| - 6 - |
| V. A kapitalizmus, azaz a tőke korlátlan uralmának elemzése és kritikája. Az első gondolatom az volt, hogy a témát a kapitalizmus műszaki-gazdasági eredményeinek tömör elemzésével kezdem és azt követően világítok rá az ellenpólusra, arra a rettenetes nyomorra, elnyomásra, ami a kapitalizmus alapelveiből és gyakorlatából eredően mára a Föld lakosságának többségét sújtja. A szegénység-adatok felületes elemzése is elég volt azonban ahhoz, hogy a tárgyalás sorrendjét megfordítsam és a negatív pólusra tereljem a figyelmet. Fokozta a kérdés kifejtésére irányuló erőfeszítésem, hogy a tatai golfpálya 19. lyukánál (kocsma) vita közben a magát a világ lakossága 0,5%-át kitevő (mondta) pénztermelő és azt 'visszaforgató' elit tagjának tudó vitapartner - érvei fogytán - lekomcsizott. Ám legyen! Aki belelapoz az írásaimba, annak tisztán kell látnia, hogy a kommunista 'bélyeget' magamra veszem, ha az emberiség bajait kutató és azokon javítani szándékozó emberként kapom és elutasítom, ha a kommunista diktatúrák gazember vezetőivel próbálnak egy csokorba kötni. E rövid bevezetés után lássuk a kapitalizmust, elsőnek a szegénységet, amitől terhes és amit óhatatlanul kitermel, szül! Íme a kapitalizmus szegénység-diadala: Mi a szegénység? Számtalan megközelítési módja létezik és születhet, hiszen a vizsgált terület, társadalom fejlettségi szintjétől kezdve a vizsgáltak tolerancia-szintjéig végtelen azon tényezők köre, amelyek befolyásolhatják az értékelést. Vegyük az egyszerű - elég általánosan elfogadott - csoportosítást, amely három rátekintés szerint végzi a vizsgálatokat: (1) a vizsgáltak jövedelme szerint, (2) a rendelkezésükre álló, helyesebben az általuk fogyasztható javak mennyisége (és minősége) szerint és (3) a vizsgáltak saját megítélése szerint. Ha nem akarunk hetekig foglalkozni a témakörrel, korlátoznunk kell az adatokat a nemzetközi elemzések során talán legáltalánosabban használt definíciók alapján születőkre. A definíciók: (1) abszolút vagy extrém szegénységben élőknek tekintik azokat, akik napi 1$/fő jövedelemnél kevesebbel rendelkeznek (iszonyat, nem?), (2) az elviselhető, de fejlődésképtelenséget okozó, ezért ugyancsak gyorsan felszámolandó szegénységben senyvedőknek azokat tekintik, akik napi 2$/fő jövedelemnél kevesebből élnek. És mi az éhínség? Én átéltem 1945-46-ban, a II. világháborúból 5 bőrönddel kikeveredő nyolctagú család tagjaként. 'Európai, puhább' éhezés volt, mint amit a fejletlen országok legszegényebb nyomorgányai élnek át, mégis nyomot hagyott bennem egész életemre. Lássunk egy szakértői definíciót az Action Against Hunger -ből: "Az éhínség az esetek többségében a populáció élelmiszer-elosztása valamilyen széthullásának eredményeként jön létre - legyen az ok az általános szegénység, háború vagy az élelmiszer politikai fegyverként alkalmazott tudatos megtagadása a populációtól. A krónikus alultápláltság többnyire a társadalom vagyonának és erőforrásainak szétosztási problémáiból ered. Míg a krónikusan alultáplált gyerekek nem nőnek fel a lehetséges teljes potenciáljukig, az akut alultápláltság végső pontja az éhezés: az éhezés, amely felborítja az anyagcserét, ami halálhoz vezet." A definíciók egyébként nem fejezik ki a szenvedés leglényegesebb vonásait. Joseph Wresinski szerint a nagyon szegények ismétlik, hangsúlyozzák, hogy a legnagyobb szerencsétlenség nem az éhezés vagy hogy nem tudnak olvasni, még az se, hogy nincs munkájuk. A legnagyobb szerencsétlenség a tudat, hogy semmibe veszik őket, még a szenvedéseiket is ignorálják, lenézik őket, a teljes létük alatt olyanok, mintha már meg is haltak volna! És következzék a hihetetlennek tűnő, ma általánosan elfogadott két adat: az első kategóriához (napi 1,- USD) több mint egymilliárd ember tartozik, a másodikhoz (napi 2,- USD) 3 md, azaz az emberiség közel fele! Földrajzi térségek szerint vizsgálva a pusztító szegénységben élőket, döntő többségüket Afrika és Dél-, valamint Kelet-Ázsia adja. Míg azonban másfél-két évtizede az utóbbi kettő 'vezetett', mára Afrika foglalta el a vezető pozíciót, Ázsiában ugyanis a kommunista Kínában gyorsan (200 millióról 70 millióra), Indiában kisebb mértékben tudták csökkenteni a számukat, Afrikában viszont rohamosan nő az abszolút nyomorban élők száma és 'minőségében' is romlik a helyzet, az AIDS és más súlyos betegségek, pusztító aszályok, reménytelen helyzeteket teremtő háborúk 'tarkítják' a képet. A volt szocialista tábor országai (Kelet-Európa és Közép-Ázsia) elhanyagolhatóan 'járulnak hozzá' a problémához, mégis figyelemreméltó, hogy a szocializmusban alig létező abszolút nyomor a neokapitalista évek alatt megsokszorozódott. Ismétlés? Csak hangsúlyozni kívánom: A napi 1$/fő jövedelem alatt élők száma azt jelenti, hogy ennek a sárgolyónak minden hatodik lakója elviselhetetlen nyomorban él. Ez a fajta extrém szegénység megfosztja az embereket fundamentális emberi jogaiktól, 'segíti' a HIV/AIDS terjedését, alapvetően járul hozzá a politikai instabilitáshoz és a környezetszennyezéshez. Lássunk tovább néhány elrettentő adatot: Naponta 24 000 ember hal éhen vagy a tartós éhezés valamilyen következménye miatt. Háromnegyedük ötévesnél fiatalabb gyerek. A legszegényebb 48 nemzet (a világ országainak egynegyede) GDP-je nem éri el a három leggazdagabb ember együttes vagyonát. Közel egymilliárd ember lépte át a XXI. század küszöbét úgy, hogy nem tud olvasni és nem tudja leírni a nevét. A világon évente fegyverkezésre fordított összeg 1%-a elég lett volna, hogy 2000-ig minden gyerek iskolapadba ülhessen (az adat nem teljesen korrekt, de a lényegre rámutat). Egymilliárd gyerek (minden második a világon) nyomorban él, 640 millió feje felett nincs fedél, 400 millió nem jut egészséges ivóvízhez, 200 millió nem részesül egészségügyi ellátásban. 10,6 millió gyerek halt meg ötéves kora előtt 2003-ban. Nem kevésbé megdöbbentő adat, hogy a világ legnagyobb gazdasági hatalma, az USA is szegénység-tömeget ad a világnak. Az ezredforduló előtti pillanatban, 1999-ben 31 millió (!!!) amerikai állampolgárt tartottak nyilván abban a kategóriában, amelynek szerencsétlen tagjai éheznek vagy nem lehetnek biztosak abban, hogy a következő étkezésükhöz tudnak-e ételt szerezni. Ezekből 12 millió gyermek! (Internet - TheHungersite). Szinte nevetséges, hogy a gazdagságtól duzzadó országban jóindulatú civil programok foglalkoznak az éhínség felszámolásával. Ezek élelmiszer-bankok felállításával, az éhínség-gócok jelentésével foglalkozó hálózat kiépítésével próbálják megoldani a kérdést. Naiv erőlködés, az okokat kellene feltárniuk! Két országot emelek ki a fejlődőnek tekintett világból: Indiát elég jól ismerem ahhoz, hogy a felsorolásra kerülő adatoknak higgyek. Ezek a számok csupán kiragadott példák és a felszínt érintik, az igazi mélységgel, az érinthetetlenek sorsával nem foglalkoznak. - Indiában él - egy országon belül - a legtöbb szegény. A cca. egymilliárd lakosból 350-400 millió a szegénység-küszöb alatt él (az adat nem taglalja, melyik küszöbről van szó, valószínűnek tartom, hogy az 'abszolút szegénység'-re vonatkozik), 75%-uk városban nyomorog. Az embertelen nyomor legfőbb okai az analfabétizmus és a népességnek a gazdasági fejlődésnél gyorsabb növekedése (Kínával szemben, ahol ezt a kérdést sikerrel oldották meg). A lakosság 40%-a analfabéta, különösen magas az arány a nők és a 'listázott' rétegek (törzsi- és kasztonkívüli) körében. - 111 millió gyermek dolgozik Indiában elképzelhetetlen körülmények között és a végtelenségig kizsákmányolva. A gyermekkorú prostituáltak számát 300 000-re teszik, kitéve az AIDS veszélyeinek. Nem sokkal jobb a 'normális' munkaterületeken dolgozó gyermekek helyzete: tizenéves gyerekek dolgoznak üzemekben hajnaltól napestig 10-20 $-cent napbérért, miközben veszélyes vegyszereket és olvasztott fémeket is kezelnek megfelelő védelem nélkül, sokszor a heti pihenőnapot se adják ki nekik; a legkülönfélébb egészségkárosodást szenvedik el; a falvakban a szülők mellett dolgoznak kölyökkortól kezdve, hogy a generációkon keresztül cipelt uzsorakölcsönöktől megszabaduljon a család; a külvárosi éttermekben konyhai kisegítőként és pincérként dolgoznak reggeli előttől vacsora utánig napi egy étkezésért és pár rúpiáért; háziszolgaként mindent kell csinálniuk a házban és alkalmazóik előtt kelnek és akkor fekhetnek le, amikor azok már visszavonultak. A linkek felsorolása tartalmaz néhány Indával, az indiai szegénységgel foglalkozót. Etiópiát nem ismerem, a Világbank/Afrika adatait idézem: Etiópia - a 100 USD/fő GDP-jével a világ legszegényebb országai közé tartozik. A 2001-ben 65,8 millióra becsült lakosság 44%-a, azaz 29 millió ember él az abszolút szegénység körülményei között. 1990 óta a helyzet csak romlott, főként a belháború és az AIDS gyors terjedése miatt, aminek következtében a már akkor elborzasztóan alacsony 45 éves várható élettartam 2001-re 42 évre csökkent. Etiópia persze nem a legjobb példa, mert 1974-től 1991-ig ostoba kommunista uralom rombolta a gazdaságot, '91-től 2000-ig pedig polgárháborútól pusztult az ország. Akárhogy is van, ez a helyzet a Föld egész lakosságának a szégyene, az általam jelölt betegségeinek eredménye! Két ország szegénységét tartom még figyelemreméltónak, az USA-ét és Oroszországét. Az USA kétségtelenül a világ egyik leggazdagabb országa, de gazdasági erejét tekintve kétségtelenül világelső. Mégis elborzasztó méretű az ott tapasztalható nyomor. A linkek felsorolásában több foglalkozik az USA-béli szegénységgel, sőt éhezéssel, és azokkal a civil kísérletekkel, amelyeket a kérdés megoldásának jóindulatú szándéka szült. Itt csupán néhány adatot villantok fel: - Az US Census (Központi Statisztikai Hivatal) 'kis jövedelmű körzetek és szegénység' adatsorából: a szegénységben élők száma összesen 34 569 951 fő és bár a Poverty Guidelines (US Department of Health & Human Services) adataiból kitapogatható, hogy a szegénység-küszöb ott egy főre vetítve, négyfős család éves jövedelméből deriválva kb. a világ hatmilliárd fős lakosaira alkalmazott felosztásban megállapított alsó kategória küszöbének (<200 $/fő/év) duplája, így is döbbenetes adat, különösen, ha a relatív elnyomorodásra figyelünk! Figyelemreméltó a Poverty; Welfare; Ethics site, amelyik linkek formájában (sajnos sok halott linkkel) irodalom-jegyzéket ad a szegénységgel foglalkozó munkákról. A szegénységről, gazdagságról, egyenlőségről és a megoldások kereséséről szóló művek hibája, hogy az egyenlő esély biztosítására koncentrálnak, pedig az nem nyújt megoldást a megtaposottak felemelkedéséhez. Hiába biztosítanak ugyanis az istennek, Góliátnak, Achillesnek és a lesántított kutyának ugyanolyan versenyfeltételeket, a sánta kutya megdöglik, ha nem gyógyítják, táplálják, stb.... A versenyt kell megszüntetni vagy tompítani és a megtermelt javakat minél egyenlőbben elosztani, tetszik, nem tetszik annak, aki többet termel. Azt ugyanis mások hátán lovagolva termeli... A nagyon jóindulatú America's Second Harvest azokkal a kísérletekkel foglakozik, amelyek az éhínség felszámolására irányulnak az USA-ban. Szinte nevetséges, hogy élelmiszer-bankok felállításával és éhínség-gócok jelentésével foglalkozó hálózat kiépítésével próbálja megoldani a gondot, ami pótlás! Nem szabad a lyukak, gödrök kialakulását megengedni... Érdekes számláló található benne, amely az idén eddig elpazarolt élelmiszermennyiséget próbálja összegezni. 2005.02.07.-én ez a 'mutató' 33,270,189,440 font, azaz cca.15 millió tonna volt, csak az USA-ban. Az orosz szegénységet elsősorban a kíváncsiságom miatt kutattam. Kíváncsi voltam, hogy az a szerencsétlen nép, amely a cárizmus alatt a világ egyik legnyomorultabbja volt, majd a sztálini kommunista diktatúra alatt pokoli szenvedéseken ment keresztül és a szegénység - ha lehetséges egyáltalán - tovább mélyült, hová jutott a világ valószínűleg legbarbárabb neokapitalista elnyomása eredményeképpen. Az első adatok - a Világbank Csoport hírei - rögtön mellbevágók: - 1993-ban a lakosság 32%-a élt a 'módosított' (állítólag Világbankhoz igazodó) hivatalos szegénység-küszöb (2 $/fő/hó?), 12%-a pedig a nagyon szegény vonal (1$/fő/hó?) alatt. Kicsit javult a helyzet 1994 elejére, amikor 'csak' 26,8% volt szegény és 10,4% nagyon szegény. A gondokat fokozta a magas infláció, a legalacsonyabb jövedelmek késleltetett 'hozzáigazítása' a helyzethez. Széles körben volt elterjedve a rövidített munkaidő, a kényszerszabadságolás, a foglalkoztatottak csupán mintegy 40%-át fizették teljes bérrel és időben. - A regionális jövedelmi különbségek drasztikusan megnőttek 1992 és 94 között: az egy főre eső reáljövedelem a legjobban fizetett régiók (Magadan és Tyumen) és a legrosszabbul fizetett Észak-Kaukázus között 8-ról 42-re nőtt. - A hivatalos szegénység-küszöb és az egyik orosz közvéleménykutató intézet (Russian Center for Public Opinion Research (VCIOM) szubjektív - a megkérdezettek véleményén alapuló - értékelése szerinti létminimum (mennyiből lehet egyáltalán 'fenntartani az életet'?) nagymértékben különbözik, az utóbbi szerint 88%-al magasabb jövedelem szükséges, mint a hivatalos küszöb. Egy másik forrás - Johnson - szerint javul a helyzet: Utal a Világbank értékelésére (World Bank's Poverty Assessment Report on Russia), miszerint a szegénység Oroszországban 1999-ben tetőzött 41,5%-on, ami 2002-ig 19,6%-ra csökkent. Ezt is igen magas aránynak értékeli, joggal, hiszen minden ötödik orosz - mint mondja - 'jóval a szegénység-küszöb alatt él'. Különösen nehéz a helyzet a falusi lakosság körében, ott 30,4% (minden harmadik ember!) szegény. Az átlagosnál nagyobb a szegénység a fiatalok körében, ott 25%. A legszegényebb régiók e szerint a forrás szerint az Észak-Kaukázus, Dél-Szibéria és Oroszország központi területei. (Figyeljünk Észak-Kaukázus vitathatatlan első helyére! Hogy akarhat békét az orosz csizma az ott élő kis népekkel?) A javulással szembeállítható ellenpontok: 1. Az 'Entombed in poverty: John Gray on the market madness of the post-Soviet period - Russia 1 - Russia: Experiment with a People/Russia's Bitter Path to Modernity: a History of the Soviet and Post-Soviet Eras' könyv recenziójából: "...a maffiák továbbra is számottevő befolyással rendelkeznek az élet sok területén. A halottaik iránti szentimentális érzéseik miatt az új bűnöző elit megmentette a balzsamozás művészetét attól, hogy kövesse a kommunizmust az elmúlásba. Ezügyben is, mint annyi más kontextusban, a szovjet hagyományok tovább élnek." (Fantasztikus, ne m? Nyomorgó tömegek és balzsamozás!) 2. Félelmetes adatok (2003): a katonatisztek több mint fele a rettenetesen alacsony létminimum alatt él! (CDI Russia Weekly) Moscow, Feb 27 (AFP) - Oroszország katonatisztjeinek több mint fele szegénységben él, mondta a Parlament Felsőházának egyik küldötte csütörtökön. "A jövedelmük tavalyi emelése sajnos nem növelte az életszínvonalukat a költségek nagymértékű növekedése miatt." - mondta Valerij Manilov, hozzátéve, hogy a tisztek 56%-a él szegénységben. "Tavaly a tisztek 43%-a élt az 59 $ (55 EUR) havi jövedelemben megállapított szegénység-küszöb alatt." - mondta Manilov (Interfax-AVN) - (Lényegesen magasabb küszöb, mint a Világbank 2$-a, de így is rettenetes és veszélyes, 12000,- Ft-nak felel meg!) Közel 370 000 orosz katona él a feje felett fedél nélkül . - állítja Manilov, aki a tábornoki kar főnökének első helyettese volt. 3. Minimálbér : Az első forrásom a Wikipedia, amelyből ide másolom az Oroszországra vonatkozó sort. Nagyon friss adat, 2005 március 1.-re vonatkozik:
Russia | 720 rubles (US$26) per month; to be raised to 800 rubles from September 1, 2005, and to 1,100 rubles from May 1, 2006
Annyira hihetetlen adatsor, hogy kerestem más forrást is. Sajnos minimális az eltérés, csak megerősíti, hogy a neokapitalista Oroszországban kialakult állapotok már mélyen magukon viselik a kapitalizmus legfőbb jellegzetességét, a széles tömegeket érintő nyomort. A capitallinkrussia Web-lap szerint a szomorú helyzetet a következő nyilatkozat vázolja: Az orosz kormány legfontosabb teendőjének tartja a minimálbéreknek a létminimumra emelését (!!! - tizennégy évvel a kommunista diktatúra összeomlása után!!!). Az illetékes miniszterhelyettes (Zsukov) kijelentette, hogy 2005 január 1.-től a havi minimálbért 750,- rúpiára (= cca. 25,75 USD) emelik és tervezik annak 900,- rubelre emelését 2005 július 1.-től. (Iszonyat, a mai minimálbér cca. 5000,- Ft/hónak felel meg.) Ez az ország a világ második gazdasági-katonai hatalmának vezetője volt 1991-ig. Igaz, a bérek akkor is a béka feneke alatt voltak, a nyomor pedig széles néptömegeket sújtott. Ez azonban messze rosszabb az akkori állapotoknál! És ennek a nyomornak az ismeretében még szembetűnőbb, hogy a világ legtöbb gazdag személye Moszkvában él: 32 dollármilliárdos! Nem találom hirtelen azt a site-ot, amelyik egyértelmű véleménnyel volt az általános elnyomorodásról: "Az IMF elvezette Oroszországot a kommunizmusból a szegénységbe." Elnagyolt vélemény. Biztos, hogy az IMF és a Világbank Oroszországban is 'klasszikus' módszereit alkalmazta, ami fejletlen országokban (oda kell sorolni az összeomlás utáni Oroszországot) és különösen krízis-helyzetben csak az állapotok romlásához, összeomláshoz vezethet. Nem mutat rá azonban ez az értékelés arra a minden idők legnagyobb rablására, amit ott is privatizációnak gúnyolnak. Ami a rabló orosz dollármilliárdereket adja a világnak. Négy kapitalista országot vizsgáltunk meg, hogy értékelni tudjuk, mennyire általános a szegénység a különböző fejlettségi szintű, más-más történelmet átélt és sok egyéb szempontból is eltérő országban. Nyugodt lélekkel jelenthetjük ki, hogy a kapitalista rendszer egyik alapjellegzetessége a jövedelmek széthúzása és a lakosság számottevő hányadának mély nyomora. * Közbeszúrom, hogy a kapitalizmus egyik - részben 'öröklött' (mint India) - bűne a rabszolgaság. A National Geographic Magazine 2003 szeptemberi száma próbálja összegezni, hány embert sújt ez a gyalázatos intézmény. "Több rabszolga él ma a Földön, mint amennyit Afrikában ejtettek rabszolgaságba a transzatlanti rabszolgakereskedelem négy évszázada alatt. A modern emberkereskedelem 'rivalizál' a kábítószer-kereskedelemmel az érintett emberek számát és az életek elpusztítását tekintve." - mondja a cikk címe. Az összefoglaló szerint a rabszolgák száma sokkoló: ma cca. 27 millió embert adnak-vesznek, rabolnak el, tartanak rabságban, brutalizálnak és kizsákmányolna, tehát ma ugyanannyi embert tartanak egy adott pillanatban 'rabszolga státusznak' tekinthető körülmények között, mint amennyit évszázadok alatt sikerült a 'keresztény fehér fajnak' rabszolgaságba kényszerítenie. A kérdést tanulmányozók szerintem súlyosan alulkalkulálnak! A hetvenes években indiai szociológusok csak a hazájukban erre a nagyságrendre tartották a 'Bonded Labour' ( = rabszolga; saját cikkgyűjtemény) számát és nem hinném, hogy ez a szám azóta csökkent volna. És ugyan lehetséges, hogy India a világ legnagyobb rabszolgatartója, de nincs egyedül. Csak rá kell nézni a térkép linkre, megszámolnia az ismert rabszolgatartó országokat és elhűl a vér az ember ereiben: számtalan igen fejlett országban is tartanak rabszolgákat! Meglepő adat ugyanitt, hogy az Egyesült Államokban 150 000 embert tartanak rabszolgaként, főként mint háztartási alkalmazottat, farmon dolgozót, üzemi munkást és prostituáltat. * A szegénység terjedésének és mélyülésének számtalan oka van. Anup Shah (keresem az életrajzi adatait, egyelőre sikertelenül) igen izgalmas elemzését - Causes of Poverty - követve vizsgáljuk meg a legfontosabbakat: A közhangulat - ügyes befolyásolás eredményeképpen - azt tartja, hogy a szegények maguk bűnösök, mert lusták, primitívek, nem szeretnek dolgozni, ők maguk vagy kormányuk alkalmatlan a menedzselésre. Lássuk a valós okokat: Világosan érzékelhető és statisztikák bizonyítják, hogy Földünk leggazdagabb országaiban is rohamosan tágul a szakadék a gazdagok és szegények között, pedig az utóbbiakra nehéz a szokásos lepedőt ráhúzni. Mind szűkebb az igazán 'sikeres' és gazdag emberek köre, míg összemérhetetlenül nagyobb sokaság válik szegénnyé. Ez a folyamat nem magyarázható meg az általánosan használt bélyegzővel. Az igazság az, hogy a szegények szegények és tovább szegényednek, mert a gazdagok gazdagok és erőfölényükkel élve egyenlőtlen küzdelemre kényszerítik a szegényebb saját állampolgáraikat csakúgy, mint a náluk szegényebb nemzeteket, az utóbbiakra egyenlőtlen kereskedelmi feltételeket kényszerítve. A szegénység egyik fő oka a strukturális korrekció: Az IMF és a Világbank által előírt strukturális korrekció azt jelenti, úgy nyújtanak hitelt a kérelmező országoknak, hogy kötelezik azokat a szociális kiadásaik (egészségügyi és oktatási) csökkentésére, ezzel gondolva képessé tenni a hitelek visszafizetésére. Sok hitelt a felvevő ország gazdaságának megnyitásához, az alapanyagok és nyersanyagok, tömegáruk exportjához kötik. A hitelfeltételek a szegény országokat egymással folytatott versenyspirálba kényszerítik, ami a megfenekléshez vezet. Versenyeznek, hogy melyik tud olcsóbb feltételeket, alacsonyabb munkabért, magasabb kedvezményeket és olcsóbb természeti erőforrásokat nyújtani a korporációknak és a gazdagabb országoknak. Ez folyik most a volt szocialista országokban is. Mindez növeli a szegénységet és a függőséget. Ez hozza létre a globalizáció csontvázát is. Végeredményben a történelmi leg kialakult egyenlőtlen versenyfeltételeket merevíti meg. További részletek angolul A világméretű szegénység - mint látjuk - mind a fejlett, mind a fejletlen világ pusztító rákfenéje. Számtalan esetben vezet a nemzetközi politika és az érdekérvényesítésre képes más érdekek sora arra, hogy a rendelkezésre álló erőforrásokat a fejlett országok piacára 'terelik'. Történelmileg a politika és az 'elit' vezetők és uralkodók erő-játéka a szegénységet és függőséget növelte/növeli. Ez a 'játék' számtalanszor vezetett és vezet ma is (forró vagy hideg) háborúkhoz, amelyek többnyire kereskedelmi- és erőforrás-orientáltak. A szabadkereskedelem névre keresztelt merkantilista (a kereskedelmi tőke érdekeit szolgáló) gyakorlatok a mai napig erős motiváló tényezők. A szegénység tehát nem egyszerű gazdasági kérdés, hanem a politikai gazdaságtan fejezete is. További részletek angolul Gazdasági demokrácia címszó alatt foglalkozik Anup Shah az 'Economic Democracy: The Political Struggle Of The 21st Century' című művel (Gazdasági demokrácia: a XXI. század politikai küzdelme), amelynek szerzője J.W. Smith (és az 'Institute for Economic Democracy) kegyetlen éleslátással tár fel törvényeket és módszereket, amelyek segítségével a fejlett világ 'nyereg alatt' tudja tartani a fejlődő világ nagyobb részét és ki tudja szipolyozni azok erőforrásait. Itt és most csupán néhány megállapításra tudom ráirányítani a reflektorfényt. Smithék egyik alaptörvénye: 'Capital accumulation advantage increases or decreases exponentially with the differential in pay for equally productive labor.' (A tőkefelhalmozás előnye exponenciálisan nő vagy csökken az azonos hatékonyságú munkaerő bérének különbségével.) Bebizonyítja, hogy ha ugyanannak a terméknek az előállításáért X országban 10x magasabb bért fizetnek, mint Y országban, X ország dolgozója 100x többet tud vásárolni az Y ország dolgozója által előállított azonos minőségű termékből, mint Y a sajátjából. Azaz őrületes spirálban differenciálódik a jólét! Ráirányítja a figyelmet arra a tényre is, hogy a fejlett vagy sikeresen feltörő tőkés országok nyersanyagkészletei korlátozottak. A közismerten erőforrás-szegény országok, Japán, Dél-Korea, Szingapúr, Tajvan mellett érdemes rátekinteni Európára, amelynek 'öreg gyarmatosító hatalmai' durván 14x több nyersanyagot használnak fel, mint amennyivel maguk rendelkeznek. Az USA pedig, ahol a világ lakosságának 5%-a él, a Föld készleteinek 28%-át dolgozza fel. A természeti erőforrások, amelyekből végül is minden gazdagság származik, elsősorban a fejlődő országokban, a fejlett világ 'kertjében' található. Állítja, hogy a II. világháború után az egész világ szabaddá vált. Az afrikai országok vezetői regionális gazdasági közösség létrehozását és annak gyors fejlesztését tervezték. Ha ezt (és Latin-Amerika fejlődését) hagyták volna, a világ gazdagsága most azokban a régiókban lenne és nem Európában (és Amerikában). Ettől félve Afrika és Latin-Amerika potenciálisan gazdag országait tudatosan destabilizálták. Azok az országok, amelyeknek sikerült kitörniük és elindulniuk a gyors fejlődés útján, azt a fejlődő világra erőszakolt stratégiákkal homlokegyenest ellentétes fejlesztési filozófiával érték el. Akik a megmaradt szegény kategóriából ki akarnak törni, azokat azonnal kiközösítik, embargónak vetik alá, gyorsan mélyebb szegénységbe döntik és az imperialista tőke erőszak-karjának, az IMF/World Bank/GATT/ NAFTA/WTO/MAI együttesnek a pórázához kötik és ezzel szoros függőségben tartják. További részletek angolul A világméretű éhínség és a szegénység összefüggései tömören: Az emberek nem az élelmiszerek hiánya vagy a 'túlnépesedés' miatt éheznek, hanem mert túlságosan szegények ahhoz, hogy meg tudják fizetni az élelmet. Az éhínség ellen nem lehet úgy harcolni, hogy a világszegénység megszüntetését ne tűznénk ki célul. Ha az élelmiszer-termelést tovább növeli a világ és elérhetővé teszi mindenütt, az éhínség akkor is pusztítani fog, mert a szegények továbbra se tudják megvásárolni. További részletek angolul A 'nem-sürgősségi', hanem rendszeres élelmiszer-segély fenntartja a szegénységet! Ez a segélyforma, amelyik nemes ügynek látszik, destruktív hatású. Azzal ugyanis a helyi földművesek 'alá ajánlanak', tönkreteszik őket és akár a segélyben részesülő egész országot is. Ha nem abban segíti őket a világ, hogy termelőeszközhöz jussanak és azt használni, a terményeiket pedig (profittal, haszonnal) értékesíteni tudják, akkor fennmarad vagy mélyül a szegénység és a függőség. További részletek angolul. Shah ezt a témakört alapvetően Peter Rosset Institute for Food and Development Policy (vagy FoodFirst.org) kutatásait követve tárgyalja. Anup Shah végül felsorol néhány statisztikai adatot, amelyek a vakok szemét is felnyitják és megértetik, mennyire nagy a szakadék a gazdagok és szegények között (néhány adat már fentebb szerepel): A világ fele - közel hárommilliárd ember - él napi 2 $-nál kevesebből. (Half the world -- nearly three billion people -- live on less than two dollars a day. source 1) - a source 1 - 19 (források) a 19. pont után következő 'További adatok, angolul' linkben találhatók. A világ 48 legszegényebb országának a GDP-je kevesebb, mint a világ 3 leggazdagabb emberének összesített vagyona. [The GDP (Gross Domestic Product) of the poorest 48 nations (i.e. a quarter of the world's countries) is less than the wealth of the world's three richest people combined. source 2) Közel egymilliárd ember lépett be a XXI. századba úgy, hogy nem tud olvasni vagy aláírni a nevét. (Nearly a billion people entered the 21st century unable to read a book or sign their names. source 3) Kevesebb mint 1%-a annak, amit a világ évente fegyverre költ elég lett volna ahhoz, hogy 2000-re minden gyereket iskolapadba ültessenek és ez mégse történt meg. (Less than one per cent of what the world spent every year on weapons was needed to put every child into school by the year 2000 and yet it didn't happen. source 4) A világ 100 leggazdagabb szervezetének 51%-a korporáció. (51 percent of the world's 100 hundred wealthiest bodies are corporations. source 5) A Föld iparilag fejlett országai között a leggazdagabbikban a legnagyobb a szakadék gazdag és szegény között. (The wealthiest nation on Earth has the widest gap between rich and poor of any industrialized nation. source 6) Minél szegényebb egy ország, annál valószínűbb, hogy az adósságtörlesztéshez szükséges összegeket közvetlenül a néptől szedik be, akik se nem szerződtek ezekre a hitelekre, se nem láttak belőlük egy fillért sem. (The poorer the country, the more likely it is that debt repayments are being extracted directly from people who neither contracted the loans nor received any of the money. source 7) A fejlett országok népességének 20%-a fogyasztja a világ javainak 86%-át. (20% of the population in the developed nations, consume 86% of the worlds goods. source 8 - a megfogalmazás kissé félreérthető) A világ lakosságának felső ötöde - a leggazdagabb országokban - élvezi a bővülő export 82%-át, a legalsó ötöde pedig mindössze 1%-át. (The top fifth of the world's people in the richest countries enjoy 82% of the expanding export trade and 68% of foreign direct investment -- the bottom fifth, barely more than 1%. source 9 - ez is félreérthető, szerintem) 1960-ban a világ lakosságának 20%-ának - a leggazdagabb országokban - a jövedelme a legszegényebb 20% jövedelmének 30x-osa volt, 1997-ben 74x-ese. (In 1960, the 20% of the world's people in the richest countries had 30 times the income of the poorest 20% -- in 1997, 74 times as much. source 10) Hosszútávú trendek analízise a következő képet mutatja a gazdag és szegény országok közötti távolságról: (An analysis of long-term trends shows the distance between the richest and poorest countries was about:) 3 : 1 1820-ban 11 : 1 1913-ban 35 : 1 1950-ben 44 : 1 1973-ban 72 : 1 1992-ben source 11 1,7 millió gyermek hal meg idén (2000), mivel a világ kormányai nem csökkentették a szegénység-szintet. ("The lives of 1.7 million children will be needlessly lost this year [2000] because world governments have failed to reduce poverty levels"source 12) A fejlődő világ most 13 $-t költ adósságtörlesztésként minden $-ért, amit segélyként kap. (The developing world now spends $13 on debt repayment for every $1 it receives in grants. source 13) Párszáz milliárdos annyi vagyonnal rendelkezik, mint a világ legszegényebb 2,5 milliárd lakosa. (A few hundred millionaires now own as much wealth as the world's poorest 2.5 billion people. source 14) A 48 legszegényebb ország a világ exportjának mindössze 0,4 %-át adja. ("The 48 poorest countries account for less than 0.4 per cent of global exports."source 15) A világ 200 leggazdagabb emberének együttes vagyona elérte az 1 billió USD-t, míg a 43 legszegényebb országban élő 582 millió lakos együttes jövedelme 146 milliárd USD-t tesz ki. ("The combined wealth of the world's 200 richest people hit $1 trillion in 1999; the combined incomes of the 582 million people living in the 43 least developed countries is $146 billion."source 16 - remélem jól értelmezem a trillion-t, mert mást jelent Angliában és mást az USA-ban) A be nem teljesülő emberi jogok közül a gazdasági és szociális területeken nem teljesülők száma a legnagyobb és legelterjedtebb az országok számát és az érintett emberek számát tekintve. ("Of all human rights failures today, those in economic and social areas affect by far the larger number and are the most widespread across the world's nations and large numbers of people."source 17) Cca. 790 millió, a fejletlen világban élő ember még mindig krónikusan alultáplált, majdnem 2/3-uk Ázsiában és a Pacific térségben él. ("Approximately 790 million people in the developing world are still chronically undernourished, almost two-thirds of whom reside in Asia and the Pacific."source 18) Évente 7 millió gyerek hal meg az adósság-krízis miatt. 8 525 038 halt meg 2000 január 1 és 2001 március 24 között. ("7 Million children die each year as a result of the debt crisis. 8525038 children have died since the start of the year 2000 [as of March 24, 2001]."source 19) További adatok, angolul (a fenti adatsort is ismétlem, így lehetővé válik a 'source...' = forrásokra csatolás) * A kizsákmányolás egyéb formáira vonatkozó adatok: - A link szerint a japán Toyota autógyár, a világ legtermékenyebbnek tudott szervezete ezt az eredményét végtelennek tűnő kizsákmányolással éri el! A link - ' Suicide and Worker Depression at the World's Most Profitable Manufacturer' cikk (magyarul: öngyilkosság és a munkások depressziója a világ leghatékonyabb termelőjénél) azt részletezi, hogy a nagy termelékenység olyan nyomást gyakorol a dolgozókra, hogy az öngyilkosságok és depresszióval megbetegedők aránya a gyárban jóval magasabb az átlagnál. - A nők fokozott kizsákmányolása közismert és általános. Most csupán a magyar nők helyzetével foglalkozunk: Minők-Erőszak - magyar nők Web-oldala a nők elleni erőszakról * A Világbank HIPC-programjában (Heavily Indebted Poor Countries - Nagyon eladósodott szegény országok) - közzétéve a bank hivatalos Web-lapjának PovertyNet oldalán vagy fejezetén - 38 országgal foglalkozik, mint olyanokkal, amelyek adósságát részben vagy egészében el kell engedni. A 38 országból 32 szub-szaharai (fekete). Ismét könyöradomány, megelőzés helyett! Ezek az országcsoportok * Talán megbocsátható, ha végül kitérőt teszek és utalok a modern 'boldogság-vizsgálatokra' amelyek érdekes következtetésekre vezetnek (a TIME folyóirat 2005 február 7.-i számában megjelent két cikk a forrás): Az egyik cikk azt elemzi, mely ország polgárai milyen boldogság-szintet reprezentálnak. Elég jó megközelítéssel megállapítja, hogy a legnyomorultabbak a legboldogtalanabbak és a leggazdagabbak a legboldogabbak. A szegény országok (0 - 10000 USD egy főre eső jövedelem) közül Indonézia, Mexikó, Nigéria, Csile, Kolumbia, Venezuela lakói boldogok, míg a szegényebb volt szocialista országok (Moldova, Ukrajna, Oroszország, Románia), valamint Zimbabwe és Pakisztán lakói boldogtalanok. A közép-gazdag országok (10 - 20000 USD) között meglepően jó helyet foglal el kis hazánk, az első harmadba tartozik, igazán boldogtalan ország nincs köztük, míg nagyon boldog Új-Zéland, a Cseh Köztársaság és Portugália. A leggazdagabb országok között a 'legboldogtalanabbak' (Olaszország és Japán) lakóinak is több, mint 80%-a boldog, a legboldogabbak az írek és hollandok, az USA is előkelő helyet foglal el. (A cikk közben olyan megállapításokat is tesz, hogy ez azért nem általánosítható, mert például Kalkutta lakói a hetes boldogság-skálán a 4. fokot érik el, ami nem jelent boldogtalanságot, sőt!) A másik cikk, 'Az igazi igazság a pénzről' (56.-58. old.) rendkívül érdekes. Sok szempontból alátámasztja az I. fejezetben taglalt megállapításomat, hogy a világ motorja az irigység! A szerző szerint alapigazságnak tekinthető, hogy 10000 USD/fő éves jövedelem alatt az emberek boldogtalanok. Azokban az országokban, ahol az e körüli szintet túllépik, megszűnik a szoros kapcsolat a jövedelem és a boldogság között, illetve (az USA-ban végzett közvélemény-kutatás szerint) kb. 50000 USD éves jövedelemig - nem szoros összefüggésben - nő a boldogság-érzet, a fölött azonban gyakorlatilag megszűnik az összefüggés. A boldogságot nem annyira a saját jövedelem határozza meg, hanem a szociológusok által 'reference anxiety' (referencia-nyugtalanság) tünetnek keresztelt érzés, amit - mint említettem - mi, magyarok 'a szomszéd kertje mindig zöldebb' irigységként ismer. Mindez nem okozott nagyobb gondot, amíg a lakosság nagyrésze kis városokban, vidéki településeken lakott, ahol a jövedelem-különbségek nem voltak kirívóak. Az utóbbi pár évtizedben azonban a társadalom felső 5%-a gyorsan 'kinőtt' a középosztályokból, felerősítve ezzel a 'referencia-nyugtalanságot'. A vágyak, álmok a jövedelem-növekedéssel arányosan nőnek. Azok is, akik hatalmas összegeket keresnek, még nagyobbakra vágynak. A 'London Business School' kutatásai szerint nagy a különbség az USA és Európa között: az amerikai szegények hite, miszerint bárki gyorsan meggazdagodhat, csökkenti a feszültségeket, míg az európaiak - az összehasonlíthatatlanul jobb szociális juttatások ellenére - nem hisznek a felemelkedés lehetőségében. A 'referencia-nyugtalanság' a legszegényebbek között is döntő tényező tud lenni! Én érzem a 'ha nem kell megfeszülni, többet és még többet gürizni' helyzet nyújtotta boldogság illatát is a megállapításokból (Kalkutta, Kuba). *** Folytatás>>> <<<Vissza |
| Minden jog fenntartva! All rights reserved! |

<<<Kezdőlap>>>