ide visszahozz.
A fátylával együtt eltűnik az ajtó mögött. Csak most vesszük észre, hogy a trónteremben tartózkodókat varázslat tartotta fogva, mozdulni sem tudtak eddig. A király tér elsőnek észre.
KIRÁLY	Kapjátok el a vénséget, vissza kell vonja az átkot...
Utána indulna mindenki, de hirtelen egy hatalmas varjú jelenik meg a csillárok magasában, fenyegetően körberöppen a terem boltozata alatt, az emberek riadtan lapulna vissza a földre.
KIRÁLY	Hát egyetlen bátor ember nem akad az udvaromban, ki egy varjú tollát tépné, gonosz tündért leckéztetné?
KAMARÁS	Ne súlyosbítsuk a bajt, tündér küldi ránk a bájt, ki varjú bőrébe bújt.
KIRÁLY	Leginkább csak azt sajnálom, hogy nem csaptam menten agyon. Hát te mért sírsz, asszonyom? Csak nem hiszed, hogy egy hisztérika méri ki a sorsunkat?
KIRÁLYNÉ	Drága kicsi lányom, ez lett hát a sorsod. Hosszú évek óta vártunk, most itt vagy nekünk végre, és mivé lesz életed? Tizenöt éves korodban egy átok miatt meg kell halnod.
KIRÁLY	(a tündérekhez) Tündérek, mit álltok, mire vártok? Csináljatok már valamit, nem lehet, hogy egy sértett fruska átka legyen romlásunkra! Övé lenne a legerősebb varázslat? Ezért jártátok ki a tündériskolákat? Hol hagytátok az eszetek? Varázspálcára fel, gyerekek! Hol a tizenkettedik tündér? Mérget bugyborékol föl a kondér! Te még nem mondtál kívánságot. Ajándékod minek szánod? Kérlek, oldd fel ezt az átkot!
Előlép a tizenkettedik tündér. Varázspálcájával megérinti a bölcső szélét.
Tizenkettedik tündér:
Én az átkot át nem válthatom.
Mégse töltsön el a fájdalom
benneteket, van annyi erőm,
hogy halálból visszahozzam őt.
Rokka fogja megszúrni kezét,
ám nem veszi el az életét:
aludni fog csak, száz évig bár,
s leteltével ismét visszaszáll
tornyotokra az öröm-madár,
s reggelenként jó reggel-t kiált.
KIRÁLYNÉ	Köszönöm neked, drága tündér, hogy megmentetted a gyermekünket...
KIRÁLY	Azért a száz év kicsit sok, nem gondolod? Nem tetszik így ez a dolog. Mit csinálunk száz évig? Az ember addigra megvénül... s tán meg is hal végül, sőt mit több, biztosan.
TIZENKETTEDIK TÜNDÉR	Véle fogtok ti is aludni, álmatlan, hosszú nagy álmot - észre sem veszitek majd, míg alszotok, elrejt benneteket ölében az idő.
KIRÁLY	Hát jó. Rendben van. Végre kialszom magam. Ó, hatalmas agyam, mi nem ötlik beléd. Félre a tréfával, figyelj rám, vén cseléd, Kamarás! Legjobb, ha elébe megyünk az eseményeknek!
KAMARÁS	Szolgálatodra, felség!
KIRÁLY	Hirdettessék ki minden tartományban...
Amíg a szín változik, a kisbíró kihirdeti, amit a király a kamarásnak mond.
KISBÍRÓ	Kihirdettetik Rózsa király birodalmának minden tartományában, hogy az összes rokkák összeszedessenek, szedésük után nyomban elégettessenek. Akinél rokkát talál a király ellenőre fertály óra után, maga is összeszedessék és rokkájával egyetemben rendesen elégettessék.
Szomszéd fiú:
Hol a rokka, itt a rokka,
elrejtem én a sarokba.
Piroska:
Megtaláltam a rokkádat,
Fölégetem a házadat.
Nagypapa:
A király poroszlói
bejárták az ország
minden kis zegzugát,
és égtek a rokkák...
Nagymama:
... és égtek a rokkák;
álló hétig világos volt
a lángjuktól az ország,
míg mind elégett sorban.
Nagypapa:
Meglelte nyugalmát
a király, s királyné,
nevelték féltő gonddal
kis Csipkerózsikát.
Nagymama:
Az idő gyorsan szállt,
tizenöttel több már,
születése napját
készül megünnepelni
Szomszéd fiú:
szép Csipkerózsikának
a boldog királyi pár.
Piroska:
Ajándékuk hozzák
sorban az alattvalók,
temérdek holmi nem fér
a királyi portán el.
Szomszéd fiú:
Ihol jó Csipkerózsa,
oly szép az istenadta...
Elnézem őt: hiszen
oly szép, mint épp te vagy!
Piroska:
Ne játssz velem, gyerek,
a szívben egy tükör van,
ha abba belé tekintsz,
meglátod az arcodat.
Nagymama:
Elég az évődésből
Nagypapa, mesénk haladjon,
király s királyné most
ajándékát átadja.
KIRÁLY	A sok baba, ékszer, labda és nyúlszőr mellé mit adhatnánk néked, Csipkerózsika, tizenöt éves nagylányunk... hogy teljesüljön a vágyunk, a legszebbnek s -boldogabbnak lássunk!
KIRÁLYNÉ	Megkapod tőlünk életed első báli ruháját...
CSIPKERÓZSIKA	De szép... de szép, apus, anyus, milyen jó tizenöt évesnek lenni. Felpróbálhatom az új ruhámat?
KIRÁLYNÉ	Csak vedd fel, hadd lássuk, hogyan fest a bálba induló Csipkerózsika!
Csipkerózsika átöltözik. Körülötte sürgölődnek-forgolódnak a szobalányok, énekelnek.
Szobalányok:
1.
Itt a fésű hajadnak,
a színarany pataknak.
2.
Itt a csipke melledre,
szemérmesen elfedje.
3.
Itt a selyem harisnya,
lábad ívét mutassa.
4.
Itt a gyolcsing válladra,
termetedet mintázza.
5.
Báli ruha, penderül,
benne szinte fölrepülsz.
6.
Itt a páros topánka,
ne táncoljon magába.
7.
Fejedre a korona
felkerül, és kész csoda -
Mind:
A kislányból nagylány lett,
első báljára most megy,
ring a csípő, úszik a váll,
aki nála szebbet talál
hazudik!
... vagy vak...!
A kicsi lányból serdülő lányt varázsol a ruha, formálódó mellekkel, nőies alakkal. A lány a tükör elé áll, illegeti magát benne.
CSIPKERÓZSIKA	Ó, hisz ez nem is én vagyok... ez egy nagylány, királyi termet...
KIRÁLY	Bizony, e szép uborka a mi kertünkben termett... öröm rád nézni, drága gyermek... mint a makk, egészséges, rendes...
KIRÁLYNÉ	Most magadra hagyunk, élvezd az ajándékaidat. Apáddal...
KIRÁLY	... elsétálunk arra a helyre, ahol tizenhat évvel ezelőtt, este...
KIRÁLYNÉ	... egy ronda békától ijedtem meg...
KIRÁLY	... ki érkezésed hírét hozta... nem is volt az olyan ronda... csak el ne kószálj addig...
KIRÁLYNÉ	... idegenekkel szóba se állj...
KIRÁLY	... a palotából ki se lépj...
KIRÁLYNÉ	... az őrszemekkel se beszélgess...
CSIPKERÓZSIKA	Levegőt azért tán még vehetek...
KIRÁLY	Azt vehetsz, s nem keveset... de nem szeretem, ha a lányok hevesek...
KIRÁLYNÉ	Eredj már, a mi Csipkerózsikánk nem olyan...
KIRÁLY	Minden lány olyan, mint a megbolondult folyam, amikor szerelmes... na tessék, a kukta-gyerek szüntelen les rá a szemeivel.
KIRÁLYNÉ	Ugyan, mással mivel?
CSIPKERÓZSIKA	De atyám, mi az a szerelem?
KIRÁLY	Ja, hogy nem tudod! Akkor nem is teszed... még. Tehát nem kell aggódnom érted. Te ezt nem érted.
CSIPKERÓZSIKA	Nem. Csak menjetek. Én sorra veszem mindegyik ajándékot, és megírom az összes köszönőlevelet.
KIRÁLY	Imádom ezt a gyereket...
KIRÁLYNÉ	Én pedig sétálni imádok... teveled...
KIRÁLY	Húzódjunk hát messzebb... a tó ilyenkor a legszebb.
Nagypapa:
A pár elandalgott,
csak Csipkerózsika
maradt a nagy teremben...
Nagymama:
... egyszerre furcsa hangok
ütik meg a fülét...
Nagypapa:
Ott fenn a nagy toronyban,
hol illatos a szél,
egy régi-régi rokka
a táncát vígan járja...
CSIPKERÓZSIKA	Mi az a rokka? Mi ez a hang? Sose hallottam, mégis olyan ismerős.
Nagymama:
Zenél rajt minden szál,
ha rezgeti víg szél,
ott fent a tündér várja
a látogatóját.
CSIPKERÓZSIKA	Felmegyek, megnézem, mi lehet ott.
Nagypapa:
Csak erre, erre bátran,
e sok pókháló itt
ó meg ne riasszon
téged, nem járt itt senki
Nagymama
mióta megszülettél.
Jöjj, lépj a toronyba be,
a lépcsőn indulj bátran,
csak erre, most fordulj
Nagypapa:
el jobbra, tovább csak föl,
míg el nem érsz egy ajtót,
mely nyitva várja már
a látogatóját...
Piroska:
Én úgy féltem a lányt,
tudom, mi lesz a sorsa...
Szomszéd fiú:
Talán ha szólnánk, hogy
az ajtón ne lépjen...
Nagymama:
Beee, kis bárányom, te,
hiszen csak egy mesét
mondunk el néktek itt,
s ha most belé kotorsz
Nagypapa:
a történetbe, hát
elvétjük majd fonalunk.
Csak minden úgy történjék,
ahogy a könyvben írva
Nagymama:
volt. Most belép az ajtón,
s bent lát csodát,
egy vén szipirtyó rokkán
tekerget sok fonalat.
CSIPKERÓZSIKA	Jó napot, öreganyám. Milyen szép itt nálad...
SÉRTETT TÜNDÉR	Már vártalak, szép kis énekes madaram. Hallom, ma töltötted a tizenötödik születésnapodat.
CSIPKERÓZSIKA	Úgy biz ám! És kaptam temérdek ajándékot, megszámolni sem tudom...
Az öregasszony a rokkára mutat.
SÉRTETT TÜNDÉR	Hát ilyen szépet láttál-e éltedben?
CSIPKERÓZSIKA	Nem én. Megpróbálhatom?
SÉRTETT TÜNDÉR	Világért sem... Azt nem szabad... Ilyen játékokat tilt a királyi parancs...
CSIPKERÓZSIKA	Királyi parancs? Hiszen a király az én apám... nekem megengedi...
SÉRTETT TÜNDÉR	S ebben teljesen biztos vagy?
SÉRTETT TÜNDÉR	Hogy biztos vagyok-e? Biztosabb semmiben se. Engedd kérlek, hadd játsszam ezzel a szép masinával.
SÉRTETT TÜNDÉR	Hát ha megengedi, csak játssz, csak játssz, kis dalos madaram...
Csipkerózsika játszani kezd a rokkával.
Szomszéd fiú:
Ne játssz, vigyázz, a kezed
megszúrja a rokka...
Leány:
Menekülj innen, mert még
elér a tündér-átok...
Sértett tündér:
Elhallgass menten, mert még
a szádra forrasztom
a szót. Az átoknak
most lőn foganatja, nézd,
megszúrta kezét, ó!
Csipkerózsika felsikolt, az ujját a szájához szorítja.
CSIPKERÓZSIKA	Megszúrt... ez fájt... (hatalmasat ásít) És milyen álmos lettem...
SÉRTETT TÜNDÉR	Nem álom ez, gyermekem, hanem a halál. Apád vétkét bosszulom meg rajtad. Ő nem hívott meg születésnapi bálra. Most majd gondolhat folyton a halálra. Az átok beteljesült, itt nincs már semmi dolgom. A varjú elrepül.
Varjúvá változik, kárörvendő röhögéssel kirepül az ablakon. Alig tűnik el, megjelenik a tizenkettedik tündér. Nézi az alvó Csipkerózsikát, az ágyra fekteti, betakarja, megcsókolja.
Tizenkettedik tündér:
Aludj, csak aludj, drága gyermek,
száz éves álom vár reád most,
én őrködöm fölötted addig,
míg egy napon majd fel nem ébredsz...
Ő is kirepül a toronyszoba ablakán, de mint fehér madár.
Nagypapa:
Elaludt a lány, s vele
aludt el az udvar is.
Nagymama:
A szakács éppen
a kuktát készül képen
törülni, de megállt keze,
és úgy aludt el ott.
Nagypapa:
A macska készült, hogy
bekapja a kisegért,
meglepte őket is
az álom fürge szárnya.
Szomszéd fiú:
A trónterem előtt
egy szép kutyus hevert,
a csontra ráharapni
készült, s alszik most.
Piroska:
Az ajtófélnek dőlt,
úgy érte el az álom.
csak álmodj szépeket, jó
hűséges kamarásom.
Nagymama:
A király s királyné
a trónusán aludt el,
s köröttük udvaronc-
seregre rontott álom.
Nagypapa:
Aludt az udvar és
aludt az egész kastély,
s a csipkerózsa mindent
benőtt, falakat, termet.
Szomszéd fiú:
Olyan szomorú lettem,
hiába volt hát minden...
Piroska:
Ugye, eljön egy király,
a lányon hogy segítsen.
Ugye, elmesélitek
az ébredés hogy történt?
Nagymama:
Most tartsunk egy kevés,
pihentető ozsonnát,
s ha ettünk, s ittunk, majd
mesénk is jobban gördül.

2. felvonás
Szomszéd fiú:
Meséljetek tovább,
nagyon eljárt az óra,
keresni fog anyám,
kopog majd a falon.
Piroska:
Maradj, már nincs sok hát-
ra, jönnie kell a
királyfinak, s a rút
varázslat megtörik.
Szomszéd fiú:
Tudom, Piroska, hogy
szeretnéd, hogy maradjak.
Én is szeretnék még
sokat melletted ülni.
Nagymama:
Hol hagytuk abba, várj,
Alszik már? Vagy csak készül?
S a szép kastélyt a rózsa
talán befedte már?
Nagypapa:
Az idő telt és múlt,
és lassan elfeledték
az emberek, mi történt,
a kastélyt rózsa fedte.
Nagymama:
Na jó, ugorjunk ismét,
lelassultál, te apjuk,
hozzád képest egy rossz csiga
a gyorsvonat.
Nagypapa:
Jól van, teljék az idő,
közeledjünk a száz
év feléhez, akkor
lássuk csak, hogy mi történt.
Nagymama:
A rózsával benőtt
kastély közelében
üldögélt egy asszony,
ő volt, olyan nagyon nem
Nagypapa:
idős, mi több, csodás
arcú, de ismerős!
Piroska:
Emlékszem rá, a tündér,
nem más az illető.
Szomszéd fiú:
Tovább gonoszkodik tán,
ezt fel nem foghatom.
Nagypapa:
Na, lássunk hozzá ismét,
elönt az unalom.
Nagymama:
Egyszer csak arra téved,
a rózsás vár felé,
egy rózsás arcú ifjú,
ha jól látom, vándor.
A tizenharmadik tündér öregasszony alakjában jelenik meg előtte.
SÉRTETT TÜNDÉR	Mi szél hozott erre, legény, hol a varjú se száll, csak az ágon ül, ott káricál.
VÁNDOR	Vándorolok, öreganyám, Balga a nevem, s a boldogságom keresem.
SÉRTETT TÜNDÉR	Ezt már szeretem hallani. Hiszen hát jó helyen jársz, ha most szavamra állsz. Csak akkor maradj, ha érdekel egy kis arany... vagy, mondjuk, sok.
VÁNDOR	Miket beszélsz? Mindjárt elájulok. Bizony elkélne nékem... a sok arany.
SÉRTETT TÜNDÉR	Derék erény a kapzsiság. Látod az a várat ott? Nem látod, a szádat hiába tátod? A rózsa mind benőtte. Ha átjutsz a rózsafalon, bent virágos ravatalon csodaszép lányt találsz. Szebb csillag sincs az égen... ki alszik régen. Ébreszd fel, elhagyja testét az álom-nyavalya, s tiéd a királyság minden aranya.
VÁNDOR	S valóban olyan szép az a lány?
SÉRTETT TÜNDÉR	Az ő szépsége elhomályosít minden mást... (magában) Hogy utálom ezt a képmutatást, amikor nem a magam ragyogó mását mutatom, s szebbnek azt a nyavalyás kis férget hazudom...
VÁNDOR	Megyek, kétszer se kell mondanod, ha kell, a fogam ott hagyom.
A jó tündér pillangó képében próbálja visszatartani a fiút.
PILLANGÓ	Ne menj legény, halálba mész! Hiába vágysz az aranyra... oda soha nem érsz.
VÁNDOR	Hallga csak, hallga, mit seppeg itt e szivárványos jószág?
PILLANGÓ	Hallgass rám, a szívem csupa jóság...
SÉRTETT TÜNDÉR	Te beszélsz, te kórság? Csak nem ijedtél rá, vándor, e kis vartyogásra? Miért nem rám figyelsz, mért hallgatnál másra?
VÁNDOR	Eh, nekem ez hiába énekel, engem csak az arany érdekel.
PILLANGÓ	Aztán meg ne bánd!
SÉRTETT TÜNDÉR	Elhallgass, te! Balga, ne nézz hátra, így indul el minden útra a bátra, eredj!
Rárontana a pillangóra, de az tovalebben.
VÁNDOR	Bolond beszéd, még hogy halálba! Megyek, megcsinálom a szerencsém...
SÉRTETT TÜNDÉR	Eredj csak, eredj, bátor vándor, hamarosan arany kanállal ér a cibereleves a szádhoz. De hozz ám valamit nekem is!
VÁNDOR	Kapsz is, marad is, de ha nem lesz elég, a hátadon járatom meg a botomat, ostoba vénség.
SÉRTETT TÜNDÉR	Több szerénység többre vinne... Csak menj szépen, lesz arany, eredj, várnak a rózsák... Lesz arany, de te ott maradsz, kapzsi vándor, örökre, gondoltad volna meg inkább százszor, mikor hallgatsz rám. (Leveszi az öregasszonymaszkot, előveszi a tükrét, belenéz.) Látom, nő a szépségem, nem úszod meg épségben, bolond!
A legény nekivág a rózsákkal benőtt falnak. A rózsák rátekerednek, fojtogatják, rángatják, végül nem bírja tovább: befonják a rózsák, elmerül sötét rengetegükben.
Piroska:
Szegény fiú, hiába
áldozta életét fel...
Szomszéd fiú:
Lám, ennyi csak a pénz
utáni kerge vágyás.
Nagypapa:
Harminchárom év telik
el újra, sok-sok bátor
Piroska:
legény utolsó útja
e várhoz vezetett.
Szomszéd fiú:
Bódító rózsa-tenger
húzta magába őket,
eltűntek nyomtalan,
áldozva ifjúságuk.
Nagypapa:
Figyeljetek, mert itt jő
egy másik árva vándor!
Nagymama:
Lássuk, ő mennyit ér,
megáll-e majd a próbán.
Egy katona érkezik a kastély elé. A tündér királykisasszony-álöltözetben szólítja meg.
SÉRTETT TÜNDÉR	Miért jársz erre, jó katona, hol a madár se jár... gyalog, legfeljebb száll...
KATONA	Magányos katona vagyok, szépséges asszonyom, hallgassa hát vallomásomat, keresem a boldogságomat. A fronton megálltam a helyem, nem estem el, így most esedezem kegyéért, s szíve csücske hegyéért. Vitéz László a nevem, az ördögön is győzedelmeskedem.
SÉRTETT TÜNDÉR	Jó vitéz, meg László, ha keresnéd, itt áll előtted szerencséd.
KATONA	Nem hiszek a szememnek... a fülemnek... ilyen szép hölgy, s engem választ... eh, kedves... fényezhetem a puskámat!
SÉRTETT TÜNDÉR	Egy kis probléma azért akad. Látod ezt a kastélyt, itt előttünk?
KATONA	A fronton ilyenekre lőttünk... Látom. Hamarosan nem lesz, csak várrom.
SÉRTETT TÜNDÉR	Látod, hisz van szemed. És a kezed sem remeg. Nos, ott rejtőzik az én hozományom. De előbb győznöd kell az ármányon. Sok arany, s még több akad. Indulj el érte, ha a rózsákon keresztül vágtad magad, lesz aranyad, s tiéd vagyok. Látom, ettől a szemed ragyog.
KATONA	Mi rontás üli a várat? Lőjek előbb, vagy még várjak?
SÉRTETT TÜNDÉR	Tudja a bánat. Talán egy gonosz boszorkány jelent meg régen az égen, vagy a kastély tornyán, s helyet megbabonázta. Azt rebesgetik, ott alszik bent apácskám, az ország királya... száz és száz alattvaló, ahogy ilyenkor tenniük való... alszik a királyi pár... Mindenki megmentőjére vár.
KATONA	Repülök, szép hölgy, szívemben aranyvirág... az ám, itt még nincs feltalálva a repülő?
SÉRTETT TÜNDÉR	Nincs. Ne ronts el mindent. Menj már!
A jó tündér szitakötő képében érinti a vállát.
SZITAKÖTŐ	Ne menj katona, a halálba mész, ha belőled elvész most az ész. Hiába vágysz az aranyra...
KATONA	Mit hallok? Azt nem mondtad, hogy veszélyes a küldetés? Nekem már olasz front, Isonzó, s miegymás, éppen elég volt, s hogy egyik fronton se voltam még holt, épp csak szerencse. Valami azt súgja nekem, inkább szerelj le!
SÉRTETT TÜNDÉR	Eh, mit hallgatsz egy dőre, nyomorult szitakötőre! Tűnj el egy időre, hess, te beste propelleres féreg! Ne várd, hogy a nyomodba érjek! Katona, derék fapofa! Csak nem vetted komolyan, ami a szájából kizuhan? Ha az aranyban nem hiszel, hát higgy abban, apámtól megkapod a fele királyságát, mellé teljes lustaságát, ha a kastélyt a rózsáktól megszabadítod.
KATONA	Az ám, miféle rózsák?
SZITAKÖTŐ	Halálos rózsák ezek, befonják indáikkal kezed, megtörik büszke termeted, a csatát ellenük soha nem nyerheted meg.
KATONA	Hallod, hogy mit beszél? Jelentenek a rózsák komoly veszélyt? Legalább egy lángszóróm lenne... a tűz mindent megenne...
SÉRTETT TÜNDÉR	Mit neked egy zordon kerékkötő, fakó szitakötő? Ha akarom, lecsapom. Hess! A rózsák mifélék? Snassz. Semmifélék. Te mással törődj, vágj utat a rózsarengetegen, majd azon az úton fogsz visszatérni, délcegen, királyként hozzám, kedvesem...
KATONA	Szavaidban nem kételkedem. Megyek, máris indulok.
SÉRTETT TÜNDÉR	Eredj csak! Néha sokat ér a kételkedés. El fogsz pusztulni te is, mint előtted annyi szép vitéz... A rózsaerdő áldozatokat követel... itt kevés a harctéri kebel... (Kibontakozik a királylány-jelmezből, előveszi a tükrét, belenéz.) Egyre csak nő szépségem, nem úszod meg épségben, te sem, ostoba. Ámbár, a világ változik, s nekem modernizálni kell a módszerem.
A katona elindul. A rózsák közé érve előrántja a puskáját, de hiába lövöldözik. A rózsák térdre kényszerítik, befonják, majd elmerül az ágak-virágok dzsungelében. Még néhány durranás, azután elcsendesedik minden.
Szomszéd fiú:
Én ezt a mesét nem
fogom szeretni, hogy ha
a lányt nem menti meg
királyfi, vagy akárki...
Piroska:
Ne félj, a meséknek
a vége mindig szép.
Légy hát türelemmel,
s jutalmad megkapod.
Nagypapa:
Királyfi épp nincs kéznél,
jön egy fiú, de oly más
miként királyfit képzelsz.
Nagymama:
Szájában a tej aludt,
naivság szemében,
szívében vad szerelem,
bár azt se tudja, ki az
Nagypapa:
akit szeret. Kísérjük
el őt is útján, rózsák
közé, talán szerencse
vezérli a szegényt.
Egy fiú érkezik a vadrózsával befutott palotához. A boszorka vén király képében jelenik meg előtte.
SÉRTETT TÜNDÉR	De jó, hogy jössz, szép fiam. Igen nagyon fáj a fejem. Segíts már egy vén királyon. Az ott a palotám tornya. Száz éve már, valami agyament boszorkány varázslattal megrontotta, vadrózsákkal befonatta. Bent rád annyi arany vár, súlyát megmérni sem tudnád, felét neked adhatnám, ha bemennél érte.
FIÚ	Ah, lágyan kél az esti szél, sem utódja, sem boldog őse, én nem leszek a maga szürke hegedőse.
SÉRTETT TÜNDÉR	Hékás, te meg miket beszélsz? Nem látod, hogy egy király áll előtted?
FIÚ	Királyok ma már nincsenek, legfeljebb a meséből intenek ki.
SÉRTETT TÜNDÉR	Az egyre megy. Csak menj be szépen a rózsák közé. Eredj!
FIÚ	A rózsákat szeretem. Verseket is szoktam írni róluk. Meg dalszövegeket. Aztán gitáron kísérem... magam.
SÉRTETT TÜNDÉR	Úgy vélem, te egy kobold vagy, boldogtalan.
FIÚ	Kobold, aki az eszeden dobolt. Tudok gitáron néhány Beatles-nótát...
SÉRTETT TÜNDÉR	No, nézd, ezt a fölfújt fókát! Nem kell az arany?
FIÚ	Éppenséggel nem. Ma már nem divat az arany, mindenki a bőrért van oda, én is bőrt használok, abból csinálok nyakláncot, meg karkötőt...
SÉRTETT TÜNDÉR	Nem értem ezt a hőzöngőt.
A jó tündér méhecske alakjában közelít hozzá.
MÉHECSKE		Ne menj királyfi, a halálba mész. Hiába vágysz az aranyra... felállítva már a csapda, csak rád vár.
FIÚ	Köszönöm, beszélő méhecske, amúgy se mentem volna be. Nincs szükségem aranyra, más kín települ szívemre.
SÉRTETT TÜNDÉR	Segíthetünk azon is. Ha legyőzöd a rózsákat, tiéd birodalmam kormányzása, valamint a kezem mása, roppanása, roppant uralkodó leszel.
MÉHECSKE		Ne menj, királyfi, hiába kínál hatalmat, a rózsák véredet veszik, felfalnak.
SÉRTETT TÜNDÉR	Hess, te beste zümmögő, eljön, várj csak, az idő, mikor végzek veled is - lesz még mézedből ecet is...
Feléje csap, de a méhecske ellebben a csapás elől.
FIÚ	Hiába kergeted el a méhecskét, ígérhetsz fűt, fát, kecskét, nem vonz birodalmad. Atyám vezérigazgató, rajta keresztül minden elérhető, életformája mégse vonz. El is költöztem tőle, nem érdekel a tőkéje. Más a gond. Szerelmes vagyok, nagyon.
SÉRTETT TÜNDÉR	Nos, segíthetünk azon. Ezt most be fogja venni... Halld hát, az igazságot, ha van füled, ne feledd. Száz éve épp, vagy majdnem, e várban élt egy nagy király. Született egy lánya, Csipkerózsika. Olyan szép volt ez a lány, párjára sose lelsz. Ám még nem lépett a tizenhatodik évébe, gonosz varázslat törte félbe az életét.
FIÚ	Régi mese, Grimm írta, átlátok rajtad, öreg brahista. Csodák nincsenek, csak a mesékben, de én nem hiszek a mesékben régen.
SÉRTETT TÜNDÉR	Nem hiszel? Száz éve alussza álmát fent a toronyban - akarod látását? Nézd!
Fény gyullad a padlásszobában, a fiú megpillantja az ágyon fekvő, alvó Csipkerózsikát.
FIÚ	Ő az, itt van tehát, akit kerestem, a lány, kinek szerelméért vágyódott szívem és a testem. Akiért annyit daloltam... akinek eddig a foglya voltam.
SÉRTETT TÜNDÉR	Nos, vannak-e csodák?
FIÚ	Igazad volt, megbocsáss, indulok érte.
MÉHECSKE	Az út a rózsák rengetegén át vezet. Megfojtják életed...
FIÚ	Inkább legyen úgy, mintsem éljek tovább a szerelme nélkül. A tanácsodat köszönöm, de indulnom kell. Isten veled is, vén király.
SÉRTETT TÜNDÉR	Igazán remek. Csak menj, rózsák közt találod halálod, suhanc! (Lehántja magáról a öregembermaszkot, előveszi a tükrét, belenéz.) Most vagyok a legszebb, mit a sorsom megszab, megteszem, pusztítom a vándorokat, végül aztán egy sem akad, ki próbálkozni merne.
A fiú elindul a rózsák közé. A rózsák fölhorgadnak, várják új áldozatuk. A királyfi azonban olyan ügyesen hajladozik, ugrál, gitárjával csapkod, szúr és vág, a rózsák nem tudnak kárt tenni benne.
FIÚ	Rózsák, ti szépek vagytok, kedvesek, életemnek kegyelmezzetek!
RÓZSÁK	Kegyelmeznénk, nem lehet. Sorsunkról a tündér dönt, ha akarja, vért is ont, de tetszel minekünk. Ha zenélnél talán, kicsit, lazán...
A fiú elővesz egy furulyát, furulyálgatni kezd. A rózsák ahelyett, hogy megfojtanák, köréje hajolnak, simogatják.
SÉRTETT TÜNDÉR	Mit látok? Ez szememnek túl merész. Legyőzi rózsáim egy nyamvadt kis zenész? Mit akarsz? Ha harc, legyen harc! Varázslok mást! Rózsáim, ti megszelídült gonosz szellemek, változzatok át karddá, s a vakmerő legényt hasítsátok ezer darabra!
A rózsák átváltoznak hatalmas kardokká. Új harc kezdődnék, de a fiú szerelmes dalba kezd a gitárján, sorra a földre hullanak alá a kardok. A boszorkány dühe tovább fokozódik.
SÉRTETT TÜNDÉR	Ostoba szellemek, elbánt veletek a királyfi. Magam megyek s pusztítom el.
Felrepül, varjú képében megül a toronyszoba tetején. A közeledő fiúra hatalmas kőzáport zúdít. A királyfit a rózsává visszaváltozott kardok megvédik a kövek rohamától, és sértetlenül ér a toronyszoba elé, ahol szembe találja magát a boszorkánnyal.
SÉRTETT TÜNDÉR	A rózsáimat mind megrontottad. A kardjaimat elhullattad. Köveimet hárítottad. Valamennyi a fiam volt, lányom volt, valamennyi gonosz szellem volt, s ellenem fordítottad őket a zenéddel. Most magam jöttem, hogy elintézzelek. A lányhoz nem juthatsz be, zenélős gyerek.
FIÚ	Honnan ismersz engem, szépséges asszonyom?
SÉRTETT TÜNDÉR	Hát nem sejted? Én voltam a vén királyi pára, ki elküldött a halálba, csakhogy megmenekültél. De előlem nem menekülhetsz most!
Kergetni kezdi. A fiú, amikor a tündér már-már elérné, egy-egy dallamba kezd, amitől meg kell állnia a tündérnek. De csak egy pillanatra. A tündér első mozdulatára elnémul a gitár, olyankor folytatódik a kergetőzés. Végül a felhevült tündér eléri a fiút, akinek kiesik kezéből a gitár. A tündér ellöki, már emeli a kezében lóbált kardot, hogy végezzen vele, amikor megszólal a palota tornyában a harang. Fejük felett megjelenik a jó tündér.
JÓ TÜNDÉR		Ne bántsd a királyfit, gonosszá lett, sértődött testvérem, letelt a száz év. Ébred bent szerelme, Csipkerózsika, hatalmad a harangszóval megtört.
SÉRTETT TÜNDÉR	Letelt a száz év... micsoda szégyen... már nem csak én leszek ébren... mehetek vissza borsót hüvelyezni közétek, cserfes konyhalányok... micsoda átok...
(A sértett tündér megsemmisülten elszédeleg. A fiú belép a toronyszobába, ahol Csipkerózsika alszik. Nézi, s akkora szerelmet érez, nem tud ellenállni a csábításnak, megcsókolja. A lány kinyitja szemét.)
CSIPKERÓZSIKA	Hol vagyok? Mi történt? S a kedves öreg néne a furcsa szerszámával? (Meglátja a királyfit.) S te ki vagy, mondd, hogy kerülsz ide?
FIÚ	Mindent elmesélek, csak most menjünk izibe, innen hamar!
CSIPKERÓZSIKA	Hová menjünk? Hozzád?
FIÚ	Hát, van egy kis padlásszobám...
CSIPKERÓZSIKA	Oh... és van... birodalmad?
FIÚ	Most már az is van.
CSIPKERÓZSIKA	S mi a birodalmad neve?
FIÚ	Boldogság.
CSIPKERÓZSIKA	Még nem hallottam hírét, de jól hangzik. Tudod mit? Mehetünk!
Kézen fogva elindulnak lefelé a lépcsőn. Ismét élőképekké válnak az álom miatt állóképpé képtelenedett élőképek. A király és királyné felébred, boldogan ölelkeznek össze. A macska tovább kergeti az egeret, a kutya megharapja a csontot, a szakács pedig lezavarja az irgalmatlan nagy fülest a kuktának. Folytatódik a születésnapi mulatság, mintha mi sem történt volna - egy fiúval és egy lánnyal több vagy kevesebb, ugyan kinek is tűnne fel ebben a zűrzavarban.
Piroska:
Az ilyen meséket
szeretem, ahol a
hősök meglelik
a boldogságukat.
Szomszéd fiú:
Izgultam én is értük,
a gonoszság nem talál
teret magának, végül
mindenki boldog már.
Nagymama:
Keresd a boldogságot
ahol van, ott, ne máshol,
az óvó szók legyenek
jelzések utadon.
Nagypapa:
A játék véget ért,
vár minket már a munka.
Hogy itt voltál, ne feledd,
emlékül egy mosolyt küldj
majd
Mind:
felénk, s mi tudni fogjuk
szeretsz-e minket úgy,
ahogy kívántunk néked
megadni e sok örömet!

-&-