Zalán Tibor

Amese marad
- jelenetek egy kocsmai teraszról -

Szereplők
Amese - fiatal lány, 14-16 között
Vendel - kocsmáros, 50 körül
Sándor - mindenféle, valamivel 30 fölött
Piros - Sándor felesége, valamivel 30 alatt
Irmus - vénkisasszony, 40 fölött
Vica - fiatal lány, 20 fölött
Janika - fiatal fiú, 25 alatt

Helyszín
Lepukkant faluvégi ház, szürke kőporbevonatú fal, lepergett zománcú ablakok. A bejárat nyitva, színes műanyagcsíkok lengedeznek az ajtó légterében a legyek és a por ellen. Fekete-fehérre csempézett terasz terpeszkedik a kocsma bejárata elé, ezen fog játszódni a történet. Tavaszi nap van, akár nyári is lehet. De mégsincs nyár. És talán nem is lehetne...

1. jelenet, amelyben az asztal összerakása elkezdődik
Vendel egy asztal alkatrészeit veszi számba, melyek egymás hegyén-hátán hevernek a terasz kövezetén. Ruházata jobb időkben elegáns pincérszerelés lehetett: fehér ing, fekete nadrág, oldalán fekete csíkkal. Lóg is, feszül is rajta. Fekete zokni, fekete cipő. Már-már elegáns. Tesz-vesz, de tevékenységének nincs iránya. Láthatóan várakozik valakire. Megcsörren a mobiltelefonja. Lusta mozdulattal nyúl az oldalán fityegő masinához, hasonló bágyadtsággal viszi a készüléket a füléhez.
VENDEL	Vendel... Én, én... Mi van... Mi van? Nem értem... Vagy nem hallom jól... Hogyan? Ki beszél? Nem ismerem magát... Nem hiszem el... Mi a faszom van? (Leereszti a telefont.) Mi van? Nem értem. (Sándor és Janika érkezik. Komikusak így egymás mellett. Sándor erős testalkatú, falubikája alkat, roppant izmait szabadon hagyja a fehér atlétatrikó. Janika lilás-kékes suhogósban van, nyakig felhúzta a cipzárt a felsőjén. Mindkettejük lábán színes sportcipő.) Mi van! Most kell jönni? Nem megbeszéltük, hogy kilencre itt vagytok nekem...
SÁNDOR	(a fejét vakarja, serceg) Kilenc óra három perc, Vendel bácsi.
JANIKA	(a kisebbek fölbátorodásával Sándor mellé áll) Kilenc óra két perc negyvenhat... negyvenhét... negyvennyolc...
VENDEL	Mi van? Mit ketyegsz itt nekem? Ha megbeszéltük, akkor megbeszéltük. Egészre beszéltük meg. Itt várok rátok, hogy lesz terasz.
SÁNDOR	Nem várt. Telefonált. Kivel telefonozott?
VENDEL	Semmi közöd hozzá.
JANIKA	Nem azért kérdezte.
VENDEL	Te meg aztán tudod, miért kérdezte.
JANIKA	(zavarba jön, érzi, hogy túllőtt a célon) Jól van, nem tudom. Velem meg mit izél? Szóltam egy rossz szót is?
VENDEL	Már több rossz szót is szóltál. Jobb lesz, ha nekiálltok az asztalnak.
SÁNDOR	(visszafogja az alkatrészek felé mozduló Janikát) Nem-e szívességből csináljuk?
VENDEL	Mi van?
SÁNDOR	Mondom, nem-e szívességből csináljuk.
JANIKA	Akkor hogy csináljuk?
SÁNDOR	Nem neked volt szólva. A Vendel bácsinak.
VENDEL	Mi van? Figyelek. Beszélj, ha hozzám akarsz szólni!
SÁNDOR	Hogy nem-e szívességből csináljuk...
VENDEL	Gondolom, abból.
SÁNDOR	Akkor meg mit izél velünk? Ha szívességből.
VENDEL	Nem izélek. Ott vannak a darabok. Lehet összerakni őket.
JANIKA	(Sándorhoz, halkan, hogy Vendel is hallja) A telefon nyomta föl, fogadjunk.
VENDEL	Mi van? Miféle telefon? Semmiféle telefon nem nyomott föl.
JANIKA	Fogadjunk, hogy felnyomta...
VENDEL	Te nyomsz föl.
SÁNDOR	Engem meg a szaxafon.
VENDEL	Mi bajod van a szaxafonnal?
SÁNDOR	Hangos.
VENDEL	Dugd be a füledet, ha zavar.
SÁNDOR	Nem zavar.
VENDEL	Most mondtad, hogy zavar.
JANIKA	Nem azt mondta a Sanyi. A Sanyi azt mondta, hogy felnyomja az agyát.
VENDEL	A szaxafon.
JANIKA	Ja, a szaxafon.
VENDEL	(enged a hirtelen fölerősödött ellenhangulatnak) Engem is fel szokott nyomni, hogy őszinte legyek.
SÁNDOR	Na, tessék, aztán meg velem izél. Őt is felnyomja.
VENDEL	Nem izélek veled. Rakjad már a részeket egybe!
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
SÁNDOR	A részekkel nincs baj. A szaxafonnal van.
JANIKA	Nem is a szaxafonnal. Szerintem...
SÁNDOR	Hát akkor mivel?
JANIKA	A hangjával. Az nem ugyanaz. Mert ha nem fújja a szaxafont, akkor nincs baj vele. A csöndes szaxafon az égvilágon senkiben sem okoz zavart.
SÁNDOR	(egy pillanatig tétovázik, megpróbálja elrendezni magában, amit hallott, sikertelenül) Ez igaz. De fújja. Az egy csöppet se csöndes szaxafon olyankor, ha fújja.
JANIKA	Fújja. Főként éjszaka. És teli torokból.
VENDEL	Teli torokból nem lehet a szaxafont fújni. Azt úgy fújja, hogy közben kidagad a pofája. Arcból kell a szaxafont fújni, kisfiam, nem torokból.
SÁNDOR	Na, azért ne mondja így, hogy pofája van.
VENDEL	Kinek van pofája?
SÁNDOR	Hát... Amesének.
VENDEL	Mindenkinek van pofája, Sándor fiam. Csak nem egyforma pofája van mindenkinek. Neked például nagy pofád van, a Janikának valamivel kisebb. Amesének pedig... neki még kisebb.
JANIKA	Azt lehetne talán arcnak is hívni, annyira kicsinyke...
VENDEL	Lehetne. Rakjad már, hogy haladjon.
SÁNDOR	Halad ez, csak szar az alapanyag.
VENDEL	Majd én megmondom neked, hogy mi... nem mondok én neked semmit se... csak rakjad...
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
SÁNDOR	Ha magát is fölnyomja, akkor miért nem rakja ki...
VENDEL	Mi van? Mi közöd hozzá, hogy miért nem.
JANIKA	Nem kell kirakni. Majd visszajönnek érte.
SÁNDOR	Ja, mindjárt vége a háborúnak, aztán átjönnek érte.
(Fejével elmutat a határ felé.)
VENDEL	De a szíveteken a sorsa!
SÁNDOR	Nekem ugyan nem. Azért, mert azt mondtam, hogy rakja ki, miért lenne a szívemen a sorsa. Épp, hogy nincs a szívemen.
JANIKA	Ne rakja ki. Mit pofázol te bele a Vendel bácsi dolgába, Sándor?
VENDEL	Nehogy aztán már énfölöttem nyissatok ti vitát? Vagy mi van?
SÁNDOR	Rakjuk, az van. Nem-e szívességből, ahogy kérdeztem.
JANIKA	Roppant szívességből.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
JANIKA	Alszik még?
VENDEL	Nem, már ébren vagyok.
JANIKA	Nem maga.
VENDEL	Ki?
JANIKA	Hát, nem maga.
VENDEL	Ha nem én, akkor ki?
SÁNDOR	Amesét akarja ez az ökör érdeklődni.
VENDEL	Ne érdeklődje. Isztok valamit?
SÁNDOR	Ez végre értelmes beszéd. Hozhat egy fröccsöt, tisztán.
VENDEL	A Vendeléből?
SÁNDOR	Abból hát. Nem-e szívességből csináljuk itt az asztalt?
JANIKA	De, roppant szívességből. Nekem is hozzon egy fröccsöt tisztán, Vendel bácsi.
VENDEL	Hozom.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
JANIKA	Valamit titkolódzik.
SÁNDOR	Én is azt gondolom. Ráncolja a homlokát.
JANIKA	Csúnyán ráncolja a homlokát.
SÁNDOR	Amúgy se szép a Vendel bácsi homloka.
JANIKA	Amúgy nem is csúnya... annyira.
(Vendel váratlanul tér vissza, alig várja, hogy a feszültségét levezethesse rajtuk. Pattog, mert jól esik neki.)
VENDEL	Mi van? Mi van a homlokommal annyira?
SÁNDOR	Semmi. Na, egészségünkre. Vagy nem-e szívességből csináljuk?
VENDEL	Hagyd már el... legalább csinálnál valamit. De itt csak kérdezősködsz.
JANIKA	Ha válaszolna, nem kérdezősködne.
VENDEL	Mi volt a kérdés?
JANIKA	Hogy fel van-e már.
VENDEL	Fel vagyok.
SÁNDOR	Nem maga, hanem Amese.
VENDEL	Azt nem tudom. Éjszaka megint fújta a szaxafont.
JANIKA	Akkor még biztosan alszik.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
SÁNDOR	Nem biztos. Lehet, hogy ébren van, és fekszik az ágyban... a hasán...
VENDEL	Mit fantáziálsz te arról, hogy Amese fekszik az ágyban és ébren van... a hasán...
JANIKA	Nem fantáziál. Csak azt mondta, hogy lehet, hogy Amese már ébren van, csak még nem jött elő, mert fekszik az ágyban... a hasán...
VENDEL	Hallottam, hogy mit mondott. És ha már ébren van, csak még nem jött elő, mert fekszik az ágyban, a hasán, akkor mi van?
JANIKA	Akkor semmi sincs.
SÁNDOR	Rakjuk.
VENDEL	Az én gondom, nem a tietek.
SÁNDOR	Micsoda? Nem-e szívességből rakjuk?
VENDEL	Nem a rakás.
JANIKA	Akkor mi?
VENDEL	Amese.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)

2. jelenet, amelyben Irmus kiderít dolgokat
Irmus halad el a terasz mellett, megáll, elhalad, visszatér, megáll, elhalad, visszatér... Vénlány, mozgása első pillantásra meghökkentő. Hol fürgén meglódul, hol reszketve botorkál. Ruhája ódivatú, sötét anyagon apró fehér virágminták. Széttaposott papucs a lábán. Erőt vesz magán, föllép a teraszra. A többiek úgy tesznek, mintha nem vennék észre az érkezését.
IRMUS	Csak erre jártam.
VENDEL	Jól tetted.
IRMUS	De már megyek is.
VENDEL	Isten áldjon.
(Nem megy. Most a teraszon dolgozókkal próbálkozik. Valakivel neki is próbálkoznia kell.)
IRMUS	Rakjátok?
JANIKA	Rakjuk.
SÁNDOR	Rakjuk. Nem-e szívességből, csak mondja meg neki, Vendel bácsi.
VENDEL	Szívességből.
IRMUS	Csak kapnak érte valamit.
SÁNDOR	Fröccsöt tisztán.
IRMUS	Tudok segíteni valamit?
VENDEL	Nem menni akartál éppen?
IRMUS	De, éppen menni. Csak gondoltam, ha megakadtok...
SÁNDOR	Mibe’? A rakásba’?
JANIKA	Abba’ mi nem akadunk meg.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
VENDEL	Egy fröccsöt? Tisztán?
IRMUS	Korán van még ahhoz, te Vendel.
VENDEL	Akkor majd később.
IRMUS	(Irmus veszélyt érezve nyomul hozzá, Vendel húzódik) De most vagyok itt...
VENDEL	Igaz. Most akkor iszol, vagy nem?
IRMUS	Csak töltsed ki most. Aztán majd később megiszom.
(Vendel tölt neki, Irmus rögtön kiissza. Glugyog a torka.)
VENDEL	Elég gyorsan telik nálad az idő.
IRMUS	Telik. Jó a borod, Vendel.
VENDEL	Vendel bora a legjobb a környéken.
SÁNDOR	Ez már csak igaz.
JANIKA	Nekünk meg nem tölt?
VENDEL	Majd ha összeraktátok.
JANIKA	És közben? Meg nyeljünk?
SÁNDOR	Janika igazságot formált az előbb.
VENDEL	Aki nem dolgozik, ne is igyon.
SÁNDOR	Nem-e szívességből rakjuk az asztalt?
VENDEL	Igaz. Igyatok ti is.
(Tölt nekik, isznak. Aztán rakják, vagy inkább rakosgatják.)
IRMUS	A tisztelendő úr asztala szebb.
VENDEL	Még szép.
SÁNDOR	Ez se lesz akármi.
JANIKA	Ha összerakjuk.
IRMUS	Hol van a lány?
VENDEL	Miféle lány?
IRMUS	Rakod a hülyét. Amese...
VENDEL	Mit akarsz már te is ezzel az Amesével?
IRMUS	Te csinálsz úgy, mintha a tiéd lenne.
VENDEL	Miért csinálnék úgy, mintha az enyém lenne?
IRMUS	Itt titkolódzol.
VENDEL	Mi van abban titok, hogy nem mondom, hogy hol van Amese?
IRMUS	Miért nem mondod, hogy hol van Amese?
VENDEL	Mi közöd neked ahhoz, hogy hol van Amese?
IRMUS	Nem a tied.
VENDEL	De, az enyém.
IRMUS	Csak itt hagyták, hogy vigyázz rá.
JANIKA	Majd jönnek vissza érte...
SÁNDOR	Ha vége a háborúnak...
JANIKA	Majd jönnek érte, vissza.
(Vendel leül, csak sokára szólal meg. A csöndje átmenetileg törhetetlen. Saját maga törheti.)
VENDEL	Nem jönnek.
IRMUS	Miért nem jönnek?
VENDEL	Mert nem tudnak.
SÁNDOR	Ha vége a háborúnak...
JANIKA	Akkor tudnak.
VENDEL	Nem tudnak.
IRMUS	Miért ne tudnának?
VENDEL	Mert meg vannak halva.
(Értetlenül merednek rá, majd egymásra. Értelmetlen tekintetek.)
IRMUS	Kik?
VENDEL	A szülei.
SÁNDOR	Hogy-hogy meg vannak halva?
VENDEL	Úgyhogy... mit tudom én... az előbb, a telefon.
JANIKA	Szóval, az volt a telefon.
VENDEL	Az volt.
IRMUS	Ki telefonált?
VENDEL	Nem tudom. Nem értettem. Valaki. Telefonált.
SÁNDOR	Mit telefonált?
VENDEL	Most mondom. Hogy meg vannak halva. Az anyja is, az apja is.
JANIKA	Szegény.
SÁNDOR	Szegény.
IRMUS	Szegény.
VENDEL	Szegény.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
IRMUS	Hát akkor marad.
VENDEL	Marad.
IRMUS	Hol marad?
VENDEL	Hol maradna? Itt.
IRMUS	Itt nem maradhat.
VENDEL	Miért ne maradhatna?
IRMUS	Mert nem a tied.
VENDEL	De rám van bízva.
IRMUS	Rád volt.
VENDEL	Attól, hogy meg vannak halva, még rám van bízva.
(Irmus kidülleszti képzelt melleit, fel-alá járkál a teraszon. Még a csípőjén is ringat egyet-kettőt. Riszálni nem mer.)
IRMUS	Anya kell neki.
VENDEL	Te lennél az az anya?
IRMUS	Én.
VENDEL	Pont te. Akinek nincs is gyereke.
SÁNDOR	Nem is volt.
JANIKA	Meg férje se.
IRMUS	Na és? Örökbe fogadom.
VENDEL	Tudod, kit fogadsz te örökbe! Jobb, ha elhúzol végre innen, Irmus.
IRMUS	(keresi a szavakat, de nem találja őket. Végül fejét az ég felé fordítja, mint aki átkozódik vagy elnézést kér a fentiektől. Válasz híján kénytelen föltalálni magát.) Perverz!
VENDEL	Mit beszélsz?
SÁNDOR	Hogy a Vendel bácsi...
JANIKA	Perverz? No, szép, mondhatom, Irmus néni...
IRMUS	Ismertem én a feleségét...
VENDEL	(szörnyen zavarba jön, nem leplez, indulatoskodik) Beszélsz hülyeségeket, Irmus. Na, iszol még egyet?
IRMUS	Csak töltsd ki!
VENDEL	(halkan, hogy a többiek is hallják) Majd erről az örökbefogadásról beszélünk később.
SÁNDOR	Ne hagyja már magát, Vendel bácsi!
JANIKA	Ne mondják már magára, hogy perverz, a szentségit!
VENDEL	Nektek nem volt lap leosztva. Rakjátok, és maradjatok csendben.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják. Megszólal bent a szaxofon.)
JANIKA	Felébredt.
SÁNDOR	Hason nem lehet szaxafonozni.
VENDEL	Kuss! Rakjátok.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják. A szaxofon kis idő múlva elhallgat. Szakadatlan rakják tovább. Vagy rakosgatják. Inkább.)

3. jelenet, melyben Piros is tudomást szerez Amese maradásáról, sőt, Vica is szembesül a ténnyel
Piros érkezik, kifulladva. Otthonka van rajta, meg piros harisnya. Haja festett vörös, kócos, amilyen az ápolatlan hosszú vörös hajak tudnak lenni. Formás teremtés, lehetett valamikor. Néhai bájai át- és felderengenek a játék során, kevés érdeklődést váltva ki a többiekben. Iramodik a teraszra, megáll a férje előtt.
PIROS	Tudtam, hogy itt vagy.
SÁNDOR	Tudhattad, mert mondtam, hogy jövök ide.
PIROS	Ha nem mondod, akkor is tudom.
SÁNDOR	Honnan tudod?
PIROS	Hol lennél máshol, mint a kocsmában.
SÁNDOR	Vendel bácsi! Most mondja meg, nem-e szívességből rakjuk, vagy szívességből.
VENDEL	Szívességből.
PIROS	Otthon is rakhatnál néha... szívességből... néha...
SÁNDOR	Majd ha ráérek otthon is rakni, akkor rakni fogok otthon is.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják. Piros észreveszi Irmust, köröz körülötte, a másik csak a szeme mozgásával követi a köröket.)
PIROS	Szervusz, Irmus.
IRMUS	(a háta mögé rejti a poharat, csak az orra vereslik) Szervusz, Piros.
PIROS	Ilyen korán, Irmus?
IRMUS	Mit ilyen korán, Piros?
PIROS	Hát az ivás.
IRMUS	Nem ivás, kis szívem, hanem egy kis csevely.
PIROS	Kis csevely... három férfival...
IRMUS	Nem lehet kis csevely... három férfival?
PIROS	De lehet kis csevely... három férfival. Leülök én is.
IRMUS	Akkor te is csevelyeghetsz egy kicsit.
PIROS	Csevelyeghetek.
VENDEL	Vendel bora?
PIROS	Nincs is annál jobb. Csak töltse ki, Vendel bácsi!
VENDEL	Ülj le, Piros.
PIROS	Már ülök.
VENDEL	Mindegy. Jó kocsmáros így invitál. Szóval, ülj le, Piros!
PIROS	Köszönöm. Csak töltse ki.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
IRMUS	Hallottad?
PIROS	Hallottam. Már ülök is.
IRMUS	Nem azt. Ja, hát nem is hallhattad.
VENDEL	Nem kéne rögtön elpletykálni mindent!
IRMUS	Hát a Piros nem is tudhatja?
PIROS	Mit nem tudhatok én?
SÁNDOR	Miért ne tudhatná a Piros?
JANIKA	Úgyis megtudja hamarosan mindenki.
VENDEL	Azért nem kell úgy kapkodni a hírrel.
PIROS	Miről van szó?
VENDEL	Semmi. Fecsegnek.
PIROS	A kis szaxafonosról van szó, mi? Látom a zsíros pofájukon.
SÁNDOR	Jó lenne nekünk is, nem, Piros?
VENDEL	Mi van?
PIROS	Mi van?
SÁNDOR	Hát, ha nem jönnek érte...
PIROS	Kik nem jönnek érte?
JANIKA	Meg vannak halva... az apja meg az anyja... mind a kettő meg van halva a háborúban...
SÁNDOR	Nem jönnek érte. Meg vannak halva.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
VENDEL	Rám van bízva.
IRMUS	Magamhoz veszem, nem maradhat tovább egy fedél alatt egy... férfival.
VENDEL	Eddig maradhatott?
IRMUS	Maradhatott, mert élt az apja.
JANIKA	Meg az anyja.
PIROS	És minek kellene nekünk az Amese?
SÁNDOR	Hát, hogy is mondjam...
PIROS	Te perverz állat.
JANIKA	Az a Vendel bácsi.
VENDEL	(lendületből seggbe rúgja) Anyád. Az a perverz állat.
JANIKA	Ne tessék anyázni.
VENDEL	Mi van? Rakjátok.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
PIROS	Minek nekünk a lány?
SÁNDOR	Hát, lánynak. Az igazat megmondva, örökbe fogadhatnánk.
PIROS	Ne fektessük rögtön az ágyadba is, szívecském?
SÁNDOR	Nem úgy... én... (Nem látja értelmét a további szónoklatnak.) hát jó, vigye el az Irmus néni.
PIROS	Azt már nem. Nem viszi!
IRMUS	Te nekem ne mondd meg, hogy mit csináljak és mit ne. Viszem.
VENDEL	Nem viszed.
JANIKA	Össze ne vesszenek már az Amesén!
VENDEL	Te rakjad.
JANIKA	Rakom.
SÁNDOR	Piros, te meg hazamehetnél végre.
PIROS	Most jöttem.
SÁNDOR	Most se kellett volna.
PIROS	Zavarlak, mi?
SÁNDOR	Engem nem. De itt rakjuk.
JANIKA	Már mindjárt készen is vagyunk.
PIROS	(megveti a lábát, arca is megvető) Megvárom.
SÁNDOR	Ne várd meg.
PIROS	Megvárom. Látom, te is megvárod.
SÁNDOR	Mit várok meg?
PIROS	Hogy felkeljen az Amese.
SÁNDOR	Menj már, hagyjál már ezzel engem már békén.
JANIKA	Már csak ez hiányzott.
PIROS	Mit szólsz bele?
SÁNDOR	Énszerintem is mit szólsz bele?
JANIKA	(megbántódva a kettős érzéketlenségtől) Nem arra mondtam.
SÁNDOR	Akkor meg mire mondtad?
JANIKA	Hogy Vicát látom errefelé... tartani.
VENDEL	(Vendel valódi indulattal csap az asztalra - a törlőruhával) Azért nagygyűlés már ne legyen itt kora reggel!
JANIKA	Akkor mondja neki, hogy nem jöhet be.
VENDEL	Ilyet nem lehet mondani senkinek. Egy kocsmába mindenki bejöhet, ha ki vagyok nyitva.
JANIKA	De még nincs kinyitva a Vendel bácsi.
VENDEL	De a terasz nyitott.
JANIKA	Ja, az igaz. A terasz az nyitott. Akkor meg csak hadd jöjjön.
SÁNDOR	A te gyűrűs menyasszonyod, vagy nem?
JANIKA	Ja. Gyűrűs. Jól áll neki. Mintha rá öntötték volna.
IRMUS	(a gyűrűtlenek tudományos fölényével) A gyűrűt nem szokás rá önteni.
JANIKA	Az övét szokás. Ért is maga a gyűrűkhöz, Irmus néni! Hát volt már magának valaha is gyűrűje?
IRMUS	Miért ne lehetett volna?
JANIKA	Most volt, vagy nem volt?
IRMUS	Nem volt. De lehetett volna.
(Ebben maradnak. Késik a beígért gyűrűs Vica)
SÁNDOR	Soká tart neki, amíg ideér.
JANIKA	Lassan jön.
PIROS	Biztos a gyűrűjét nézegeti járás közben.
JANIKA	Aztat nézegetheti is, biztosan.
VENDEL	Meddig rakjátok még?
SÁNDOR	Nem-e szívességből rakjuk, hogy itt siettet?
VENDEL	Eszem ágában siettetni benneteket, csak valahogy már túl sokan vagyunk ezen a kis teraszon.
IRMUS	Sok jó ember kis helyen is elfér.
VENDEL	Sok jó ember.
(Senki sem érti magára a megjegyzést, nem romlik a kedv. Vica megáll a terasz szélén, nézi őket. Senki sem néz rá, tulajdonképpen senki nem néz senkire. Nyúlánk, szép lány a Vica, teltek a mellei, kerek a feneke, hosszú a combja, a haja, a tekintete. Könnyedén jár, szinte meggondolatlanul. Szoknyája lebben.)
VICA	Csókolom! Sziasztok! Szia traktoros Janika!
JANIKA	Elég csak Janika...
VICA	Szia elég csak Janika!
JANIKA	Esküszöm, bolond.
VICA	(hátulról átöleli Janikát, ennek elöl is van hatása) Csak jó kedvem van. Baj?
JANIKA	(restelkedve eltolja magától a lányt, összegörnyed) Dehogy. Csak itt szomorú bajok vannak közben, Vica.
VICA	Ne mondd! Csak nem megpimpósodott a Vendel bácsi bora?
VENDEL	Nem kéne ezzel viccelődni így!
VICA	Akkor meg mi a baj?
(Valamennyien Janikára néznek, a tekintetekben kárörvendő biztatás.)
JANIKA	Meghaltak az Amese szülei.
VICA	Meg? Mind a kettő?
SÁNDOR	Mind a kettő. Meg.
VICA	Akkor most mi lesz vele?
PIROS	Magunkhoz vesszük.
IRMUS	Magamhoz veszem.
VENDEL	Magamnál marad.
(Rakják, vagy inkább rakosgatják.)
VICA	És te, Janika?
JANIKA	Én mi?
VICA	Te nem veszed magadhoz?
JANIKA	Miért venném magamhoz?
VICA	(eltűnik a nyájassága, igazi nő, ahogy számonkér) Azt hiszed, nem láttam?
JANIKA	Mit nem láttál?
VICA	Láttam.
JANIKA	Mit láttál?
VICA	Ült a traktorodon. Vagy nem ült?
JANIKA	Ja, hát ült.
VICA	És lógatta a meztelen lábát. Vagy nem lógatta?
JANIKA	Lógatta.
VICA	(nagyot lök a fiún, aki szétrombolja az épp összerakott asztalrészt) Dögölj meg, traktoros Janika.
JANIKA	Még szerencse, hogy jó a kedved, Vica!
VICA	Már nem annyira jó.
JANIKA	Azért csak jobb, mintha rossz lenne.
VICA	Annál jobb.
VENDEL	Na, ebből elegem van. Még kész sincs a terasz, de már mindenki ide jár intézni a családi drámáit.
(Rakják, és elkészülnek vele végre. Mindenki megkönnyebbül.)
SÁNDOR	Kész az asztal. Nem-e megcsináltuk szívességből?
JANIKA	Megcsináltuk.
VENDEL	Akkor igyatok még egy fröccsöt, tisztán.
JANIKA	Legfeljebb még egy fröccsöt...
SÁNDOR	Tisztán.
(Isznak. Vendel Janikába karol, borús arccal félrevonja. A félrevonás végére az arc egészen baljós.)
VENDEL	Janika. Akarok mondani valamit.
JANIKA	Tessék mondani, Vendel bácsi.
VENDEL	Csak azt akarom mondani, Janika, hogy te ne traktoroztasd máskor az Amesét a traktorodon.
JANIKA	(el akar húzódni, de Vendel vasmarokkal tartja. Janika arca eltorzul a fájdalomtól.) Csak úgy játékból volt.
VENDEL	Játékból meg még inkább ne.
IRMUS	(ráncigálja el Janikától, sikertelenül) Féltékeny vagy, mi, vén Vendel?
VENDEL	Neked nincs dolgod a parókián, Irmus?
IRMUS	Az én dolgom az én dolgom. Akkor is féltékeny vagy.
VENDEL	Csak az illendőség kedvéért... meg ne lássam, még egyszer, megértettük egymást?
JANIKA	Jól van, na.
VENDEL	Mi van?
JANIKA	Mondom, jól van, na.
VENDEL	Az más. Akkor megbeszéltük. (Elengedi Janikát. Amese jön, kis hálóingben. Vézna, de fejlett fiatal lány. Hosszú fekete haj keretezi sápadt arcát. A férfiaknak rajta marad a meztelen combokon a szemük, a nők ezt észreveszik.) Na, felébredt a kislány.
PIROS	Kislány...!
VENDEL	Jót álmodtál, Amese? (A lány bólint.)
SÁNDOR	Szaxszafonoztál az éjszaka, hallottam. (A lány bólint.)
IRMUS	Éjszaka aludni szoktak, Amese. (A lány bólint.)
JANIKA	Nagyon szépen szaxafonoztál, én is hallottam. (A lány bólint.)
VICA	Hogy oda ne rohanjak! A traktoros Janika meg a szaxafon! Hogy állunk a portugállal, traktoros Janika?
(Janika úgy veti magát hátra, mint akinek a seggébe csíptek.)
JANIKA	Ezt meg minek kell itt?
VENDEL	Miféle portugállal?
VICA	(mímelt büszkeséggel felkacag) Hát nem tetszenek tudni?
PIROS	Nem.
VICA	A traktoros Janika portugálul tanul.
IRMUS	(mint aki főbenjáró bűnről szerez tudomást) A traktoros Janika?
VICA	Az, a traktoros Janika. Tanulsz, vagy nem tanulsz? Mondd csak meg szépen, ha kérdeznek!
JANIKA	Ja. Tanulok. Oszt mi van abban, ha tanulok?
PIROS	Minek tanulsz portugált?
VICA	Hogy elmenjen az egyetemre. (Túlságosan hangosan röhög ahhoz, hogy jókedve legyen.)
IRMUS	(a fokozódó bűn terhének átvállalása alatt) A traktoros Janika egyetemre?
JANIKA	Ja. Egyetemre. Portugál szakra.
SÁNDOR	A traktoros Janika egyetemista lesz.
VICA	A frászt. Nem fogják felvenni, mert nem tudja megjegyezni a szavakat.
JANIKA	Ja. (Két oldalról két ököllel veri a halántékát.) Nem mennek a fejembe a szavak.
PIROS	Akkor minek tanulsz?
JANIKA	Hogy belemenjenek.
SÁNDOR	Na, nem-e végeztünk mára? Köllene hazamenni, Piros...
PIROS	(alulról nevet bele a férje arcába) Most, amikor fölébredt végre?
SÁNDOR	Ne izélj, mert megint megcsúszol a lépcsőn...
VICA	(békítőleg belekarol, de azért tovább gyötri) Mi is mehetnénk, traktoros Janika... hacsak nem akarod megint megtraktoroztatni az Amesét...
VENDEL	A derekát töröm le!
IRMUS	No, a hősszerelmes!
VENDEL	(barátságtalanul őszinte ajánlatot tesz) Te is mehetsz már, Irmus.
IRMUS	Megyek is. Megmondod neki?
VENDEL	Még nem tudom.
IRMUS	Mert ha megmondod neki, akkor mondd meg azt is, hogy én magamhoz veszem.
PIROS	(hátrafelé lépkedve kiabál, Sándor vonszolja) Mi meg akkor örökbe fogadjuk.
VICA	A traktoros Janika meg elhordogálja a traktorán a határban le s fel.
VENDEL	Este felé nézzetek majd vissza. Megünnepeljük a teraszt.
PIROS	Az jó lesz. Úgyis régen táncoltam már.
IRMUS	(savanyú rámenősséggel) Én is benézek, ha már így meghívtál.
VENDEL	Ha már így meghívtalak. Jöjjenek a fiatalok is!
JANIKA	Itt leszünk, Vendel bácsi.
IRMUS	(közel furakodik Vendel arcához, de ez egyiküknek sem jó) Most mondod meg neki?
VENDEL	Mi van? Majd az én dolgom, hogy mikor mondom el neki.
SÁNDOR	Nem-e végeztünk akkor? Isten áldja, Vendel bácsi, máskor is...
VENDEL	Köszönöm, Sándor.
JANIKA	Jól összeraktuk.
VENDEL	Neked is, traktoros Janika.
JANIKA	Máskor is, Vendel bácsi, isten áldja.
(Elmennek mind. Vendel ül az asztalnál, Amese áll a fal mellett.)
VENDEL	Ülj le, Amese. (A lány leül.) Kellene, hogy este szaxafonozz a népeknek, amikor idejönnek. (A lány tagadóan rázza a fejét.) Így is jó. Amese, mondani akarok neked valamit. (Előre hajol, mélyen a lány szemébe néz. Távolabb hegyek.)

4. jelenet, később, melyben Irmus visszatér a teraszra, hogy Amesét megfaggassa a dolgok állásáról. Egyoldalú beszélgetésüket Piros érkezése zavarja meg
Amese az elmosott a poharakat rakosgatja. Valamilyen szomorú dalt dudorászik. Irmus feje kerül elő valahonnan, ő is dudorászik, de ő templomi éneket. Ezt a dalt Irmus a darab folyamán többször is feldudorássza, általában olyankor, amikor zavarban van, vagy, ha nem akar megszólalni. Utóbbi a ritkább.
IRMUS	Jé, csak nem dudorászgat a néma kislány. Egészen szép hangod van, kedves, mondták már? Na, ne hallgass el, meg ne ijedj az Irmus nénitől! Sejtettem ám, hogy tudsz beszélni... Rázod a fejedet. Na jól van, elhiszem. Nem tudsz beszélni... csak énekelni... azt sem, rendben, csak dúdolni. Különös adottság... Se beszélni, se énekelni, dúdolni meg éppenséggel... Ülj csak ide, Amese, ide mellém! Kérdeznék valamit. Na, gyere, ülj már le, na, gyere már, ülj le, nem vagyok én itt vendég... (Amese leül.) Végre. Mondott neked valamit a Vendel bácsi? (A lány tagadólag rázza a fejét.) Azért valamit csak mondott, mióta itt vagy, nem? Mit rázod a fejedet egyfolytában? Honnan tudod, mire akartam az előbb rákérdezni, ha rá sem kérdeztem? Makacskodol? Isten nem szereti a megátalkodottakat, azt ugye, tudod... Azt hiszem, sejted, mire akarok rákérdezni... Hogy arról beszélt-e? Mit rázod a fejedet, most akkor tudod, miről kérdezek? (Amese el akar menni, Irmus visszatartja a kezénél fogva.) Jól van na, azért meg kell hagyni, derék lány vagy. Dolgos. Épp ilyen lány voltam én is fiatalon. Mit bámulsz, nem voltam én se mindig ilyen rozzant, mint most. Dolgos voltam, és... olyan kacagós, vagy milyen... hogy is mondják... Mi, nem hiszed? Nem baj. Mit mondtál, hol van Vendel? Ja, nem mondtál semmit. Holott a Vendel van valahol. Hol van a Vendel? Áruért ment el a Vendel? Értem. Maradj, nincs most dolgod. (Amese mégis feláll, bort tölt neki.) Látom, jó megfigyelő vagy, így iszom. Köszönöm, kedves. Szóval nem beszélt a Vendel a... telefonról? Hogy milyen telefonról? Hát, ha nem beszélt, biztos nem is nagyon fontos az a telefon. (Dudorászgat.) Aztán, mondd csak, Amese, jó neked itt? (Amese bólogat.) Szóval jó. Értem. Tudod is te, mi a jó, istenem. Akkor mondd meg nekem, mi a jó itt neked ezzel a morcos Vendel bácsival? Na, mi a jó? Nem lenne jobb inkább máshol? Nem, nem arra gondoltam, hogy hazamész... Mondjuk, ha nem egy magányos férfival laknál egy fedél alatt, fiatal lány létedre... A tisztelendő úr sem helyesli, megmondhatom neked. Éppenséggel van megoldás, kislányom, lakhatnál nálam is... és ott igazán lenne mit tenned, nem csak a vacak poharakat meg tányérokat sikálni... Hogy nem öl meg az unalom! (Saját keserves életén - és elkövetkező mondandóján - meghatódik egy keveset.) Tizenhárom éve ápolom szegény drága anyámat, akit az úristen megbénított az ő kifürkészhetetlen akaratából. Tizenhárom éve mellette, éjjel-nappal, vagy inkább se éjjelem, se nappalom... Nem lennék hálátlan... fizetnék érte neked... vagy odafogadnálak... akár egy rokont... mint a lányomat... (Amese hevesen rázza a fejét, tagadólag.) Most meg mi van? Mit nem akarsz? Mi? Dolgozni? (Csak azt fogja föl, hogy nem fogja föl.) Mondtam, hogy megfizetem. Vagy, hogy nem akarnál lakni nálam ... Hát, nagyobb rend van ott, mint itt, meg tisztaság, meg élével a dolgok... nem egy kocsma... (Elhúzza a száját, túlságosan.) A tisztességességről már nem is beszélve... Mondd, mi keresni valója van a kocsmában egy ilyen korú lánynak, mint te? Aztán, ha megfogdosnak részegen az emberek, a Vendel tán meg fog védeni? Az se különb, hát hiszen az is férfi. (Lehalkul, hogy isten se hallja jól, amit most mond.) Mert olyanok ám ezek, mind a férfiak, templomba nem, kocsmába folyton, és ha beisznak, dől belőlük a moslék... a trágárság... a verejtékszag... no, én csak mondtam, hogy meggondold...
(Piros kering a terasz felé. Mintha nem is oda igyekezne.)
PIROS	Mit látok, kereng a varjú a kis béka fölött. És mindjárt be is kapja. Ham, így bekapja...
IRMUS	Én meg kányát látok itten elközelegni. Az inkább szereti a békát. (Görcsös ujjaival eljátssza a vadászatot.)
PIROS	Minek jött vissza ide suttyomban, Irmus?
IRMUS	Mindenkinek lehet elülni a teraszon, ha úgy hozza a kedve.
PIROS	Mindenkinek. Meg ajánlatokat tenni, mi? Lakjál nálam, meg ilyenek... (Amese bemegy a kocsmába.) Ez meg hova megy?
IRMUS	Elijesztetted a rikácsolásoddal. Miféle ajánlatokról beszélsz, Piros?
PIROS	Van fülem, meg hallom, amit beszélnek, meghallom, meg aztán itt is voltam a közelben.
IRMUS	(belehajol az arcába, kutakodón) Hallgatóztál.
PIROS	(ha lehet, még fokozza a belehajlást) Azt talán nem, de hallóztam, az talán igen. Kéne a lány, mi, Irmus néni? (Felugrik, mutatóujját vádlón a levegőbe szúrja, megforgatja benne.) A nyomorék anyjuk mellé cselédnek, mi?
IRMUS	Nem a te dolgod. Se az anyám.
PIROS	De, de, de. Én ezt az egészet ám végiggondoltam.
IRMUS	Nem néztem volna ki belőled.
PIROS	Ki-e, nem-e ki, megmondom, ahogy van, nekem is kell a lány.
IRMUS	(meglepődést színlel, és előkészíti a szúrást) Neked? Kell? Minek?
PIROS	Lánynak.
IRMUS	Meglepődve hallok. Milyennek?
PIROS	Fogadottnak.
IRMUS	Miért nem csináltatsz magadnak az uraddal, az úr rendelése szerint egy saját gyereket, ha annyira akarsz... magadnak gyereket?
PIROS	(akadozva beszél, szégyenkezve) Mert nem lehet... nekünk gyerekünk... magunkban.
IRMUS	Imádkoztál volna többet!
PIROS	Elfelejtette tán, mennyit nyomtam a perselybe, és mégis hiába?
IRMUS	(Piros öle felé nyúl, de aztán idejében visszakapja a kezét) A saját perselyedet nem kellett volna annak idején... annyira telitömetni... csak úgy... hogy aztán meg ki kelljen kaparni belőle azt a sok...
PIROS	Na, aztán az ótvaros szájára lépek, ha nem áll le ezzel a süketséggel! Éppen maga ne tudná, hogy az úr nem velem, hanem az én urammal rendelkezett úgy, hogy ne tudjon nekem gyereket... csinálni?
IRMUS	Mondtam már, imádkozzál többet.
(Piros nem válaszol rögtön. Nehéz ilyesmire mit mondani.)
PIROS	Én hiába imádkozom, ha a Sanyié nem alkalmas arra...
IRMUS	Mesebeszéd. Ha mindenre jó az a derék nagy ember, akkor erre épp miért ne volna jó?
PIROS	Biztos, mert az úr így akarta.
IRMUS	És ha mégis a te méhedben van pusztaság, Piros?
PIROS	(Piros arcán ártatlan, angyali mosoly árad szét) Abban csak ragyogás van, mondta is az orvos a városban, hogy abban csak ragyogás van...
IRMUS	Az orvos is csak férfi. Biztos az is megvolt régebben neked...
PIROS	Maga beteg, Irmus. Lehetne, ha csalnám a Sanyit...
IRMUS	(megértő önsajnálattal) Itt? Kivel? Ha elmennél, talán. Innen... Itt kivel?
PIROS	Éppenséggel ezért kell gyerek.
IRMUS	Amese már nem gyerek.
PIROS	Ahogy vesszük. Csak kész haszon, hogy nem kell pelenkázni. Meg ilyenekkel bajlódni. Nálunk jó sora lesz, ott a gyerekszoba az emeleten a játékokkal, amiket előre bekészítettünk... minek... kinek...
IRMUS	(idegesen felcsattan) Nem hallod, hogy Amese már nem gyerek?
PIROS	Még az. Attól függ, honnan nézzük.
IRMUS	Honnan nézzük?
PIROS	Ahonnan én nézem, onnan még az. Alig van még neki...
IRMUS	(idegbajosan járkálni kezd) Onnan, ahonnan a Sándor nézi, már biztosan van neki...
PIROS	Mi dolga magának azzal, hogy Sándor honnan nézi?
IRMUS	Jól van, csak úgy eszemben jár.
PIROS	Ott a nagy ház, kong tőlünk az ürességtől.
IRMUS	A nagy ház nem minden. A nagy házat a lélekben kell felépíteni, Piros.
PIROS	Na, maga csak tudja, azzal a ménkű nagy lelkével. Szaladok, Sanyi mindjárt jön vissza a Kovácstól, és nem tudja, hogy itt vagyok. (Bent megszólal a szaxofon.) A gyereket meg hagyja békén! Értjük egymást?
IRMUS	Hagyhatom. De akkor meg a Vendelé lesz.
(Hallgatnak, méregetik egymást és a lehetőségeket.)
PIROS	A kurva anyját a Vendelnek. Az lesz az övé.
IRMUS	Én is azt mondom.
PIROS	De meg magának is a kurva anyját, hogy így egyetértünk.
IRMUS	Én is azt mondom... a tiédet.
Mindketten el.

5. jelenet, melyben Sándor tájékozódik Amese szándékairól, miközben Vica tüzéhez is közel teszi a vasát
Sándor zsebre dugott kézzel, fütyörészve érkezik. Játszik a trikótól meztelenül hagyott izmaival, megfeszíti, elernyeszti őket. Igen elégedett. A teraszra is a falu bikájának gőgjével és nyugalmával lép fel. Szomorúan kell tapasztalnia, hogy nincs közönsége, a terasz üres.
SÁNDOR	Vendel bácsi, meg van-e nyitva itt a teraszon, hogy innék egy nagyfröccsöt, tisztán? (Behallgatózik a nyitott ajtón, de csak a szaxofont hallja.) Szaxafonozik. Lehet, hogy odabent meg neki szaxafonozik, azért nincs ideje idekint. Akkor meg már annyira vannak ezek ketten, hogy az sok is. A Vendel bácsi meg az Amese! (Nagyot csap az asztalra. A szaxofon elhallgat.) Aha. Elhallgatott a szaxafon. Hát ennyire vagyunk! (Amese dugja ki az orrát a teraszra.) Szevasz Amese, nem is tudtam, hogy itt vagy. Azaz, tudtam valamit, mert hogy ment a szaxafon. A Vendel bácsi itt van? (A lány tagadóan rázza a fejét. Hallgatnak.) Csak jövet a Kovácstól, gondoltam, egy fröccsöt leöntök tisztán. Jól van, hozzál már egy nagyfröccsöt, de hideget nekem, ha már visszafelé gondoltam, hogy benézek, jövet a Kovácstól, itten... (Amese indulna, de a férfi megfogja a kezét, közelebb húzza magához.) De nem-e az Irmus nénit láttam ténferegni elfelé innen? Azt-e? Akkor jól láttam. Mit akart itt a banya? Nyilván telibeszélte a fejedet, hogy így meg úgy, meg mi több, meg amúgy... (A lány kiszabadítja magát, besiet a söntésbe.) Na, csak vigyázz vele, nagy kígyó a templomkoptató vénasszony, az anyja meg otthon nem-e éhezik, meg elláttatlan van egész nap? Köllenél neki cselédnek, köszönöm a fröccsöt, hogy az anyja elláttatva legyen, amíg ő a templom kövét koptatja, vagy nem-e így gondolod? Na, bólogass már, Amese, legalább bólogass a Sándor bácsira... (Megint a lány felé nyúl, aki most nem húzódik el. Sándor az ölébe akarja ültetni, de Amese ezt már nem engedheti. Inkább csak forgatja maga körül.) Aszt, nagylány lettél, egyre-másra, mióta itt vagy, hamar majd legényt is kell neked szerezni, nem-e tudod magadtól is? Mutasd a Sándor bácsinak, hogy mennyire nagylány lettél? (Vica halad el a terasz előtt, a gyűrűjét nézdegélve. Sándor gyöngéden és sürgősen eltolja magától Amesét.) Nem-e a gyűrűjét nézve halad el előttünk a Vica? Szereti nézni a gyűrűjét.
VICA	(meghallja az utolsó mondatot, kacéran belenéz a férfi szemébe, egyenesen) Szeretem hát. Itt ül a Sándor bácsi?
SÁNDOR	Itt ülök. Te meg a gyűrűdet nézed folyton.
VICA	Tán a Sándor bácsit nézzem?
SÁNDOR	Nem-e lenne az jobb neked is, ha engem néznél? Gyere, ülj le ide egy kicsit, nincs neked sietős dolgod.
VICA	(az asztalhoz megy, de nem ül le, ez előnyösebb hosszú combjai láttatásában) Dolgom az nincs. Le is ülhetek. De mit szólnak hozzá?
SÁNDOR	Kik?
VICA	Piros néni.
SÁNDOR	Semmit se szólnak hozzá. Az meg azt szól, amit én mondok neki szólni. Na, ülj már le ide, Vica, aszt mutasd a gyűrűdet! (Vica leül, mutatja a gyűrűjét, Sándor nekibuzdulva gyűri, szorongatja a kezét.) Aha, szép gyűrű. Meg a kezed is finom hozzá.
VICA	Nem fogdosná a kezemet, ha lehetne, Sándor bácsi...
SÁNDOR	Nem volt fogdosás, csak a gyűrűt néztem. Nem-e innál valamit?
VICA	Nem, én nem szoktam.
SÁNDOR	Sose?
VICA	Sose.
SÁNDOR	És néha se?
VICA	Néha se.
SÁNDOR	Akkor majd szoksz.
VICA	Majd akkor talán... most nem.
SÁNDOR	(elkezdi a kígyóbűvölést, a kígyó meg a tekergőzést, ágaskodást) Azt mondod, hogy az Amesét a traktoros Janika a traktoron, az meg csak lóbálta a lábát... meztelen?
VICA	(elvörösödik, nem erre számított a szorongatás után) Hagyjuk a múltat. A traktoros Janika is megéri a pénzét.
SÁNDOR	Nem kell mindjárt mindent félre érteni. A traktoros Janika nem olyan.
VICA	Nekem mondja a Sanyi bácsi? Tudom én, milyen a traktoros Janika.
SÁNDOR	Nem vagyunk egyformák.
VICA	Ezt meg hogy tetszik érteni?
SÁNDOR	Hogy azt meg nem tudod, hogy én milyen vagyok.
VICA	Miért kellene nekem tudni, hogy a Sándor bácsi milyen?
SÁNDOR	Csak úgy mondtam. Hogy nem-e érdekes, hogy azt meg nem tudod, hogy én milyen vagyok.
VICA	(elbizonytalanodva, vagy inkább meglepődve) Érdekes.
SÁNDOR	Innen merre mész?
VICA	Semerre. A traktoros Janika jön elém, ha végez a szállítással.
SÁNDOR	Értem. Én meg megyek innen haza.
VICA	Akkor ezt megbeszéltük.
SÁNDOR	Nem-e van más dolgod is, mint a traktoros Janikát várni?
VICA	Nincs más dolgom.
SÁNDOR	(feláll, de nem indul el. Vica kíváncsian néz föl rá.) Akkor csak várjad a traktoros Janikát.
VICA	Akkor csak várom.
SÁNDOR	Na, szevasz, Vica!
VICA	Csókolom, Sándor bácsi.
(Nézik egymást, Vica egyre nagyobb zavarban van. De az is lehet, Sándor van zavarban. Legfeljebb mind a ketten.)
SÁNDOR	Aszt nem haza megyek ám még, Vica.
VICA	Ha nem haza, akkor meg hova megy a Sándor bácsi?
SÁNDOR	Hát csak ebbe az irányba, Vica. (Elmutat a fejével, még annál is messzebbre.)
VICA	Az erdő felé?
SÁNDOR	Afelé. Nem-e te mondtad?
VICA	Én mondtam.
SÁNDOR	Akkor tudsz mindent, Vica.
VICA	Tudok. Már hallom a traktor hangját.
SÁNDOR	Én is hallom a traktor hangját. Akkor én elmegyek ebbe az irányba. (Még mindig nem indul, pedig már indulhatna.)
VICA	Menjen el, Sándor bácsi, abba az irányba.
SÁNDOR	Aszt megjegyezted?
VICA	Meg kellene jegyezzem?
SÁNDOR	Ha éppen megjegyeznéd, nem-e lenne az jó, ha belegondolsz?
VICA	Belegondoljak?
SÁNDOR	Hát csak gondolj bele. Aztán ne sokáig gondolkodj, mert haza is kell mennem átöltözni az estéhez.
VICA	Megjegyeztem az irányt, Sándor bácsi.
SÁNDOR	Akkor nem-e vehetem az irányt?
VICA	Veheti.
(Sándor elmegy. Vica beleszagol a férfi asztalon hagyott poharába, de Amese kiveszi a kezéből, és elviszi. Fölerősödik a traktor berregése.)

6. jelenet, melyben Janika biztosítja Vendelt, hogy szó sem lesz több traktorozásról Amesével, ám Vicát nem leli a kocsma előtt
Janika Amesével üldögél a teraszon. Ideges, és ezt nem is próbálja leplezni. Rettenetes erőfeszítéseket tesz arra, hogy összerendezze a gondolatait. Ez egyelőre nem nagyon sikerül neki. Amesével sem boldogul, ez is bosszantja. Semmi sem sikerül, és minden bosszantja. Rossz állapot.
JANIKA	Most akkor itt volt, vagy nem volt itt? Rosszul tettem fel a kérdést. Eldöntendő kérdést nem lehet némáknak föltenni. Ez jó, ez az eldöntendő kérdés. Ezt már megtanultam, és nem is ment ki a fejemből tegnap óta. Ezt az eldöntendő kérdést. Most akkor itt volt, vagy nem volt itt? Már megint nem sikerült föltennem jól a kérdést. Amese, figyelsz most rám? Fél órája várakozom itt, teljesen hiába. Lehet, hogy nem is volt itt a Vica. Most akkor itt volt Vica? (Amese bólint.) Na végre. Szóval, itt volt. És elment. Hova ment? Miért nem várt meg? Rendben, erre sem lehet válaszolni. Egyedül ment el? (Amese bemegy a kocsmába. Janika lemondóan rálegyint. Nem tudható biztosan, kire legyint.) Erre persze lehetett volna igennel és nemmel válaszolni. Ezért kell tanulnom, hogy pontosan meg tudjam fogalmazni a kérdéseimet. Vica tehát itt volt. Elment. És nem várt meg. Én meg gürcölök itt éjt nappallá téve, hogy legyen meg a gyűrű. Megvan a gyűrű. Ő meg nem vár meg. Amikor nincs is semmi dolga. Mi dolga lehet? (Vendel érkezik, nagy dobozokat cipel, alig látszik ki mögülük. Nem is nagyon hiányzik senkinek, hogy kilátszódjék.) Na végre, Vendel bácsi, már azt hittem, sose kapom meg a fröccsömet. Fél órája várok már itt a teraszon.
VENDEL	Mi van? És Amese? Miért nem kértél Amesétől?
JANIKA	Eszembe se volt.
VENDEL	(nagyokat nyögve lepakolja a dobozokat, Janika tüntetőleg nem segít neki) Ha már olyan jókat szoktatok traktorozni... mezítláb... kérhettél volna is. Kitelt volna a fél órából.
JANIKA	Ja. Mondom, hogy nem volt eszemben. A Vica nem várt meg. Az volt az eszemben.
VENDEL	Itt volt?
JANIKA	Amese szerint igen.
VENDEL	Akkor itt volt. És miért nem várt meg?
JANIKA	Ezt kérdezem én is.
VENDEL	És Amese mit mond?
JANIKA	Semmit. Ezt nem lehet megkérdezni.
VENDEL	Amese! (A lány kijön, hozza a két fröccsöt. Vendel hozzálát a dolgok tisztába tételéhez.) Amese, miért nem várta meg a Vica a traktoros Janikát?
JANIKA	Mondtam, hogy így nem lehet ezt kérdezni.
VENDEL	Mi van? Majd akkor kérdezem másként. A Vica hova ment? Melyik irányba? (Amese a fejével arra mutat, amerre elment Sándor, illetve Vica.) Na látod, arra ment el.
JANIKA	(váratlanul ideges lesz a közlésre. Talán az irány nem tetszik neki. ) Arra? Mi a fenének ment el arra?
VENDEL	Nem tudom, Janika. Biztos arra volt dolga.
JANIKA	Vicának soha nincs dolga.
VENDEL	Majd megmondja, ha visszajön.
JANIKA	Ja. És maga, Vendel bácsi, maga megmondta már Amesének...
VENDEL	Kuss! Amese, menj szaxafonozni. Mit izélsz itt nekem?
JANIKA	Most akkor megmondta neki, vagy nem mondta meg neki, Vendel bácsi? A fenébe, ez megint eldöntendő kérdésnek sikerült... Persze, maga nem néma, akkor magának lehet föltenni...
VENDEL	Te nekem ne tegyél fel kérdéseket, traktoros Janika. Te törődj a menyasszonyoddal, hogy nem várt meg.
JANIKA	Ja. Nem várt meg. Pedig meg szokott várni. Lehet, hogy a gyűrű zavarta meg az agyát.
VENDEL	Lehet. A gyűrű meg tudja zavarni a fiatal lányok agyát. Meg a traktorozás, meztelen lábbal, lógászva...
JANIKA	(felugrik, hadonászik, Vendel jól elmulat rajta) Megint ezzel a traktorozással jön előtérbe. Mondtam már, hogy nem volt abban semmi. Akárha a kishúgom lenne... Olyan nekem az Amese... mintha a testvérem volna.
VENDEL	Olyan?
JANIKA	Ja.
VENDEL	(elkomorodik, minden súlyával a vézna fiú fölé nehezedik) Akkor jó. De azért nem lesz több traktorozás a tudtom nélkül.
JANIKA	Nem. Akkor magánál marad?
VENDEL	Azt hiszem. Hol maradna?
JANIKA	Vinnék?
VENDEL	Mit vinnél?
JANIKA	Nem én. Amesét mások. Adja?
VENDEL	Mondom, hogy nem. Vinnék, de nem viszik. Marad.
JANIKA	Mint mi?
VENDEL	(már nagyon idegesíti Janika ostobasága) Mi mint mi?
JANIKA	Amese, mint mi? Hogy marad... hogy marad?
VENDEL	Ahogy eddig.
JANIKA	Elveszi?
VENDEL	Na, menj az anyádba, traktoros Janika!
JANIKA	Akkor meg miért ezt beszélik?
VENDEL	Mert ezt beszélik. Beszélnek, mert unatkoznak.
JANIKA	Ja. Sok itt az unalom, ebben a faluban. (Vica ringatózik a teraszon beszélgetőkhöz, könnyű csókot lehel Janika homlokára. Ezzel még nincs megoldva ruházatának bomlottsága.) A Vica meg megjött.
VICA	Csókolom, Vendel bácsi! Megy a fröccs?
VENDEL	Megy a fröccs.
JANIKA	(halkan, de indulatosan, mint aki tudja, hogy mit kell kérdeznie) Te meg merre jártál, Vica?
VICA	Sétálni voltam... arra, meg erre...
JANIKA	De nem vártál meg engem, Vica?
VICA	De, vártalak.
JANIKA	Hogy vártál?
VICA	Nagyon.
JANIKA	Vettem észre. Itt ülök egy fél órája, és rád várok.
VICA	Na, én meg nem itt vártalak, traktoros Janika.
JANIKA	Hol vártál, ha nem itt?
VICA	Arra, meg erre. Menve vártalak, mentem a traktor hangja után.
JANIKA	Fél órája hallgat a traktor.
VICA	Hang után nekem is könnyebb lett volna jönni.
JANIKA	Ja. Majd máskor nem állítom le a motort.
VICA	Máskor ne állítsd le a motort. (Sándor halad el a terasz előtt. Zilált ő is, csak nem ruházatilag.) Csókolom, Sándor bácsi.
SÁNDOR	Sziasztok.
VENDEL	Sándor! Ugorj be egy percre, hozok egy nagyfröccsöt, tisztán.
SÁNDOR	(egy pillanatra mintha zavarba jönne, de a pillanat túl gyors ahhoz, hogy bármit is jelentsen) Most nem. Most sietek. Majd visszajövök mindjárt... a Pirossal.
(Vendel megrökönyödve, széttárt karral bámul utána.)
VENDEL	Nem jött be. Még mindig bejött...
JANIKA	Ja. Most meg nem jött be...
VICA	Biztosan dolga van.
JANIKA	Te már csak tudod... akinek soha nincs dolga...
VENDEL	(nem fér a fejébe, amin nem lehet csodálkozni) Érdekes, hogy nem jött be.
JANIKA	Ja. Milyen fura dolgok történnek mostanában ebben a faluban. És a gyűrű? Az tetszik-e még, a gyűrű?
VICA	(kihasználja, hogy odavackolódhat Janikához, minél közelebb, annál kevésbé szemügyre vehető) A gyűrű egyre jobban tetszik, traktoros Janika.
JANIKA	Felülsz a traktorra hozzám?
VICA	Most momentán nem ülnék fel... Megyek hazafelé.
(A válaszon mindketten meglepődnek, nézik egymást, Vendel őket.)
JANIKA	Vinnélek.
VICA	Sétálni van kedvem...
JANIKA	Kísérjelek?
VICA	(némi habozás után győz a józan képmutatás) Kísérhetsz.
VENDEL	Fiatalság, bolondság.
VICA	Azért már kezd megjönni az eszünk, Vendel bácsi. Nekem biztosan.
JANIKA	Miért mondod? Én talán nem tanulok portugálul?
VICA	De, tanulsz portugálul, traktoros Janika. A végén még viszed is valamire.
JANIKA	Akkor jól van. Mehetünk. (Vihorászva, fogdosódva elmennek.)
VENDEL	Amese! Gyere csak, kislányom, valamit meg kell beszéljünk. (Amese előjön, leül Vendellel szemben. Hallgatnak, nézik egymást.)

 7. jelenet, még később, melyben Sándor mégis visszatér, visszatér egy meghitt percre Vica is, hogy egy keveset kavarjon a dolgok állásán, később Piros itt talál rá Sándorra, és közösen egyezkednek Vendellel. 
Vendel a színen Amesével, egy hadvezér hevességével gesztikulál, magyarázza a lánynak a “stratégiát”.
VENDEL	Amese, legyen legalább ötven kaszinótojás is, hadd egyenek a parasztok úri eledelt a Vendelnél, egyszer van úgyis csak teraszavató... Aztán, ha mégis meggondolnád azt a szaxafont, hogy fújnál rajta egyet-kettőt, a Sándornak a kedvenc nótáját, de hiszen miből is tartana neked a Száz forintnak ötven a felé-t elfújni... Mi van, hogy a fejed rázod? Mi van? Hát annyira derogál neked a nekünk való fújás? Rendben, akkor ne fújd, és eredj a kaszinótojásokat csinálni... szépen, hiszen hát éppenséggel már mutattam, hogy kell... (Sándor érkezik, már sehol sem zilált.) No, Sándor, mégis beevett a rákfene a Vendelhez?
SÁNDOR	(meglepődik Vendel agresszivitásán, hirtelen nem is tudja, hogyan reagáljon) Be-e? No, ha be, akkor be. Az előbb is begyüttem volna, de sokan voltak a teraszon.
VENDEL	Mi van? Kik a sokan? A traktoros Janika meg a Vica neked az sok? Meg én meg az Amese?
SÁNDOR	Mondom, hogy nekem az sok... beszélgetéshez. Eggyel több, biztosan... hogy sok.
VENDEL	(öregasszonyosan csípőre teszi a kezét. Jól áll neki.) Eggyel? Ki az az egy, Sanyikám?
SÁNDOR	Magának se kell mindent tudni, Vendel bácsi. Nem-e ismer, hogy ha mondok valamit, annak oka van annak.
VENDEL	Oka. Hogy arról jöttél, amerről előtte a Vica is jött, és igen piros volt a képe, annak oka van annak.
SÁNDOR	(épp leül, de fel is ugrik menten) Ne kombinírozzon nekem itt, hanem hozasson azzal a lánnyal egy fröccsöt, tisztán. Nem-e hiszi, hogy én egy gyereklánnyal egy irányban haladnék valaha is?
VENDEL	Na, inkább a fröccsért magam megyek.
SÁNDOR	A lánynak szólt-e, ha már megkérdezhetem?
VENDEL	(az ajtóból replikázik, de már rutin a szöveg) Nem rád tartozik, te Sándor.
SÁNDOR	Amikor basztat, akkor mindig Sándor vagyok, nem-e hogy ide a rozsdás bökőt?
VENDEL	Ott lesz, ha a traktoros Janika megtalálja a nagyanyja holmijai között.
SÁNDOR	Kinek a nagyanyja, meg mit talál meg, avagy miféle holmik, amik között a traktoros Janika megtalálja a mit?
VENDEL	A rozsdás bökőt.
SÁNDOR	Aztán, hogyan van idekeverve szegény traktoros Janika, ide a bökőhöz?
VENDEL	Csak úgy. Tudod te, vagy ha nem, majd eszedbe jut, amit nem tudsz.
SÁNDOR	Ejnye, de nem-e bonyolultabb még a szokottnál is a Vendel bácsi?
VENDEL	Csak van szemem.
SÁNDOR	Azt majd a Janika a rozsdás bökővel kibökkenti onnan, ha nem vigyáz.
VENDEL	(visszasántikál Sándor asztalához, akit már teljesen felhergelte, hogy nem kapja meg az italát. Egy kocsma mégiscsak egy kocsma.) Mi van? Eztet meg mire mondod?
SÁNDOR	Arra, amire maga mondta, hogy a traktoros Janika a nagyanyja megtalált rozsdás kötőtű-bökőjével a torkomba piszkál.
VENDEL	De az ilyen meg olyan, de leginkább a kurva anyja világ, hát én jöttem abból az irányból, amelyikből a Vica jött, és az a mamlasz traktoros Janika itt kepeszkedett fél órát a rája várással?
SÁNDOR	Mit nekem traktoros Janika! A maga pletykás kombinírozó agya, Vendel bácsi. Meg miegymás. Hozza a fröccsöt, ha már elindult érte egy órával ezelőtt, mert az embert a szomjúság úgy leszívja, hogy behorpad a homloka, most akkor nem-e kocsmáros maga, vagy inkább a Petrocselli...
VENDEL	Mi van? Ne pimaszkodjál már te János, mert leverlek, mint vak a poharat.
SÁNDOR	Ezt már hallottam.
VENDEL	Hol hallottad, amikor én találtam ki.
SÁNDOR	Nyilván valami bábszínházban.
VENDEL	Ne hergelj, te Sándor, mert ne hergelj, ha mondom, te Sándor!
SÁNDOR	(Vendel elé csapja az öklét az asztalra. Ezzel a hergelés teljesen más minőségbe csap át.) Most akkor, nem-e rendeltem a fröccsöt, hogy hivatalosra hangoljam a mi beszélgetésünket, vagy nem-e rendeltem a fröccsöt, mert akkor most pótlólag rendelem a fröccsöt, hogy hozza már, mert én egészen el vagyok epedve.
VENDEL	Mert mindig pofázol, azért nem tudok behatolni a pultig.
SÁNDOR	No, csak hatoljon, ne ötöljön, na, ez vicces volt, el kell ismernie, vicces volt, Vendel bácsi.
VENDEL	Betegre röhögtem magamat...
SÁNDOR	Tessék? Nem-e mondaná el érthetőbben a velem fennálló problémáját?
VENDEL	Nincs nekem problémám veled. Csak éppen látok, amit látok.
SÁNDOR	Én meg nem. Nem látom a fröccsöm.
(Vendel ingerülten felugrik, berohan a kocsmába. Sándor értetlenül rázza a fejét. Amese hozza ki a fröccsöt.)
SÁNDOR	Na, most meg nem-e vagyok már arra se jó, hogy a Vendel bácsi hozza ki nekem a fröccsöt? (A lány sértődötten menne vissza a söntésbe, de Sándor a könyökénél fogva visszatartja.) Jól van, na, mit szomorodol el, örülök én, hogy te hoztad ki, mert tudod, Amese, az ember annak jobban örül, ha te hozod ki neki a fröccsöt, mint a Vendel bácsi, és nem-e jobban meg is méred, mint ő, mert te nem vagy vérbeli kocsmáros, a vérbeli kocsmáros szereti lefaragni kicsit a vérbeli fröccsöt... Akarod, hogy mutassak neked valamit, te Amese? (Tervrajzokat vesz elő, az asztalra teríti, de előbb gondosan letörli a viaszosvászonról a víz- és borcsöppeket.) Na, figyelj! Én leszek a falu leggazdagabb embere, Amese. Na, most még csak így nézel rám, de majd akkor csak úgy nézel rám, ahogy nem így. Na, én a Kovácsnál jártam, mert ő hívott ám, nem-e gondolnád, hogy én amolyan ajánlkozós vagyok? Azt azt mondja, hogy neki kellene vezeték, neki oda a panzióba, mert hogy a termálvizet a falu mellől oda csendeskésen elvezethetnénk. A főd alatt nem látszik semmi elvezetődés, a vízből meg van elég. (Fölkapja Vendel otthagyott számlatömbjét. Némi habozás után birtokba veszi, nem rendeltetésszerűen, természetesen.) Aztán, nézd, rajzolom, csak az a fukari Vendel meg ne lássa, hogy a számlatömböt elrajzolom itten neki, ez a csonk, a falu szélén a föld fölött aligha csak, itt meg a Kovács panziója, a két pont között van egy hosszú út, amit én vezetékkel összekötök, aztán meg hallgatni is tudok, ha a Kovács elég gavallér, azt ha a tervekért meg a vezetékért, meg a szakértelemért a Kovács elszámol velem, nem-e kaszálok annyit, hogy én legyek itt a jani? Na, nem a traktoros Janika, Sándor bátyád menő lesz itten, nem-e sztár, ha hiszed-e vagy sem. Most meg mit nézel úgy rám, mint egy báránka, a nagy szemeiddel, barikám, tisztán, mit nézel át rajtam, az ember egészen üvegnek érzi magát, ahogy nézel és átnézel rajta... Fogadjunk, hogy a Vendel bácsi már elmondott neked mindent... Na, mibe fogadjunk... Semmiben nem fogadunk, mert a feleségem járására ismerek a terasz felé közeledőben, csak nyugodtan eredj be a Vendelhez, fújd meg a szaxafonodat, mert éppen feleségem jön éppen itt. Na, eredj már, báránkám... (Amese kérdőn néz rá, mert Vica közeledik.) Jól van, na, az ember nem-e tévedhet, ha a tulajdon felesége illetőségéről van is éppen szó? Mit állsz itt? Eredj, majd szólok, ha kifogyott a fröccs. (Vicát mustrálgatja, fentről lefelé, lentről felfelé.) Leülhetsz.
VICA	(fogvacogósan vakkan felé) Nagyon megtisztel.
SÁNDOR	Csak mondtam, hogy elülhetsz.
VICA	Csak úgy, erre jártam.
SÁNDOR	Érdekesen, mindenki erre jár, és mindenki éppen csak úgy van a járása erre.
VICA	Ha gúnyolódni tetszik a Sándor bácsinak, én el is...
SÁNDOR	(átnyúl az asztal fölött, megragadja a lány csuklóját, de nyomban el is engedi) Nem-e vagy megsértődve valamin, te Vica?
VICA	Én ugyan nem.
SÁNDOR	Akkor rendben. Mert nem is lehetsz. Mert min is lehetnél megsértődve? Volt, ami volt, és úgy volt jó, ahogy jó volt, nem-e erről kell, hogy legyen a szó?
VICA	De, jól tetszik beszélni a Sándor bácsinak.
SÁNDOR	Aztán, marad minden kettőnk közt, ahogy az ilyesminek maradnia kell kettőn közt...
VICA	Maradni marad, csak...
SÁNDOR	Mi csak, te Vica?
VICA	Csak... hogy máskor... megint... hogy lehetne-e az irány megint egyforma... (Fejével kacéran az erdő felé int. Sándornak is ugyanaz jut az eszébe az irányról. Jól megértik egymást.)
SÁNDOR	És hát a traktoros Janika, az nem-e fontosabb neked, mint az irány?
VICA	Ez legyen az én dolgom. (Felkapja Sándor fröccsét, mohón beleiszik. A lefetyelés erotikusan közönséges.) Érdekel is engem a traktoros Janika! Az még csak egy gyerek. El is megy az egyetemre, akkor meg mindegy is nekem, gyerek vagy nem gyerek.
SÁNDOR	Te meg nem-e mész vele az egyetemre?
VICA	Én ugyan nem. Érdekel is engem a traktoros Janika!
SÁNDOR	Másodszor is mondod. Hát, pedig érdekelhetne. (Végigsimít Vica karján, a lány macskásan nyújtózkodik az érintésre.) Mert jó gyerek a Janika.
VICA	Jó gyerek, de nem férfi.
PIROS	(eddig hallgatózott, most felkacsázik a teraszra. Sándor elkapja a kezét Vica karjáról.) A Sanyi bácsi persze férfi, gondolod, Vicuskám?
VICA	(felugrik, ezt rendesen elcseszték) Nem gondolom. De ha már rá tetszett kérdezni, mi lenne, ugye, a Sándor bácsi, ha nem férfi, ugye, lenne?
PIROS	Megmondjam? (Piros felkapja Sándor poharát, és a maradék fröccsöt Vica felé önti. Ötven százalékos a találat.)
VICA	Énnekem mennem kell, mert hogy vár a traktoros Janika a tehénistállóknál.
PIROS	(Piros megpróbál eléje kerülni, de ahhoz már nem elég fiatal) Jó gyerek az, de nem férfi, ugye, Vicuskám?
VICA	Nem értem, miről tetszik beszélni, Piros néni, leginkább csókolom, és már mentem is. (Ruháját törölgetve elmenekül, Piros csak rálegyint. Sándorhoz lép, nézi az urát, nem lehet pontosan tudni, szerelem, vagy gyűlölet van a tekintetében. Előbbi inkább nem is.)
PIROS	Ez is?
SÁNDOR	(elfordítja a fejét, pedig érti a kérdést. Vagy éppen azért.) Ki ez?
PIROS	Neked jobban kell tudni... úgy néz rád, mintha te lennél a Svárcenegger...
SÁNDOR	Mit nézel úgy rám? Nem-e én felnőtt vagyok, ő meg egy gyerek...
PIROS	Te, Sándor, ha megtudom...
SÁNDOR	Mit tudsz meg, ha?
PIROS	Elnéztem neked az Irmust...
SÁNDOR	Mi Irmust? Nem-e tagadtam, amikor kérdezted?
PIROS	(Piros a saját ölébe markol) Hát mindenkivel, csak velem nem? Hát mindenkit, csak engemet nem?
SÁNDOR	Te, ne hajszoljál engemet másokhoz... te hajszolsz engemet másokhoz...
PIROS	(megsemmisül a férfi mindennapos cinizmusán) Te kurvapecér.
SÁNDOR	Innál valamit?
PIROS	Te rohadék.
SÁNDOR	Egy fröccs tisztán?
PIROS	(hosszú hallgatás után jó irányban ocsúdik) Jöhet. Tudod mit? Most kellene Vendellel megbeszélni a dolgot.
SÁNDOR	Nem-e elvetettük a dolgot már egyszer?
PIROS	Ha nem hozzánk kerül, elviszi az Irmus.
SÁNDOR	Vigye.
PIROS	Vagy Vendelnél marad.
SÁNDOR	Maradjon.
PIROS	És a gyerekszobával mi lesz?
SÁNDOR	Hátha összejön.
PIROS	(a férfi haját tépi, aki nem reagál rá, erős és dús a haja, pár szálért nem kár) És majd a szentlélek meglep valamelyik éjszaka... mert te, édesem, már nem tudsz meglepetés okozni nekem azzal, hogy...
SÁNDOR	Vendel bácsi! (Vendel az újabb fröccsökkel jön.) Vendel bácsi, nem-e megegyezhetnénk?
VENDEL	Mi van? Meg. De miben?
PIROS	Hát, az Amese dolgában.
VENDEL	Abban máris megegyeztünk. Marad. Nálam. Nálam marad. Érthető?
PIROS	És majd maga csinál nekem gyereket helyette?
VENDEL	Mi van? Hát nem megpróbáltam, és nem ment... (Elharapja a száját, de már késő. Megszeppenve habog.) Szóval, izé, nem úgy is...
SÁNDOR	(Felugrik, bután mered hol Pirosra, hol Vendelre. Egyik meredésnek sincs értelme.) Mi van? Hogy a Vendel bácsi... meg te...
(Hátrálni kezd, Sándor fenyegetőn követi, le nem veszi tekintetét a rémült kocsmárosról, és szinte öntudatlan gonoszsággal borogatja fel az útjába kerülő székeket.)
VENDEL	Mi van? Ugyan, Sanyikám...
SÁNDOR	Most meg Sanyikám...
PIROS	Régen volt. Előtted...
SÁNDOR	Előttem? Hát csupa szerencse, hogy sógorok lettünk... hiszen érti, na, úgy... lyukon által homályosan...
PIROS	Nélkülem is azok lennétek.
VENDEL	Mi van? Mik lennénk?
SÁNDOR	Nem-e, hogy azok is lennénk?
PIROS	Irmus!
VENDEL	Mi van? Mi van Irmussal?
SÁNDOR	Hát Irmus is, Sándor bácsi, az Irmus is?
VENDEL	(megáll, látja, hogy az ügye nyert, a verést legalábbis átmenetileg megúszta) Hja. Emberek vagyunk.
SÁNDOR	Hogy mindenki? Még hogy emberek. És Amese? Ő is megvolt?
VENDEL	Álljon a pofád, mert belevágok.
SÁNDOR	Aha. Nem-e rendben van, hogy megprütykölte a feleségemet, megprütykölte a szent öregasszonyt... (Nekiesne Vendelnek, de Piros közbekottyintása megállítja.)
PIROS	Te is, csak ne járjon a szád!
SÁNDOR	Meg. De véletlen volt.
VENDEL	Az én életem is teli van véletlennel. (Békejobbot nyújt, amit Sándor nem fogad el.)
SÁNDOR	Én meg nem-e ülök itt napra nap, és közben nem tudok arról se meg semmit, hogy a feleségemet kenegeti a Vendel bácsi.
VENDEL	Nem is a Vicát...
SÁNDOR	Ezt most mire mondja?
PIROS	Sanyi! Te ezt a Vicust?
(Félresodorja a feleségét, de az belekapaszkodik a karjába. Egy kicsit együtt sodródnak tovább)
SÁNDOR	Most akkor hogy állunk az örökbefogadással?
PIROS	Anyádat fogadjuk örökbe, édesem.
SÁNDOR	(kitépi magát a nő kezei közül, és mellbe taszítja. Piros az asztal mögé roggyan.) Ízléstelen volt. A mama meg van halva.
VENDEL	(kezd elege lenni belőlük, meg már ki is került a figyelem középpontjából) Nem kéne készülnötök az esti bulira?
SÁNDOR	Buli, ezek után?
PIROS	Mindig így volt.
SÁNDOR	Nem-e igaz, amit mondasz.
PIROS	Menjünk, Sanyi... Irmus volt már itt... az előbb óta?
VENDEL	Nem volt.
PIROS	Akkor menj előre. Megvárom az Irmust.
SÁNDOR	Nem-e tudod, hogy az Irmus idejön.
PIROS	Ide a rozsdás bökőt.
SÁNDOR	(összenéz Vendellel, ha már nincs verekedés, akár barátok is lehetnek ismét) Majd a Janika.
PIROS	Mi van a Janikával?
VENDEL	Nem férfi. Portugálul tanul.
SÁNDOR	Majd a nagyanyja kötőtűje.
PIROS	Nektek elment az eszetek.
(Már együtt röhögnek, mint régen. Elvégre rokonok is lettek.)
SÁNDOR	Megyek. Aztán, ha hazajössz, csöndesebb legyél, mert nem lesz ott senki, és akkor megint elcsúszol a lépcsőn, ahogy a múltkor...
PIROS	Dögölj meg.
SÁNDOR	Megyek már.
(Elmegy. Néznek utána, azután zavartan egymásra.)
VENDEL	Most akkor várunk?
PIROS	Megmondta neki?
VENDEL	Mi van? Mi van most veled is itten? Az ótvaros, tetves kurva istenbe, hagyjatok már lógva!
PIROS	Rendben van. Akkor hallgassunk... a fene magába. Elmegyek haza inkább.
(Hallgatnak. Piros elmegy haza. Inkább.)

8. jelenet, melyben az eltángált Piros visszasettenkedik, hogy Irmussal megkösse a szövetséget Vendel ellen
A terasz üres. Piros érkezik, ruhája meglehetősen szaggatott, arcán kék-zöld foltok. Látszik, hogy Sándor rendesen eltángálta, tagadhatatlan a Vendel ügy miatt. Leül, de nem hívja Vendelt.
PIROS	Szaxafonozik, már megint. A Vendel meg biztosan hallgatja. Ül az ágy szélén, az Amese meg előtte állva fújja a szaxafont... az a vén szatír meg biztosan hallgatja. Az ilyesmi azért nem megengedhető. Ahogy ezek bent ketten, így. Bezzeg, amikor még áthallatszott a határon az ágyúzás, meg a bombázás, meg a repülők is be-berepültek a területre, akkor nem a szaxofont hallgatta a Vendel se, odabent, vele. (Elkámpicsolodik, hirtelen nagyon megsajnálja saját magát.) Mocskosul fáj a képem, ez az állat rögtön nekem esett, ahogy beléptem az ajtón, durr. Hogy így a Vendel, meg úgy az a kurva Vendel. Már lent is voltam a kövön. Meg én is kurva voltam, meg az anyám is. (Veri öklével az asztalt. Vendel kidugja orrát az ajtón a zajra, de menten vissza is húzódik. Piros nem veszi őt észre.) Most akkor miért nem a Vendelnek veri a pofáját ököllel, ha volt, ami volt, miért az enyémet? Ha meg örökbe fogadnánk, talán az Amesét is verné. Még ha csak verné? Nem verné, az Amese nem olyan. Nem olyan verésre való. Én se... voltam, amíg bírt az ágyban velem, akkor nem érezte sosem úgy, hogy le kell verni engem. Mintha én tehetnék róla, hogy most meg már nem bír. Hogy nem lesz gyerekünk, mintha én, de hogy, ha ő nem. (Elszánt képet vág.) Lesz gyerekünk! Ezt az Amesét odavesszük. Úgy lesz, elvisszük oda. Föl a gyerekszobába. Minden elrendezve odafönt neki. Még a játékok is. Aztán, ha meg amikor nem szaxafonozik, akkor játszhat a babákkal, meg a játékokkal. Nem olyan nagy még az Amese, hogy ne játszhatna. Ezek meg nem unják meg odabent, meg nem unják. Az fújja, áll, emez meg hallgatja, ül. (Irmus közeledik, gyanakvó, lassú és elvetemült léptekkel.) Na, a szentfazék, az éhes vigyorgásával. Jól megvárakoztatott.
IRMUS	Egyedül?
PIROS	Egyedül.
IRMUS	(nézi Piros előtt az üres asztalt) Fröccsöt se mérnek itt?
PIROS	Fröccsöt se.
IRMUS	A szaxafon meg csak megy, megállás nélkül megy.
PIROS	Megy. Az megy. A szaxafon.
IRMUS	Nem kéne pedig, hogy menjen.
PIROS	Nem kéne. Nem itt.
IRMUS	Úgy van, hogy nem itt.
PIROS	A Vendel ebből ne egyen.
IRMUS	Miből?
PIROS	Hát... Az Amese gyenge husikájából.
IRMUS	(gonosz kis mosollyal lehuppan a Piros melletti székre) Abból aztán végképp ne egyen a Vendel. A gyenge husikából...
(Vihorásznak, cinkosan, együtt.)
PIROS	Meg kell előzni.
IRMUS	Ha még nem késő.
PIROS	Ha még nem késő... El kell venni tőle.
IRMUS	Elvenni. Elvinni. Ha kell, erőszakkal.
(Feláll, az ég felé emeli az arcát. Piros követi a példáját.)
PIROS	Erőszakkal. Ha kell. Elvinni. Elvenni.
(Összenéznek, Irmus most veszi észre Piros sebeit.)
IRMUS	Helyes. Egyébként, mi van a pofáddal, Piros?
PIROS	Ja, a pofámmal. Semmi sincs vele, Irmus néni.
IRMUS	Az anyádat nénizd, édesem.
PIROS	Bocs, elfelejtettem, hogy egy cipőben járunk... jártunk... Visszatérve a pofámra... megcsúsztam.
IRMUS	Meg. (Gúnyosan elvigyorodik.) És elestél a lépcsőn.
PIROS	Úgy van. A lépcsőn estem el. Honnan tudja?
IRMUS	Mindenki tudja, hogy néha el szoktál esni a lépcsőn... és olyankor összetöröd a pofádat.
PIROS	Ha mindenki tudja, akkor mire föl a csodálkozás?
IRMUS	Nincs csodálkozás. Csak megkérdeztem.
PIROS	Ne kérdezze meg, amikor az Amese sorsáról nyitottunk itt vitát.
IRMUS	(megkeményednek a vonásai) Igaz is, az Amese sorsa. Nyissuk tovább!
PIROS	Mi magunkhoz vennénk.
IRMUS	Hogy a Sándor megfrissítésére...
PIROS	Hogy örökbefogadásra.
IRMUS	Én több hasznát látnám.
PIROS	A gyerek nem haszon...
IRMUS	Te már csak tudod.
PIROS	Tudom. Jobban, mint maga. A gyerek nem haszon.
IRMUS	Ezen már ne vitatkozgassunk el. (Ravaszkásan felkaccant, fagyos kaccanás.) Legyen közös.
PIROS	Az Amese? Közös?
IRMUS	Közös.
PIROS	Hogy közös?
IRMUS	Mondom, közös, egyszerűen. Megosztással. Nálad lakna, nálam meg... segítene.
(Piros elgondolkodik, aztán hátrahőköl.)
PIROS	Az én lányom de dolgozzon másra... más anyjára.
IRMUS	Csak az a fele dolgozna kicsinykét, amelyik az enyém. Amelyiket én fogadom örökre.
PIROS	Abból nem eszik. Az én lányom nem lesz senki cselédje... onnan a kisszobából...
IRMUS	Akkor marad az öreg Vendel, ha nem eszem az egyik feléből. Eszi az öreg Vendel az Amese pipi mindkét felét.
PIROS	(elszánt és elkeseredett és tanácstalan) A Vendel sem eszik belőle.
IRMUS	Csak te eszel belőle, kis vércse. Meg az a nagy lakli urad, a Sanyi.
PIROS	Hallgasson el, pióca!
IRMUS	Ezzel megvolnánk. (Erőszakosan megragadja Piros karját, aki ettől megijed.) Beszéljünk komolyan.
PIROS	Miért, eddig hogy beszéltünk?
IRMUS	Lükén. Ha nem tudunk megegyezni, akkor a Vendelé marad. Ebből induljunk ki.
PIROS	Induljunk ki ebből. Nem maradhat a Vendelé.
IRMUS	Akkor vegyük el tőle.
PIROS	Vegyük el. És aztán?
IRMUS	Ha már elvettük, majd megosztozkodunk rajta igazságosan. Később.
(Piros gúnyosan méregeti. Most rátalál a tónusra.)
PIROS	Legfeljebb kettévágjuk.
IRMUS	Ketté. Még mindig jobb lesz neki, mint ha ennél a perverz Vendelnél.
PIROS	(Színleltnek tűnő csodálkozással) A Vendel perverz?
IRMUS	A Vendel perverz.
PIROS	Maga már csak tudja, ha perverz.
IRMUS	Tudod azt te is, hogy perverz.
PIROS	Hagyja itt nekem a célozgatásokat. Hogy a Vendel...
IRMUS	Mondom, az. Ismertem a feleségét... közelről... Ő sok mindent mondott.
PIROS	Mit mondott sok mindent?
IRMUS	Mindent. Sokat.
PIROS	(elgondolkodva sem érti) De egy halott már nem él.
IRMUS	Okosan mondod.
PIROS	Mármint, nem tud tanúskodni.
IRMUS	Nem is kell. Isten elég bölcs ahhoz, hogy elég legyen nekünk a hírbe hozás is... meg a panaszlevelek.
PIROS	Akkor nem csak rágalom...
IRMUS	Ne használj csúnya szavakat, még ha az lenne is. Kell a gyerek, vagy nem kell a gyerek?
PIROS	Közösen?
IRMUS	Közösen. De nálad fog lakni. Később elosztjuk.
PIROS	(hirtelen dönt, nehogy Irmus meggondolja magát) Kell. De osszuk el igazságosan később. Úgy kell, ha fönt, a kiságyban...
IRMUS	Akkor ne habozzunk! Vendel! (Vendel kidugja az orrát, a szaxofon elhallgat.) Vendel! Szomjas a vendég, két fröccsöt kérünk, tisztán!
VENDEL	(derekát tapogatva járkál előttük) Mi van? Ti mit kerestek itt ilyenkor? Miért nem vagytok otthon, és készültök az esti teraszmegnyitóra?
IRMUS	Csak erre jártunk.
VENDEL	Mindig csak erre jártok. És még fröccsöt is akartok inni.
IRMUS	Hozz magadnak is! Meghívunk.
VENDEL	Nekem te ne rendelj - tőlem!
PIROS	Ez közös rendelés... Vendel... bácsi.
VENDEL	(ezen még ő is megütközik) Mi van? Mi van ezzel a közös rendeléssel? Ti rendeltek nekem közösen fröccsöt?
IRMUS	Tisztán.
VENDEL	Aha. Ti akartok tőlem valamit. Na, ki vele, mit akartok!
IRMUS	(fölényesen, hiszen vendég) Előbb a fröccs.
VENDEL	Előbb az akarat.
PIROS	Amese is kihozhatja a fröccsöt, nem törik le a keze bele.
VENDEL	Ki fogja hozni, majd ha mondom neki. Mit akartok?
IRMUS	(hidegen, nyugodtan, férfiasan) Nem maradhat itt!
PIROS	(hadarva kontrázik, attól fél, Vendel nem veszi komolyan a nyugodt beszédet) Nem. Határoztunk, nem maradhat itt.
VENDEL	Határoztatok? És ha határoztatok is, miért ne maradhatna itt?
IRMUS	Mert itt nincs biztonságban.
VENDEL	Nálad persze biztonságban lenne.
IRMUS	Biztonságban. A szentegyház védelme alatt.
VENDEL	Meg a tisztelendő reverendája alatt. (Kényszeredetten kacarászik a saját poénján.)
IRMUS	Ne ízléstelenkedj, Vendel, mert megver az Isten!
VENDEL	Vert már engem eleget, eggyel több, vagy kevesebb, nem sokat számít.
IRMUS	Istenkáromló.
PIROS	Perverz.
VENDEL	Mi van? Már te is kezded? Ki terjeszti ezt a... ezt a szamárságot?
IRMUS	(a férfi elé pattan) Én.
VENDEL	Te?
IRMUS	Én.
VENDEL	És miért terjeszted?
IRMUS	Mert igaz.
VENDEL	Igaz? Honnan veszed, hogy igaz?
IRMUS	A feleségedtől tudom.
VENDEL	Mi van? A feleségemtől? Hagyd a halottakat békén, Irmus, ne keverd bele te a halottakat...
IRMUS	(hátrál a férfi elől) Ez nem belekeverés. Leveleim vannak... Minden le van írva bennük...
VENDEL	Mit akarsz ezzel mondani?
IRMUS	Bírósággal vetetjük el tőled... a kis szaxafonosodat...
VENDEL	(a terasz kövére köp) Hogy a te pucerájod legyen...
IRMUS	A nevelt lányom... (Keményít még egyet az arcán.) Igaz, megtanul majd dolgozni tisztességesen... nem csak fújni a szaxafont éjt-nappal... neked. Bíróságra visszük az ügyet, Vendel... el fogjuk vetetni tőled.
VENDEL	Remek. És nálad fog majd lakni, a beteg anyáddal meg veled, közös lyukban...
PIROS	Nálam fog lakni.
(Nézik egymást, a két nő és a férfi, most igazi a gyűlöletük. Nem is nagyon tudnak mit kezdeni a helyzettel.)
VENDEL	Értem. Közös gyerek lesz. Ilyen alapon nálam is maradhat...
PIROS	Hogyan maradhatna Vendel bácsinál?
VENDEL	Hát, ezek szerint a Sanyi lesz a közös apja, aki, ugye, mind a kettőtökkel... és mint tudjuk, én is mind a kettőtökkel... mi a különbség...
IRMUS	Megmondtam, hogy perverz...
PIROS	Szégyellje magát.
VENDEL	Mi van? Én szégyelljem magamat? Táguljatok innen, amíg szépen beszélek!
PIROS	Nem beszél szépen.
IRMUS	(visszaül, flegmán hátradől a széken) Kérjük a fröccsünket. Vendégek vagyunk.
VENDEL	(Amese hozza a három fröccsöt.) Kértem, hogy hozd ki? Ezeknek? Ezek nem vendégek. (Vendel lekapja a tálcáról a két poharat, és a nők felé locsolja az italokat.) Nesze, ez a tietek!
IRMUS	Állat. Bíróságra vitetlek... ki fogjuk toloncoltatni...
PIROS	(ijedten) Mit nem mond!
VENDEL	Mi van?
IRMUS	Azt mondtam, hogy kitoloncoltatjuk a lányt. Azt hiszed, nem tudjuk, hogy engedély nélkül van az országban?
VENDEL	Mi van? Elvette az eszedet...
PIROS	(nem akar kimaradni, hát nem túl nagy meggyőződéssel, de magasan replikázik) Igaza van. Ha kell, inkább kitoloncoltatjuk, de nem fogja megrontani...
VENDEL	Takarodjatok innen!
PIROS	Megyünk. És este már nem is jövünk...
VENDEL	De, csak gyertek. Este megkapjátok a választ tőlem...
A két nő felháborodva távozik. Vendel szomorúan karolja át Amese vállát, bemennek a kocsmába.

9. jelenet, melyben felavatják a teraszt, végül Vendel elmond mindent, amit el kell mondania a többieknek, és semmi sem fordul jóra
A teraszon traktoros Janika és Vica üldögél. Az asztalokon boros- és pálinkás üvegek, szódák, poharak, a villanypóznáról néhány hervatag lampion csüng lefelé.
JANIKA	Ez furcsa. Minden itt van, csak Vendel bácsi meg Amese nincs itt.
VICA	Lehet, hogy bent vannak.
JANIKA	Akkor szólna a szaxafon.
VICA	Nem szól mindig a szaxafon, amikor bent vannak.
JANIKA	Épp ez az. Miért vannak ezek csöndben odabent?
VICA	Buta vagy, traktoros Janika. Ha szól a szaxafon, nem jelent semmit.
JANIKA	De ha nem szól, az jelent valamit.
VICA	Nem értelek, traktoros Janika.
JANIKA	(öntudatosan elhúzódik a lánytól) Nem is te akarsz egyetemre menni, Vicus.
VICA	Nem én, traktoros Janika, ez a való.
(Vica olyan őszinte szomorúsággal néz rá, hogy a fiú megriad.)
JANIKA	Jaj, bocsáss meg...
VICA	Mondok neked valamit, traktoros Janika, de ne szólj közbe, kérlek. Mondom, ne szólj közbe. Végezni akarom, mielőtt jön valaki. Szóval, itt vagyunk mi ketten, így. Te, meg én. Mi ketten, mondom. Egy pár, nekem van egy gyűrűm, tőled kaptam, és szoktam az utcán is nézegetni, hogy lássák, hogy örülök neki. Mondhatni, mi ketten így jegyesek vagyunk. De mik vagyunk mi ketten, traktoros Janika, mondd, mik vagyunk így ketten, mi? Kértem, ne szólj bele... (Fázósan húzza össze magán a szvetterét.) Mi ketten csak szerencsétlenek vagyunk, külön-külön is, ketten is. Az köt minket össze, hogy azok vagyunk, nem a szerelem. Mi a szerelem, traktoros Janika? Hogy megfogdosod a mellemet az istállóknál, amikor nem látja senki? Az nem szerelem, az nem fogdosás. A csókolózás meg nem jó veled, mert nem jó a szád szaga. Most megmondom, mert most van ilyenem. (Megragadja traktoros Janika derékszíját, rángatja, a fiú rémülten ellenkezik.) Aztán, hogy kértem, hogy úgy is csináljunk, azt mondtad, hogy majd akkor, ha elvettél feleségül, akkor lehet úgy is. Hát hülye vagyok én, traktoros Janika, zsákbamacskát játszani a házasságommal? Még nem is láttam, mit hordasz a gatyádban. Ha kérem, se veszed elő. És ha nekem az nem jó? Ha kicsi vagy nagy? Ha az oldalamhoz nyomulsz, akkor sem érzem, hogy mozdulna. Ja, elmész egyetemre, ezt mondod. Meg emiatt hülyének is nézel. Mondok én neked valamit, traktoros Janika. Mész te, a lófaszt mész te egyetemre. Portugál... Azt sem tudod, eszik vagy isszák a portugált. Ne etessük egymást, traktoros Janika, elfáradtam bele, hogy azt csak így eljátsszuk, a szerelmeseket. (Hátba vágja Janikát, aki csuklik egyet.) Most meg mit hallgatsz?
JANIKA	Azt mondtad, ne szóljak közbe.
VICA	Most már közbeszólhatsz.
JANIKA	Nem akarok.
VICA	Akarj! Miért kellek én neked?
JANIKA	(kibukik belőle az őszinte) Kinek kellhetnél másnak? Van még fiatal a faluban, akinek kellhetsz rajtam kívül? Nincs. Ilyen egyszerű ez, na.
VICA	Máshonnan kellhetek másoknak.
JANIKA	(férfias, ettől komikus keménységgel) Ha máshonnan idejönnek érted, a csavarkulccsal verem szét a szaros fejüket, de nem ám csak én, a Sándor bácsi is.
VICA	Hogy kevered bele ide most a Sándor bácsit?
JANIKA	Sehogy. Csak hogy megmondta kerek-perec nyíltsággal, hogy ha köll, akkor jön, és ott repednek a csontok.
VICA	Mi közöd lenne neked ahhoz, ha máshonnan jönne hozzám valaki?
JANIKA	(egyre jobban belehergeli magát a féltékenységbe) Ide ne jöjjön más hozzád, te itt vagy, meg én vagyok itt, és ez éppen elég. Te tetszel nekem, én is tetszem neked.
VICA	(fulladozva vág közbe, de még nem késik el) Csak tetszettél, traktoros Janika.
JANIKA	Már szóval nem?
VICA	Már nem. Szóval, nemigen.
JANIKA	(megjátszott nemtörődömséggel simogatja a lány haját) Majd visszaszeretsz belém.
VICA	Nem lehet. Kiszerettem belőled.
JANIKA	És a gyűrű?
VICA	Nesze, a gyűrűd! (Úgy húzza le az ujjáról a gyűrűt, hogy az egyből Janika elé gurul.) Adhatod másnak oda.
JANIKA	(gondosan elrakja a gyűrűt) Majd adom is oda másnak.
VICA	Adod az Amesének, mi? Viszed traktorozni, mezítlábasan, ki a fasorba, mi? Hogy lógázza...
JANIKA	Nem lesz ahhoz már semmi közöd, Vica. Ha viszem, ha nem. Elviszem, ha akarom, magammal az egyetemre is.
VICA	Majd tanul ő is portugált, nem, traktoros Janika?
JANIKA	Hagyjál már a gúnyaiddal. Csak mondanád meg, Vica, mi az igazság a mi kettőnk ügyében?
VICA	Miféle igazság?
JANIKA	Hát, ezt kérdem én is. Az igazságot. Hogy így megváltoztál irányomban.
VICA	Megváltoztam. Így kell lennie ennek. Az ember változik.
JANIKA	Megbölcsültél.
(A lány anyás szeretettel legyinti meg az arcát.)
VICA	Elfáradtam.
JANIKA	Hiszen naphosszat nem csinálsz semmit.
VICA	Abba is bele lehet fáradni. Jönnek... végre!
JANIKA	(a zsebe felé nyúl, arcán riadtság) A gyűrű...
VICA	Na jó... add most vissza, majd megbeszéljük máskor...
(Sándor és Piros jön, mindketten kinyalakodva.)
SÁNDOR	A szerelmesek. Vica meg csak nem-e mindig a gyűrűt nézi?
VICA	Azt nézem, mert tetszik.
PIROS	Hadd nézze, ha tetszik.
SÁNDOR	Tőlem azt nézheti. A Vendel bácsi meg merre van?
JANIKA	Nem lehet tudni. Idejöttünk, és nem volt itt. Csak italok az asztalon, ide készítve, voltak.
SÁNDOR	Ühüm. Az asztalon az italok, valóban.
PIROS	Ha itt lenne, nem lennének kint az italok, hanem hozná ki őket, a Vendel bácsi.
SÁNDOR	Alighanem úgy. Nem-e elment valahova.
VICA	Hacsak úgy nem.
SÁNDOR	(bekukucskál, de még neki is üres a söntés) Akkor ki itt a legfiatalabb?
VICA	Én.
SÁNDOR	Nem úgy. Férfiban.
VICA	(gúnyosan méri végig Janikát) A Sándor bácsi.
PIROS	Bátor gyermek ez a Vica...
JANIKA	És én meg már nem is vagyok itt?
VICA	Itt vagy.
SÁNDOR	Nem-e itt van tényleg a Jani gyerek?
PIROS	Talán nem tartod férfinak a traktoros Janikát, Vicuskám, hogy csak így lekérdezed a Sanyit?
VICA	Ha férfinak tartja magát a traktoros Janika, akkor töltsön... én nem bánom.
(Sándor megkönnyebbülten törli meg izzadó homlokát. Piros észreveszi, gyanút fog.)
PIROS	Nem válaszoltál.
VICA	(cserfes elszántsággal ellenáll) Nem kell mindenre válaszolni, Piros néni.
SÁNDOR	(menti magát, Piros védelmére kel) Nem-e köll? Ne légy bezárkózott ennyire, Vica!
VICA	Így vagyok most. Majd leszek másként is... majd máskor.
PIROS	Ebben biztos vagyok...
JANIKA	De hol ez a Vendel? Na, egészségünkre. (Ismét tölt, ismét isznak Sándorral. Majd még legkevesebb kétszer. A nők némán bámulják az akciót.) Na, a férfiak így szoktak inni. Nem kell ez a nézés, ha így.
PIROS	Aztán a végén meg az asztal alatt elszalad a róka.
SÁNDOR	Te ne rontsd itt a hangulatot, Piros, ezzel az óhéber dumával, ne rontsd itt, amikor épp csak elkezdődött a teraszavató...
PIROS	Vendel nélkül.
JANIKA	Irmus néni sincs itt.
PIROS	Jön az, már látszik a kalapja a templom felől.
SÁNDOR	Kalapja? Az Irmus kalapban? Meg kell dögleni.
(A két férfi torka szakadtából röhög a kalapon.)
VICA	Miért ne lehetne kalapban? A kalap az ruhadarab.
SÁNDOR	Ruhadarab a kalap? Itt? Minálunk? Nem-e inkább csak röhej a kalap itt, minálunk?
PIROS	Nem csak a kalap, az élet is röhej itt, és mégse röhögsz rajta... Ne mutasd neki!
SÁNDOR	Nem mutatom neki.
IRMUS	Együtt a társaság?
JANIKA	Csókolom, Irmus néni. Szép a kalapja... (Röhögnek, de Irmus nem foglalkozik velük.) A Vendel bácsi nincs itt... Meg az Amese sem.
IRMUS	Nincsenek itt? Bent megnéztétek őket?
VICA	Nem néztük, csak szólongatás volt. Tényleg szép a kalapja... (A férfiak megint röhögnek, Irmus változatlanul nem törődik velük.)
IRMUS	Akkor nézze meg valaki.
SÁNDOR	Nem-e az Irmus néni nézné meg, hogy van bent-e valaki a Vendel bácsi vagy az Amese közül - ha már ilyen tényleg szép a kalapja? (Röhög, de Irmus tartózkodóan helyre teszi.)
IRMUS	Engem utál. És hagyjátok már a kalapomat...
SÁNDOR	Az jó, ha utálja. Akkor csak továbbra is magát fogja utálni a kíváncsiskodásáért, nem bennünket, ha benéz.
PIROS	Maga közöttünk a legtekintélyesebb... Irmus.
SÁNDOR	Nem-e a legtapasztaltabb... is.
IRMUS	A legöregebb.
VICA	Tessék csak benyitni... kicsikét.
IRMUS	(legyint egy szomorút) Hát... benyithatok. De előbb töltsetek nekem egy fröccsöt, tisztán. (Iszik, az ajtóhoz megy, benyit.) Jaj... semmi, csak árnyék. Megijedtem. Senki. Van itt valaki? Senki. Nincs válasz. Ezek nincsenek itthon... Elmentek.
PIROS	Hova mentek el?
IRMUS	Nem voltam itt.
VICA	Vásárolni...
JANIKA	Ketten?
VICA	Lehet, hogy ketten járnak.
PIROS	Járnak? Ketten járnak vásárolni?
VICA	Csak úgy mondtam.
SÁNDOR	Nem-e célozni akartál valamire?
VICA	Nem. Semmire.
(Tanácstalanul hallgatnak, néznek maguk elé. A csönd egyre kínosabb.)
JANIKA	Jó lesz már, hogy elmegyek az egyetemre.
IRMUS	(felrobban) Hagyd a szaros egyetemedet most, traktoros Janika, nem annak az ideje van a beszédben. A Vendel el van tűnve...
PIROS	Az Amesével.
SÁNDOR	Már miért lenne eltűnve? Csak nincs itthon.
IRMUS	Hol lenne?
SÁNDOR	Hacsak nem valahol, ahol dolga van. Töltsünk, hogy addig se száradjunk, míg elő nem kerülnek.
(Nevet, de most nem nevet vele senki.)
PIROS	Irmus, én rosszat sejtek.
IRMUS	Nem kell hozzá sok ész és nagy sejtelem.
PIROS	Ez a Vendel mindenre képes.
VICA	Gondolja a Piros néni, hogy...
PIROS	Mit gondolok én?
VICA	Hogy netán... megölte?
JANIKA	Miket nem mondasz.
(Piros megborzad, rossz idegeinek nem is kellett több.)
PIROS	Nem gondoltam, de most már gondolom. Miért ne ölhette volna meg a Vendel Amesét?
SÁNDOR	Miért ölte volna meg?
IRMUS	Hogy ne tudjuk örökbe fogadni.
SÁNDOR	Ahhoz nem kell megölni senkit, hogy ne tudják örökbe fogadni. Kell-e megölni, nem tudom.
PIROS	A Vendellel más a helyzet.
IRMUS	A Vendel nem egészen normális.
SÁNDOR	Hát ha magukkal kettőjükkel is...
PIROS	Te is kettőnkkel... (Észreveszi, hogy Vica összerezzen.) A kis Vica meg hogy elpirult ott az asztal másik felén...
IRMUS	Elpirult? Aztán, miért pirult el a Vica az asztal másik felén?
VICA	Engem hagyjanak ki ebből... megértették? (Föl akar ugrani, de traktoros Janika elkapja a karját, visszanyomja az asztalhoz.) Engedj el, traktoros Janika!
JANIKA	Ülsz! Ez már engem is érdekel.
PIROS	(hisztérikusra vált a hangja) Jobb, ha vigyázol a lépcsőn, Vicuska!
VICA	Kígyó.
JANIKA	Mi folyik itt? Mi ez a pirulás meg lépcső?
SÁNDOR	Te csak törődj az egyetemeddel, meg a protugállal, traktoros Janika, nem-e az a dolgod?
JANIKA	Engem ne ugasson le a Sándor bácsi sem... ilyenkor, ha felment bennem a zab.
(Jelentősen fölemelkedik, Sándornak se kell több az emelkedéshez.)
SÁNDOR	Nem-e azt mondtad, ne ugassalak le, te takonypóc?
JANIKA	Ne ugasson le, mert kiontom az összes belit.
SÁNDOR	Jé, a traktoros Janika birkózó szart ebédelt, hogy ilyen erős és bátor.
(Összeakaszkodnának, de Vica közéjük ugrik. Mindkét férfi hozzá nyomja a testét, állószendvics alakul ki.)
VICA	Hagyja békén a traktoros Janikát! Igenis elpirultam. Megvolt rá az okom.
SÁNDOR	Maradj csöndben, te!
PIROS	Csak hadd beszéljen... ha megvolt rá az oka.
IRMUS	Erre már én is kíváncsi vagyok.
VICA	Csak annyit akarok mondani... hogy hagyja békén a traktoros Janikát... senki ne bántsa a traktoros Janikát, az én gyűrűs vőlegényemet... igyanak tovább, békességgel.
IRMUS	Nem ezt vártam. De térjünk vissza a Vendel ügyére.
VENDEL	Mi van? Miféle ügyem van nekem, Irmus? (Vendel előlép a takarásból; nem a házból jött ki, valahol volt, ha jött.)
IRMUS	Hol van Amese?
VENDEL	Mire föl a kérdés? Isten hozott benneteket a teraszavatón! Na, mit szóltok, milyen szépen feldíszítettük nektek a kis kócerájt? (Mindenkinek tölt, magának is. Koccintanak, isznak.) Na, azért ti is rendesen kirittyentettétek magatokat. Megtiszteltetés...
PIROS	Hol van Amese?
VENDEL	(rejtélyesen, kicsi gúnyosan, de mosolyog) Megint egy kérdés. Csupa megoldatlanság, talány az életünk mostanában. Kaszinótojást ki kér? Van rohadásig. Mindenki a vendégem, annyit ehettek, amennyi belétek fér.
SÁNDOR	Én kérek. Nem-e a vendégei vagyunk, mit néz így rám most meg mindenki... de ki is tudom fizetni, akár az egész kocsmát meg tudom venni... holnap... vagy holnap után...
VENDEL	De kicombosodtál, Sándor. Ez már tetszik.
SÁNDOR	Ki. Nem-e ki volt a Kovácsnál hévíz ügyben? A Kovács nem tréfál, a panzióban jó meleg víz lesz, én meg milliomos leszek, Vendel bácsi, és be nem teszem a pofámat ebbe a légyszaros kocsmájába itt nekem többet meg soha.
VENDEL	Úgy legyen, Sanyikám, ahogy mondod.
PIROS	(ráncigálja a férje kabátját, szégyenkezik) Be vagy rúgva, fecsegsz összevissza...
SÁNDOR	Te ne pofázz, mert hamar leesel a lépcsőn, Piros.
JANIKA	Megint lépcsőznek. Elszáll az agyam.
PIROS	(megszégyenülten pislog körbe) Rá kell hagyni. Már részeg.
SÁNDOR	Anyád, nem-e hogy az anyád a részeg...
VENDEL	Békesség. Hozom a kaszinótojásokat.
IRMUS	(testével teszi lehetetlenné Vendel behatolását a söntésbe) Én meg a rendőröket.
VENDEL	Rendőröket? Őket nem hívtam meg kaszinótojásra.
IRMUS	De én hívni fogom őket.
VENDEL	Aztán meg, minek ide rendőr?
IRMUS	Hogy elfogjon téged, Vendel.
VENDEL	Mi van? Nem kell engem elfogni, itt vagyok, la. Még csak nem is szaladok... Legfeljebb a konyhába mennék, a kaszinótojásokért.
PIROS	De hol az Amese?
VENDEL	Kérdezzétek meg tőle!
VICA	Itt van az Amese?
JANIKA	(benne is felébred a szörnyű gyanú) Ha itt lenne... akkor itt lenne... úgy értem... hogy akkor itt lenne.
VICA	Ezt jól megmondtad.
VENDEL	Megyek a kaszinótojásokért.
(Próbálja elcibálni a szétvetett lábbal posztoló Irmust az ajtótól, sikertelenül.)
IRMUS	Nem mész!
PIROS	(hátulról kapaszkodik Vendel kabátjába) Itt marad!
VENDEL	Mi van? Parancsol az én házamban nekem valaki?
PIROS	Hol van Amese?
VENDEL	Mi közöd hozzá!
PIROS	Az, hogy a lányom.
VENDEL	Mi van? A lányod?
PIROS	A lányom. Sanyi, szólj már neki, az istenit a részeg pofádnak.
SÁNDOR	Vendel bácsi, nem-e szóltunk, hogy örökbe akarjuk fogadni, vagy nem-e akarjuk, mit tud erről mindent?
VENDEL	(előbb egyenként kiszabadítja magát a nők fogságából) Szóltatok. Én meg mondtam, hogy nem adom.
IRMUS	De én megmondtam, hogy bíróság elé viszem az ügyet.
VENDEL	Vidd!
IRMUS	Viszem is.
VENDEL	Vidd! Én meg hozom a kaszinótojást, ne hiába dolgoztunk Amesével...
JANIKA	Miért nem hozza Amese, ha itt van?
VENDEL	Mondta valaki, hogy itt van?
JANIKA	Ha nincs itt, hol van?
(Vendel idegei sincsenek acélsodronyból, elveszíti a fejét végre.)
VENDEL	Mi közöd hozzá neked is, mi? Itt nincs.
IRMUS	Mondtam, nem?
VENDEL	Mit mondtál?
IRMUS	A többiek tudják.
VENDEL	Ha mondtad, akkor biztosan igazad volt.
IRMUS	(a Pirostól eltanult hisztérikus regiszterekhez eljutva) Halljátok? Mondtam! Sándor, fogd el, te vagy a férfi!
VENDEL	Mi van? Engem fogjon el a Sándor?
PIROS	Fogd el, mi meg hívjuk a rendőröket.
(Vendel most látja, hogy őrjöngő fúriákkal akadt dolga.)
VENDEL	Ti teljesen megbolondultatok! Sándor, csak nem ülsz fel ezeknek a megvadult némbereknek?
SÁNDOR	Nem-e mondja meg, hol van Amese, vagy felülök.
VICA	(sírásra görbül a szája) Ne bántsák a Vendel bácsit!
JANIKA	Nem bántja senki, de meg kell mondania, hol van Amese. Ez faktum.
VENDEL	A traktoros Janika! Akárha férfi lenne... beszél, és keményen. Mi van?
JANIKA	Az van, hogy vagy megmondja, hol van Amese, vagy...
VENDEL	Mi vagy?
(Vendel olyan erősen nézi, hogy Janika elveszíti a fonalát.)
JANIKA	Mi vagyok?
VENDEL	Egy darab szar vagy, de a kérdés nem rád vonatkozott. Vagy megmondom, vagy?
SÁNDOR	Vagy kinyuvasztjuk, ahogy maga az Amesét nem-e kinyuvasztotta az előbb.
VENDEL	Én az Amesét?
SÁNDOR	Maga, maga.
IRMUS	Te, te.
VENDEL	Ne tetézz itt nekem, te szentfazék. Ha éppen tudni akarjátok...
PIROS	Tudni akarjuk...
VENDEL	Hát jó, akkor tudjátok meg...
VICA	Ha szörnyű, akkor én inkább elmegyek innen...
(Vendel gyöngéd türelmetlenséggel visszatessékeli a székéhez.)
VENDEL	Semmi szörnyű. Minden úgy történt, ahogy történnie kellett.
IRMUS	Mondom én...
VENDEL	Mi van? Ne mondjál te semmit! Amese most már jó helyen van.
PIROS	Jó helyen? Milyen helyen?
VENDEL	Mondom, jó helyen. Ahol már nem éritek utol... de én se... senki...
(Leül, tenyerébe támasztja az állát, nem mint a ki gondolkodik, hanem mint aki kétségbeesett és szomorú.)
PIROS	Uram irgalmazz... ez tényleg megölte.
SÁNDOR	Ha pedig tényleg megölte, nem-e ölöm meg én is mindjárt magát, vén szarházi tömeggyilkos.
VENDEL	(rájuk sem néz, elnéz, távolabb hegyek) Ki beszél itt megölésről... rajtatok kívül?
IRMUS	Ha nem ölted meg, hova tetted?
VENDEL	Ott van, ahol lennie kell.
VICA	Él?
VENDEL	Mi van? Persze, hogy él. Hát gyilkos vagyok én?
PIROS	Perverz. Az ilyen képes gyilkolni...
VENDEL	(az arc felemelkedik a tenyérből. Mást jelent.) Kuss, Piros! Ezt ne halljam meg még egyszer!
PIROS	Sanyi, hallod hogy beszél velem?
SÁNDOR	(nem ér rá most Piros problémájával foglalkozni) Kuss! Jól beszél veled. De a tárgyra, nem-e térne rá végre, Vendel bácsi, mert a türelmem már kifogyott a seggem alól.
VENDEL	Ma délután kézen fogtam, és elindultunk az erdőbe...
VICA	(újra rugóra pattan) Én mégis jobb, ha elmegyek.
JANIKA	Ülsz!
(Vica ül. A rend silány formája visszaáll közöttük.)
VENDEL	Aztán csak mentünk, mentünk, tudjátok, hogy én minden utat ismerek az erdőben...
PIROS-IRMUS	Tudjuk... bocs... milyen hülyeség...
JANIKA	Csak nem azt akarja elmesélni, hogy az erdőben...
VENDEL	(nem hagyja zavartatni magát, így nem tudható, épp kitalálja-e az erdei történetet) Csak mentünk és csak mentünk, és egyszer csak nem magyarul beszéltek körülöttünk az emberek, és akkor azt mondtam neki, menj, őzikém, most menj, és keresd meg, aki enni ad neked, és aki tetőt ad a fejed fölé, a tiéid között.
VICA	Nem értem.
JANIKA	Én sem egészen, de nyilván többet értek belőle, mint te.
IRMUS	Én értem.
PIROS	Én meg sejtem.
SÁNDOR	(meg sem kísérli a küzdelmet a megértéssel) Meg miféle őzekkel találkoztak az erdőben menet? Nem-e vadászni vitte az Amesét a Vendel bácsi?
IRMUS	Most akkor mi van?
VENDEL	Most akkor az van, hogy elüldöztétek tőlem Amesét, hát majd csak megsegíti az istened, vagy segít magán... ott.
IRMUS	(abba a tájba köp, ahová Vendel szokott) Kőből van a szíved, Vendel.
VENDEL	Nem az enyém, te buggyant szentfazék.
PIROS	(szeretne már érteni is valamit) Visszavitte... amoda... ugye, azt mondja, hogy visszavitte?
VENDEL	Azt. Visszavittem az övéihez.
VICA	És a határ?
VENDEL	Határ? A madártól nem kérnek útlevelet, a vadaktól sem...
JANIKA	(még él benne az ellenkezés emléke) De hát Vendel bácsi nem madár... se nem vad... csak egy kicsit, néha...
VENDEL	Előttem itt nincs határ. Itt nőttem fel...
PIROS	Hagyjuk az önéletrajzot. Kilökte a nagyvilágba azt a szegény gyereket?
VENDEL	Ti löktétek ki.
IRMUS	Megátalkodott.
VENDEL	Szentfazék...
SÁNDOR	Akkor most mi van az Amesével?
PIROS	(rázni kezdi a tehetetlen nagy testet) Értsd már meg, átvitte a határon... amazokhoz... és otthagyta.
SÁNDOR	Otthagyta? Nem-e lesz most ott egyedül az Amese?
VENDEL	Egyedül lesz. De szabad lesz.
VICA	Miért nem maradhatott itt?
VENDEL	Láttál te már állatkertben őzikét?
VICA	Én még soha nem jártam állatkertben.
VENDEL	Akkor ne is láss. Nincs annál szomorúbb látvány...
(A teraszt őszinte és keserves tanácstalanság uralja el.)
SÁNDOR	Akkor, ha nincs az Amese, akkor most mit fogunk csinálni?
VENDEL	Iszunk.
SÁNDOR	Nem-e jó gondolat, hát nagyon jó gondolat, iszunk.
VENDEL	Hozom a kaszinótojásokat.
JANIKA	(egy leendő egyetemista félelmével) Mi az a kaszinótojás?
SÁNDOR	Nem-e mindegy most már, hogy mi az a kaszinótojás? Nem lehet rossz, hacsak nem jó...
(Innentől bölcs egykedvűséggel várják a kaszinótojásokat - és az előadás végét jelző függönyt vagy sötétet)