Zalán Tibor

A vak

SZEREPLŐK:
II. (VAK) BÉLA
ILONA, II. Béla felesége
ÁLMOS, II. Béla apja
II. ISTVÁN
KÁLMÁN, II. István apja
ADELHAID, II. Béla nővére
KRÓNIKASZERZŐ II. Béla udvarában
APÁT a pécsváradi Szent Benedek monostorban
PRÉPOST a dömösi prépostságban
MEGVAKÍTÓ
HÍRHOZÓ
FŐURAK, SZAJHÁK, SZOLGÁK

Játszódik II. Béla udvarában, a meghamisított krónikákban és a király emlékezetében

1. Trónterem
(II. Béla, Ilona és a Krónikás - Kálmán és a gyermek István)
KRÓNIKÁS	István király pedig lelkének indulatosságában sok rosszat cselekedett, amit nem kellett volna.
ILONA	Tedd hozzá, hogy második. A végén még összekeverik amazzal. Nem vagy még fáradt?
II. BÉLA	Álmos vagyunk.
ILONA	Nem, te nem Álmos vagy. Te Béla vagy. Ezt mindig elfelejted. Apád volt Álmos. Te soha nem lehetsz Álmos.
II. BÉLA	A francba veled, szerb némber. Tudjuk, igaz, mi csak Béla vagyunk. Béla a második. Béla, a vak.
ILONA	Béla a király. Béla nem Álmos. Nem is lesz soha. II. Béla. Magyarok királya.
II. BÉLA	Agyarak királya. Így becéznek a hátunk mögött. Süket azért nem vagyunk, még ha vakok is. Vagy talán szarvak királya? Kell mindig emlékeztetned erre minket?
ILONA	Mire? A vakságodra, apádra, vagy a másodikságodra?
II. BÉLA	Vak ember nem lehet király.
ILONA	Itt vagyok én szemednek, jó felség. S tudhatod, én mindent látok. Egyek vagyunk mi ketten, nem? S többek vagyunk, mint bárki előttünk a trónon. Haladhatunk tovább a krónikával?
II. BÉLA	Csak isten szeme lát mindent. De lehet, vak ő is.
ILONA	Ne káromold istent, pogány!
II. BÉLA	Isten, isten... hol volt az isten, amikor...
ILONA	Már megint kezded? Haladjunk a krónikával. Hol tartunk, Krónikás?
KRÓNIKÁS	A koronázásnál.
II. BÉLA	Melyiknél? Attól függ, melyiknél. Neki kettő is volt...
ILONA	Neked egy is elég, király.
II. BÉLA	Melyik koronázásnál tartunk, ugass már!
KRÓNIKÁS	Az elsőnél, felség. 1105.
ILONA	Úgy írtad át, ahogy kértelek rá?
KRÓNIKÁS	Minden a parancs szerint történt.
II. BÉLA	Adtál a szemetek pofájának?
KRÓNIKÁS	Adtam, felség.
KÁLMÁN	Istvánkát akarjuk látni.
SZOLGA	Máris hozom... hozom is... itt is van.
II. ISTVÁN	Papa, hadd játszódjam az aranyalmával!
KÁLMÁN	Majd játszhatsz eleget. Az egész alma a tiéd lesz. Majd ha megérik. Most még zöld.
II. ISTVÁN	Az enyém lesz?
KÁLMÁN	A tiéd, bizony, a tiéd.
II. ISTVÁN	És a Lacika? Hiszen ikrek lennénk. Ő nem kap belőle? Ő is szereti az almát.
KÁLMÁN	Majd adsz neki Szabolcsban egy almáskertet. De akár kettőt is adhatsz.
II. ISTVÁN	Csak egyet kap a Lacika. Én irigy vagyok. Ezt fogják majd írni rólam a krónikaírók. Hogy irigy. De akkor mi lesz, papa, ha nem lesz elég a Lacikának az az egy almáskert? Márpedig én nem adok neki kettőt.
KÁLMÁN	Akkor legfeljebb a Lacikát kivégezteted. Egyébként a korona is a tied lesz. Na, ne nyúlkálj, még nem adjuk oda. Majd megkapod, ha meghaltunk.
II. ISTVÁN	Mikor fogunk meghalni, papa?
KÁLMÁN	Mi fogunk meghalni.
II. ISTVÁN	Ezt mondom én is. Mikor fogunk meghalni?
KÁLMÁN	De hülye vagy, fiam. Én fogunk meghalni egyedül. Így már világosabb?
II. ISTVÁN	Valamivel. Te fogtok meghalni. Rendben. Mikor?
KÁLMÁN	Majd csak ezeregyszáz-tizenhatban.
II. ISTVÁN	Sok idő van még addig?
KÁLMÁN	Hát, ami azt illeti, elég sok. Legalább tíz év.
II. ISTVÁN	Nem lehetne, hogy most koronáztatnál meg, kivételesen, papa!
KÁLMÁN	Ördögöd van, épp ez jutott eszünkbe nekünk is. Na, ha már annyira akarod, legyen. A jövő héten, ha elfoglaltságaink megengedik, szépen királlyá koronáztatunk.
II. ISTVÁN	És akkor majd együtt fogunk uralkodni, mi, meg ti, meg esetleg a Lacikák?
KÁLMÁN	Lacika semmiképpen sem. Te pedig, megmondtuk, hogy csak akkor uralkodhatsz, ha én már meghaltunk. Ezért aztán meg ne halljunk még egyszer többes számban beszélni téged addig!
II. ISTVÁN	Akkor meg mit ér ez az egész koronázási cirkusz? Álmos vagyok...
KÁLMÁN	Kusti! A nagybátyád az Álmos. Éppen őt, Álmost akarjuk kitúrni a hatalomból, te eszetlen... A legfontosabb, hogy légy mindig éber, fiam, s ne akarj soha Álmos lenni. Ne feledd, hogy a második István vagy.
II. ISTVÁN	Mi az, hogy csak második István vagyok? Én az első akarok lenni. Sőt, az egyetlen.
KÁLMÁN	Az nem lehet. Már volt ugyanis egy első.
II. ISTVÁN	És nem lehet két elsőnek lennie?
KÁLMÁN	Eddig ez nem volt jellemző.
II. ISTVÁN	Akkor te is csak második Kálmán vagy, nem?
KÁLMÁN	Nem. Mi első Kálmán vagyunk.
II. ISTVÁN	Kivel?
KÁLMÁN	Egyedül vagyunk első Kálmán. Ezért aztán néha nagyon egyedül vagyunk.
II. ISTVÁN	Rohadj meg, papa!
KÁLMÁN	Ne beszélj így egy királlyal, mert szétrúgjuk a seggedet!
II. ISTVÁN	Intézd el, hogy én is első lehessek!
KÁLMÁN	Nem lehet. Mi történelem vagyunk.
II. ISTVÁN	Hamisítsd meg a történelmet.
KÁLMÁN	Azt nem lehet. Azt majd második vak Béla fogja.
II. BÉLA	Marha. Ezt azonnal szedd ki.
KRÓNIKÁS	Bocsánat, felség, el nem képzelhetem, hogyan maradt benne...
ILONA	Én azt nem tudom elképzelni, hogyan került bele.
KRÓNIKÁS	Nem könnyű ám a krónikás helyzete sem, ha megjegyezhetem. Itt van ugye mindjárt a történelem. Ez a Kálmán király és ez az István király, ugye, két hírhedetten nagy bitang, gonosz parazita volt, hogy csak felséged és kedves édes apja esetére utaljak, melyet hamarosan fel fogunk dolgozni. Ám, néha a régi kódexek azt sugallják, mintha itt, ezek ketten, ugye, csak-csak csináltak volna valamit. Na mármost, az ember megpróbálja az igazságot megírni róluk, kérem szépen, ahogy aztat meg tetszettek nekem mondani. De hát az igazság annyira elkülönbözik a krónikákban megírtaktól, hogy az ember belezavarodik, ugye...
II. BÉLA	Elég ebből az istentelen hadovából. Azt a két mondatot kihúzogatod szépen, és kész. Nem érdekel a nyarvogásod bennünket. Folytasd, míg ki nem szúratjuk az összes szemedet!
ILONA	Ne heveskedj, Béla! Ne feledd, az ember lehet király vakon, de nem lehet krónikaíró. Megvakítod itt nekem, aztán meg írhatom át magam a történelmedet...
II. BÉLA	Ez igaz. De ne személyeskedjél velünk, asszonyom. Muszáj neked folyton arra emlékeztetned, hogy vak vagyunk, meg második, meg hogy Béla?
ILONA	Ne érzékenykedjél, második vak Béla, inkább igyekezz számodra kedvező történelmet íratni.
II. BÉLA	Íratjuk, íratjuk, asszony. Mi mást is íratnánk. Folytasd, fiam, a két sor kihagyása után!
II. ISTVÁN	Hamisítsd meg a történelmet, papa! Miből áll ez neked?
KÁLMÁN	Nem tudjuk, kisfiam, nekünk nem ez a sors rendeltetett. Mi nem ilyenek vagyunk.
II. ISTVÁN	Tudod, hogy milyen vagy? Tőlem megtudhatod. Testalkatodra nézve hitvány, de ravasz és tanulékony, borzas, szőrös, vaksi, púpos, sánta és dadogó.
KÁLMÁN	Ezt honnan veszed kurafi? Hiszen nem is látsz!
II. ISTVÁN	Már miért ne látnálak? Négyévesen csak-csak lát már az ember ezt-azt.
KÁLMÁN	A francba! Összekevertünk a (vak) Bélával. Ő az, akit meg fogunk majd vakítani. Ezt jegyezd meg, fiunk, hogy őt kell majd megvakítanunk, nehogy a nagy felfordulásban neked nyomjuk ki a szemedet... feltétlenül szóljál majd olyankor.
II. ISTVÁN	Ki az a bak Béla?
KÁLMÁN	Nem bak, hanem vak, te királyi szamár. Ráadásul, ha parancsolhatunk, zárójelbe téve mondd a vak szócskát! Ő mindazonáltal az unokatestvéred.
II. ISTVÁN	És miért fogod megvakítani, papa, azt a bizonyos (vak) Bélát, ha már úgyis vak.
KÁLMÁN	Vak az öreganyád.
II. ISTVÁN	Őt is megvakítottad?
KÁLMÁN	Te... te tényleg olyan eszméletlenül ronda vagyunk, mint ahogy azt leírtad nekünk az előbb?
II. ISTVÁN	Ezt nem én mondtam. Ezt a gyerekek mondják, az udvarban.
KÁLMÁN	Kik azok a gyerekek?
II. ISTVÁN	Miért, papa? Csak nem akarod bántani őket?
KÁLMÁN	Ellenkezőleg. Meg akarjuk őket óvni attól, hogy máskor olyan ostobaságot kövessenek el, hogy egy királyt kigúnyoljanak.
II. ISTVÁN	És hogyan akarod megóvni őket?
KÁLMÁN	Kivágatjuk a nyelvüket.
II. ISTVÁN	De papa, te tényleg pont ilyen vagy...
KÁLMÁN	Herceg, vigyázz a nyelvedre, mert még azelőtt elveszíted, hogy a fejedre tenném a koronát. És valamit jegyezz meg! Király lehet az ember vakon, de némán soha!
II. BÉLA	Ez a beszéd. Ezt már szeretjük. Az ember lehet vakon is király. De némán soha. Bölcs uralkodó ebből tanul. Életben hagyott ellenfeleinknek ezentúl kivágatjuk a nyelvét. Hanem, csak figyelj ránk jól. Ez a szép mondat nem maradhat Kálmán szájában. Tedd át valamiképpen az enyémbe. Hadd tudja meg az utókor, milyen mély gondolkodó volt ez a II. vak Béla.

2. II. Béla álmodik és emlékezik
(Álmos, a gyermek Béla, Adelhaid, Kálmán, Megvakító)
II. BÉLA	(sírdogál) Apa! Apa, hol vagy? Apához akarok menni!
ADELHAID	Apa elutazott...
II. BÉLA	Hova utazott el apa?
ADELHAID	Külországban tárgyal. Egy herceg oda utazik, ahova akar.
II. BÉLA	Adelhaid! Én is herceg vagyok, ugye?
ADELHAID	Te is herceg vagy. Csak még kicsike herceg.
II. BÉLA	És én is király leszek... egyszer?
ADELHAID	Nem, te nem leszel király, Béluska. Akkor lennél uralkodó, ha Kálmán királyunknak nem lenne fiúgyermeke.
II. BÉLA	És Kálmán királyunknak... van... fiúgyermeke?
ADELHAID	Van. Kettő is van neki. Két ikergyerek.
II. BÉLA	Akkor mindkettőjükből király lesz, ugye?
ADELHAID	Nem. Csak az egyikből.
II. BÉLA	És a másikkal mi lesz?
ADELHAID	A másik herceg marad élete végéig.
II. BÉLA	Azt tudod, a király kettejük közül hogyan választja ki majd az utódját?
ADELHAID	Azt nem tudja senki, hogyan választott. De már megvan a kiválasztottja. Meg is koronáztatta négyéves korában.
II. BÉLA	Én már elmúltam négy. Nem volt neki túl nagy a korona?
ADELHAID	De ostobácska vagy te, Bélus! És még te akarsz a magyarok királya lenni!
II. BÉLA	Hogy hívják a... a... kiválasztottat? Aki király lehet...
ADELHAID	Istvánnak. Második Istvánnak.
II. BÉLA	És ha mégis én lennék egyszer... a király... magyarok királya... akkor én... akkor én hányadik Béla lennék?
ADELHAID	A második.
II. BÉLA	Csak a második? Akkor már nem is olyan nagy baj, ha nem leszek király.
ÁLMOS	Király leszel, Béluska. Megígérem neked, hogy király leszel. Nagy és bölcs király.
II. BÉLA	Ne mondj valótlant, atyám, hiszen Kálmán királyunknak van koronás fiúgyermeke.
ÁLMOS	Majd nem lesz.
II. BÉLA	Hogyan nem lesz? Meg fogod ölni Istvánt?
ÁLMOS	Azt nem kötöm az orrodra, hercegecske. Azt bízd rá apádra!
II. BÉLA	Apa, sokat vagy messzire... miért nem viszel magaddal engem is az útjaidra?
ÁLMOS	Majd elérkezik annak is az ideje. Akkor majd viszlek.
II. BÉLA	És mit csinálsz olyankor, amikor nem vagy velünk?
ÁLMOS	Sok fontos emberrel beszélgetek, kisfiam. Szövetségeseket gyűjtök.
II. BÉLA	Neked Kálmán királyunkkal kell szövetkezned, nem?
ÁLMOS	Hát persze. De már maradj veszteg, Béla! Menj, játssz valamit. A végén tényleg megharagítasz!
II. BÉLA	(nehezen lélegzik) Nem. Nem én voltam. Én nem akartam, felség, én nem akarok király lenni. Legyél csak te a király, és legyen majd király István, a fiad.
KÁLMÁN	Látom a szemedben, kis féreg, hogy egyetlen szavad sem jön a szívedből. Hitszegő vagy, Álmos fajtájából. Hitszegő az apád is...
II. BÉLA	Apa nem hitszegő. Apa szeret téged. És szeret engem is.
KÁLMÁN	Az alattvalónak kötelessége szeretni a királyát.
II. BÉLA	Álmos a testvéred, királyom.
KÁLMÁN	Álmos is csak az egyik alattvalóm. Olyan, mint akárki más. Csak ravaszabb és veszélyesebb. Te pedig ennek az alattvalómnak a gyermeke vagy. A szolgám szolgája!
II. BÉLA	Igaz. Nem vagyok méltó, hogy a sarudat megérintsem.
KÁLMÁN	Hízelgésed hamis, Béla. Tudomásom van róla, hogy apáddal, azzal a veszett kutyával, együtt törtök a vesztemre.
II. BÉLA	Hogyan bizonyítsam a hűségemet, király? Én még csak kisgyerek vagyok...
KÁLMÁN	Öld meg apádat, te kisgyerek!
II. BÉLA	A gyermeknek tisztelnie kell az apját, uram, nem megölni.
KÁLMÁN	Királya parancsa szent az alattvalónak.
II. BÉLA	Jó alattvaló vagyok... de parancsolj mást, királyom... teljesíthetőt.
KÁLMÁN	Nincs teljesíthető és nincs teljesíthetetlen parancs. Parancs van, és engedetlenség van. Ezt vésd az eszedbe, Álmos fia, Béla!
II. BÉLA	Ölj meg, uram, ha mindenképpen meg kell ölnöd, de apámra ne emeltess velem kezet.
KÁLMÁN	Akár naggyá is tehetnélek... Eszed lenne hozzá, csak - ostoba féreg vagy, mégis.
II. BÉLA	Herceg vagyok, Kálmán király, nem féreg, herceg, Álmos fia.
KÁLMÁN	Előttem csak féreg vagy, egy áruló féreg, akinek az apja is áruló - féreg.
II. BÉLA	Testvéred gyalázod, Kálmán, amikor apámat.
KÁLMÁN	Neked nem Kálmán, neked a királyod vagyok.
II. BÉLA	A nagybátyám...
KÁLMÁN	A királyod. Kemény a tekinteted, Béla, megátalkodott kölyök leszel.
II. BÉLA	Szeretnék találkozni az unokabátyáimmal...
KÁLMÁN	Megtiltom. A folyam két ága örökre elvált egymástól. Nincs keresnivalód a trónörökös körül. Köszönd apádnak!
II. BÉLA	Nincs a szívemben harag mégsem, királyom.
KÁLMÁN	Szarok a szívedre, oktalan barom.
ÁLMOS	(ordít) Meg fog verni az isten, Kálmán! Éppoly torz a lelked, akár a tested! Ördögnek vagy testvére, de nem nekem.
SZOLGA	Elnémítsam, uram? Elnémítom tüstént.
KÁLMÁN	Csak hadd mondja a magáét. Csak hadd papoljon az én drága testvérem!
ÁLMOS	Nem úgy az! Apánk, László király téged szánt papnak, és engem az uralkodásra.
KÁLMÁN	Hagyd el! Ki emlékszik erre? Egyetlen sorban nem emlékezett meg erről. Van róla papírod?
ÁLMOS	A papír holt anyag.
KÁLMÁN	De az írás, Álmos, az írás az élőbb az élőknél. Úgyhogy, ne hivatkozz most drága emlékű apánkra. A foglyom vagy.
ÁLMOS	Az vagyok, elég szégyen. Mi okból fogattál le, mint egy áruló kutyát?
KÁLMÁN	Azon egyszerű okból, hogy az vagy. Hitszegő, álnok kígyó. Dög.
ÁLMOS	Akkor meg mire vársz? Miért nem öletsz meg?
KÁLMÁN	Eszemben sincs megölni téged, Álmos. Én istenfélő férfiú vagyok, bölcs és tudós király. Csak nem képzeled, hogy a tulajdon véremmel ilyet tennék? Soha. Érted? Soha. Hiszen testvérek vagyunk - vagy nem vagyunk azok?
ÁLMOS	Sima a nyelved, mindig is az volt, Kálmán. Soha nem tudtuk, milyen gondolatokat bújtatnak a szavaid. De nem kell a kegyelmed. És számomra többé nem lényeges, hogy mik vagyunk. Jel vagyunk csak, s mögötte semmi.
KÁLMÁN	Szó sincs kegyelemről, áruló kutya. Nem fértél a nyomorult bőrödbe, most meg fogod tanulni, hogy nyugton maradsz. Válaszolj nekem, igaz lelkedre Álmos, szerettél te engem valaha?
ÁLMOS	Téged nem lehet szeretni, te korcs! Tőled mindenki undorodik, undorodott az apád és az anyád is, és én is undorodom tőled. Felfuvalkodott, rossz király vagy. Mire volt jó az a sok tudomány... Könyves Kálmán... Hogy kitanuld belőle a kegyetlenséget és a gyilkolást? Nálad tehetségtelenebb és vérszomjasabb király csak az a nyámnyila, semmirekellő fiad lesz... ha egyszer felér a trónra.
KÁLMÁN	Fel fog érni, abban biztos lehetsz. Ugye, te jó gyámja lennél, ha én véletlenül meghalnék, szeretett öcsém...
ÁLMOS	Azt meghiszem!
KÁLMÁN	Hány nappal élne túl a fiam, te nyomorult?
ÁLMOS	Kérdésben a válasz.
KÁLMÁN	Hálátlan féreg vagy, Álmos. Vagy tán a lengyel “hadműveletedre” sem emlékszel? A saját szarodban csúszva átszöktél át a táborodból hozzám, a megtámadotthoz, hogy a lábamat csókolva kérd a bocsánatomat.
ÁLMOS	Haraptam volna belé inkább!
KÁLMÁN	Így is jó. Vakítsátok meg!
MEGVAKÍTÓ	Végig akarod nézni, királyom, hogyan veszem el a pártütő szemevilágát?
KÁLMÁN	Nem, semmiképpen. E megtévedttel ellentétben, bennünk még él a testvéri szeretet. Nem bírnánk látni...
ÁLMOS	Dögölnél meg a testvéri szereteteddel együtt! A kölykeiddel együtt.
KÁLMÁN	Az ám! Ha már itt tartunk, hozzátok be a fiát!
ÁLMOS	Ne! Őt ne...! Béla ártatlan.
KÁLMÁN	Nem bántjuk nagyon, hiszen ő is családtag - valahol. Csak kicsit megvakítjuk. Jobban fog hasonlítani a hőn szeretett atyjára, nem igaz?
ÁLMOS	Kegyelmezz, Kálmán, a gyermekemnek kegyelmezz, hiszen a testvérem vagy...
II. BÉLA	Apa, mit csinálnak veled? Apa, mit csinálnak velünk...
ÁLMOS	Bocsáss meg, kisfiam, bocsáss meg nekem...
MEGVAKÍTÓ	Nem lenne jobb megfojtani mind a két veszett ebet?
KÁLMÁN	A nyelvedet vágatjuk ki, rohadék, ha bele mersz pofázni a király dolgába.
MEGVAKÍTÓ	Bocsánatodért esedezem, királyom. Csak jót akartam. Mert ha a viperát, vagy a kölykét el nem taposod, előbb-utóbb belemar a lábadba. Na, gyere, te kis görcs!
II. BÉLA	Apa, segíts, apa... eresszetek... mit akarnak tőlem... apa...
KÁLMÁN	Megvakítani mind a kettőt... Mit álltok itt még mindig? Siessetek! (Hosszú csönd, majd amazok artikulátlan ordítása.) Bocsáss meg nekem, teremtő isten, hisz ha valakinek, neked látnod kell, hogy a hazámért teszem meg, amit meg tennem kell.

 3. Trónterem
(II. Béla, Ilona és a Krónikás - Álmos, Kálmán, II. István, Megvakító, Udvaroncok)
 II. BÉLA	Meddig jutottunk el, fiam?
KRÓNIKÁS	1115-ig, felség.
II. BÉLA	Jeles dátum.
ILONA	Ne vedd úgy a szívedre!
II. BÉLA	Ha már nem maradt szemünk, legalább a szívünket hadd használjuk szabadon, asszonyom.
ILONA	Használd, csak használd, de ne az eszed ellenében.
II. BÉLA	Béla király nem báli király, Ilona. Szívünk és eszünk együtt mozdul, bár utóbbi élvezi jobban a bizalmunkat.
ILONA	Bölcs dolog így vélekednie egy királynak.
II. BÉLA	Ebadta kurafi, még mindig nem mondtad, átigazítottad-e a régi krónikában a hazugságokat?
KRÓNIKÁS	Természetesen, felség. Méltóztatol meghallgatni az új változatot?
II. BÉLA	Méltóztatunk.
II. ISTVÁN	Papa, most meg hova megyünk?
KÁLMÁN	Megyünk, és megvakíttatjuk a bátyámat.
II. ISTVÁN	De papa, az nagyon rossz dolog, ha valaki a bátyját megvakíttatja!
KÁLMÁN	Rossz, nem rossz, néha szükség van rá.
II. ISTVÁN	És akkor látni fogom az unokaöcsémet, Bélát?
KÁLMÁN	Látni fogod. Csak ő nem fog látni téged.
II. ISTVÁN	Miért nem fog látni?
KÁLMÁN	Mert őt is megvakíttatom.
II. ISTVÁN	De ő még kicsi!
KÁLMÁN	Akkor kicsit fogom megvakíttatni. Éppen csak annyira, hogy ne lásson többé.
II. BÉLA	Ez nekünk így nem tetszik. Ez az István olyan benne, mint egy jóságos kis szent. Pedig szemét gaz kurva volt már kisgyermekkorában is. Ezt kell megénekelni az utókornak, te tulok!
KRÓNIKÁS	Értem, azonnal megteszem a szükséges javításokat. Na tehát, az annyimint, szóval itt meg annyimint, amott meg még egy annyi mint... mondanám, felség...
II. BÉLA	Mondd!
II. ISTVÁN	Papa, menjünk, azonnal induljunk, mert egy perc múlva már késő lehet!
KÁLMÁN	De hova ilyen sietve, trónörökös fiam?
II. ISTVÁN	Megyünk, és megvakíttatjuk a bátyádat.
KÁLMÁN	De fiacskám, az nagyon rossz dolog, ha valaki a bátyját megvakíttatja!
II. ISTVÁN	Rossz, nem rossz, néha szükség van rá.
KÁLMÁN	Akarod látni az unokaöcsédet, Bélát is?
II. ISTVÁN	Látni fogom. Csak ő nem fog látni engem.
KÁLMÁN	Miért nem fog látni?
II. ISTVÁN	Mert őt is megvakíttatod.
KÁLMÁN	De ő még kicsi!
II. ISTVÁN	Akkor kicsit fogod megvakíttatni. Éppen csak annyira, hogy ne lásson többé.
II. BÉLA	Ez már majdnem jó.
ILONA	Most meg a korcs Könyves király nem elég gonosz.
KRÓNIKÁS	Megpróbálhatunk még egy kicsit korrigálni a dolgon... az igazság megmutatása kedvéért.
II. BÉLA	Műveld, és ne magyarázd a csodát, mert vasra veretlek, pimasz.
KRÓNIKÁS	Csinálom, csinálom. Az annyimint, szóval ide még egy annyimint, ezt is kicseréljük itt, az annyimint...
II. BÉLA	Nehéz dolog a történelemírás. Sok hamisság és álca fedi a valóság igazi arcát. De mi majd megmutatjuk az utókornak, hogy világosan átláttunk ezen a sötét középkoron.
KRÓNIKÁS	Mondhatom az újabb verziómat?
II. BÉLA	Mondd, de ne legyen benne több hiba, mert felnégyeltetlek.
II. ISTVÁN	Papa, menjünk, azonnal induljunk, mert egy perc múlva már késő lehet!
KÁLMÁN	De hova ilyen sietve, nagyravágyó trónörökös fiam?
II. ISTVÁN	Megyünk, és megvakíttatjuk a bátyádat.
KÁLMÁN	Úgy van, fiacskám, az nagyon helyén való dolog, ha valaki a bátyját megvakíttatja! Sőt! Akár annak az egész családját is...
II. BÉLA	Né, milyen szépen alakulgat a szöveg!
II. ISTVÁN	Ezt már rég meg kellett volna tenned, papa...
KÁLMÁN	Meg hát, de legalább te ne baszogass vele! Akarod látni az unokaöcsédet, Bélát is? Mert egy szavadba kerül, és lefogatom őt is.
II. ISTVÁN	Fogasd le tüstént, ha eddig meg nem tetted, s akkor biztosan látni fogom. Csak ő nem fog látni majd engem.
KÁLMÁN	De nem ám! Mert én őt is megvakíttatom.
II. ISTVÁN	Helyes a bőgés, oroszlán, (pardon, ez egy későbbi szöveg!), ha valaki vak Béla, az legyen is vak, Béla.
KÁLMÁN	Ne szólíts Bélának, én Kálmán vagyok. És ne aggódj, nem fog zavarni, hogy ő még kicsi!
II. ISTVÁN	Ha kicsi, akkor kicsit fogjuk megvakíttatni. Éppen csak annyira, hogy ne lásson többé. Oké, papa?
KÁLMÁN	Oké, Sztyopa.
II. ISTVÁN	Ne szólíts Sztyopának, és szedd a lábad, a végén lekéssük a szemkitolást.
II. BÉLA	Ez már egészen valósághű, fiam. Tanuld meg, a történetírás a valósághoz való töretlen hűséget jelenti. Mert itt van ez a krónika, melyet még a II. István írattatott valami írástudatlannal. Itt van, és semmi sem stimmel benne. Ugye. De mi helyrehozzuk a méltatlan előd tévedéseit. Hogyan van tovább, fiacskám?
KRÓNIKÁS	Engedelmével, felség, itt még erősíteni kellene a színeket az elbeszélésben.
II. BÉLA	Hát erősítsd itt, olvasás közben. Ha jól csinálod, kinevezünk első számú szinkrontolmácsunkká. Te fordítasz ezentúl nekünk II. István-magyarról II. (vak) Béla-magyarra.
KRÓNIKÁS	Én megpróbálhatom...
KÁLMÁN	Hozzátok elém a nyomorultat... nyomorult férget... kutyát, macskát... pondrót...
II. BÉLA	Tovább.
II. ISTVÁN	A saját kezemmel iszom ki a vérüket... azaz... a saját kezemmel tépem ki a szemüket... szopom ki a vérüket a nyakukból... rugdalom seggbe őket...
II. BÉLA	Ez utóbbi mondatot elhagyhatod, fiam. Tovább.
ILONA	Nem vagy Álmos?
II. BÉLA	Béla vagyok, a vak, de ez már volt, rossz végszóra nem tudunk belépni. Krónikás, tovább!
MEGVAKÍTÓ	Na, Álmos kutya... kutya Álmos, állj elém... ülj elém... térdelj le... könyökölj le... hasalj le... a földre...
II. BÉLA	Térdeltünk, te marha.
ILONA	Ne izgasd fel magadat, szívem, ha akarod, lecsapatom a fejét ennek a szemét írnoknak.
II. BÉLA	Kusti, szerb asszony, elég ha szüléskor hallom a hangodat! Mondjad, kutya!
ÁLMOS	Jó testvérem, isten meg fog büntetni azért, amire most készülsz.
KÁLMÁN	Púpos vagyok szőrös vagyok, jaj, de nagyon gonosz vagyok, he-he-he! Teszek a te istenedre, meg rád is, meg a hülye kölködre, arra az ütődött Bélára is.
II. ISTVÁN	Ne gatyázz annyit, vágd le legalább a hajukat, papa, ko-pasz-ra... csapd le a fejüket... ontsd ki a belüket... vagdosd le az összes végtagjukat...
II. BÉLA	A töküket!
KRÓNIKÁS	Tessék?
II. BÉLA	Jól hallottad. A töküket. Mondja azt Kálmán nagybátyánk, hogy a hóhér vágja le a tökünket.
ILONA	Eszednél vagy te, Béla? És akkor ki az istennyila csinálta nekem a gyerekeket? A II. Lacit, meg a többieket? Jó az nekünk, ha a szájára vesz bennünket a világ?
II. BÉLA	Asszonybeszéd, bolondlik, persze alig világlik... Jól emlékszünk, hogy ott állt az a böhöm nagy Kálmán fölöttünk...
ILONA	Kálmán kicsi volt, édes, púpos volt, édes, szőrös volt, édes, és király volt, édes...
II. BÉLA	Hozzánk, gyermekhez képest volt nagy, te marhanémber, ott magasodott fölöttünk, és azt ordította megállás nélkül, hogy heréljenek ki engem, hogy ne tudjuk az Árpád-ház Álmos-ágát továbbnemzeni majd veled.
KRÓNIKÁS	De engedelmével, felséged golyói ugyebár - köztudottan - a helyükön vannak.
II. BÉLA	Vannak, vannak. Ha ott vannak, jó helyen vannak. Mi közöd neked ahhoz?
KRÓNIKÁS	Hát hogy írjam bele a krónikába, hogy Kálmán király parancsot ad felséged kiherélésére, ha felséged golyói, lám, még mindig jó egészségben csörgedeznek a gatyájában.
II. BÉLA	Mi sem egyszerűbb. Diktálom.
KÁLMÁN	Heréljétek ki a kölyköt, de tüstént.
KRÓNIKÁS	Ekkor már meg tetszik lenni vakulva - csak a történelmi hűség kedvéért kérdezem meg?
II. BÉLA	Még nem, az anyád hétszentségit, de ne pofázz bele folyton, inkább írjál!
ÁLMOS	Nem bírom látni, hogy a fiamat kiherélik.
KRÓNIKÁS	Engedelmével, a felséged felséges apja már éppenséggel megvakítva van ez idő tájt, úgyhogy a herélés látványa csöppet sem zavarhatta volt...
ILONA	Te kételkedni mersz a királyod szavába?
KRÓNIKÁS	Engedelmével, csak meg mertem volna jegyezni, hogy...
II. BÉLA	Ne merd szolga, mert kitépetjük a merészségedet! Szolga nem kérdez, szolga kussol és ír.
KÁLMÁN	De azt bírnád látni, hogy az én fiamat letaszítod a trónról, szemét áruló!
II. BÉLA	Jaj, jaj, mi lész velem a tököm nélkül?
KÁLMÁN	Semmi. Legfeljebb majd nem vak Bélának, hanem töketlen Bélának fog az utókor nevezni.
II. BÉLA	Inkább a szememet nyomasd ki nekem is, kegyes rokon.
KÁLMÁN	Az is meglesz. A herélés után. Hogy előbb végignézhesd, hogyan herélnek ki, nyomoronc.
II. BÉLA	Na, ezzel megvolnánk. Áthidaltuk a nehézségeket. Innen folytasd magadtól!
KRÓNIKÁS	Igyekszem mindenben méltó lenni kifinomult stílusodhoz, uram.
KÁLMÁN	Szeretem... imádom... csípem látni, amikor kitolják... kinyomják... kiégetik... kiszaszerolják az áldozatok szemeit... és a golyóikkal játszadoznak...
II. BÉLA	De én még kicsi vagyok, Kálmán bácsi, és ártatlan vagyok Kálmán bácsi, akár a fehér galamb, Kálmán bácsi...
KÁLMÁN	Fehér galamb az anyád, öcskös.
II. BÉLA	Ha hazamegyek, feltétlenül megmondom a mamának, hogy mit tetszett üzenni neki.
KÁLMÁN	Vihetitek ezt az együgyűt. A szemetet. A cenket.
II. BÉLA	Hogyan? Kire mondja itt Kálmán, hogy együgyű?
KRÓNIKÁS	Semmiképpen nem felségedre. Talán a szemkinyomónak mondja.
II. BÉLA	Legyen ez egyértelműbb, még arra gondolnak, hogy mi vagyunk együgyűek.
ILONA	Ki merne ilyet mondani a magyarok királya?
II. BÉLA	Hát éppenséggel a magyarok, mert a magyarjaim sajnos ilyenek.
ILONA	Háttal nem kezdünk mondatot, beee!
II. BÉLA	Hát már sose leszünk meg a mai penzummal? Rajra, fiam, fonjad tovább a szálakat!
KÁLMÁN	Vihetitek, együgyűek, ezt a fényes elméjű és nagy szépségű ragyogó herceget!
MEGVAKÍTÓ	Figyelj ide, Béla herceg, én félem az istent. De nagyon félem.
II. BÉLA	Én is.
MEGVAKÍTÓ	De képzeld el, én annyira félem az istent, hogy nem merlek kiherélni.
II. BÉLA	Azt nem lehet. Neked erre parancsod van.
MEGVAKÍTÓ	Kiterveltem valamit. Neked is jó, nekem se rossz. Csak a kutyámnak. Kiherélem ugyanis, és a golyóbisait beszolgáltatom a tiéid gyanánt a királynak.
II. BÉLA	Ezt helyesen teszed. És megvakítással mi lesz?
MEGVAKÍTÓ	Hát, azt se teszem meg szívesen.
II. BÉLA	Háttal nem kezdünk mondatot.
MEGVAKÍTÓ	Köszönöm, hogy figyelmeztetsz. Ezentúl majd jobban odafigyelek, hogy vakítás előtt mit mondok. Tudod, a páciensnek sem mindegy, hogy milyen körülményeket teremtenek a vakításához. Hogy mivel kezdik neki a mondatokat. Hogy feszült-e a légkör, vagy oldott, nevetgélünk-e, és észre se veszi, hogy hipp-hopp, már meg is van vakítva, vagy vacog, ordít, kínlódik, és akkor nekem is elmegy a kedvem a munkától.
II. BÉLA	Helyes. És velem is ezt fogod alkalmazni?
MEGVAKÍTÓ	Ezt alkalmaztam, uram...
II. BÉLA	Béla herceg vagyok...
MEGVAKÍTÓ	Tévedsz. Mostantól (vak) Béla vagy.
II. BÉLA	Szóval, én már meg is vagyok vakulva?
MEGVAKÍTÓ	A legteljesebb mértékben.
II. BÉLA	És azt honnan lehet tudni, hogy az ember megvakult? Csak nem abból, hogy baromira fáj a szemem, de meg se nyikkanok...
MEGVAKÍTÓ	Onnan is lehet sejteni. Onnan meg biztosan lehet tudni, hogy a megvakított ember nem lát.
II. BÉLA	Tényleg! Nem látok. Akkor én meg vagyok vakulva. Te, mondd, ez a vakság, úgy általában, meddig szokott tartani?
MEGVAKÍTÓ	Úgy... örökké.
II. BÉLA	Te... most veszem észre... te aztán jól kibasztál velem...
II. BÉLA	Na, ezt az utolsó mondatot még elemzés tárgyává tesszük később. Amúgy, egész csinosan alakul a történelem... Lassan rátérhetünk Istvánra, a másodikra. Ő is csak második. De legalább nem vak.
ILONA	Fantasztikus nagy munkát végzünk az igazság kiderítése és a tömegekhez való eljuttatása érdekében. Fel a fejjel, drágám. Hihihi. Már alig várom, hogy elérjünk az aradi gyűlésig... ahol egymagam levágattam 68 Borisz-párti főurat. Mind benne volt a megvakíttatásodban. Mind vakított egyet rajtad. Nem volt a szívemben naplemente, fellobbant a híres szerb láng a véremben...
KRÓNIKÁS	Nem is tudtam, hogy a királynak 34 feje volt ifjúkorában.
ILONA	Szóltál, krónikaíró?
KRÓNIKÁS	Mindössze ennyit jegyeztem meg, királyi fenség, hogy alig várom már, hogy a hatvannyolcról megírhassam az igazat.

4. II. Béla búcsúja lányától; a király álma
(II. Béla, Álmos, papok, főurak, szajhák)
Ég és föld Ura, te mindent látsz, 
én viszont semmit sem látok. 
Rendelésedre, mivel így akartad, 
én vakká lettem. 
Te azonban mindent látva 
belelátsz a szívek belső rejtekébe is,
s egyformán látod a jelent és a jövőt.
Ő az én egyetlen lányom,
könyörületességedben ezzel az 
egyetlen leánygyermekkel 
örvendeztettél meg engem. 
Ma őt tanúbizonyságod mellett 
- mert téged hívlak segítségül - 
férjhez adom.
Őt - a te kíséretedben - 
a jelenlévő követekre bízom, 
de legyen köztem és közted olyan erős
megállapodás, Istenem, hogy te őt
soha el nem hagyod.
Vedd őt oltalmadba, hiszen 
gyermek még, negyedik 
esztendejét is alig tölté be...
ÁLMOS	(Lovak lassú, vak ügetése.) Bírd, ki kell bírnod. Már csak pár óra járás, és elérjük a menedékhelyet.
II. BÉLA	Sem a test fáradalma, sem a fájdalom nem zavar. Az örökös sötétet nem tudom megszokni, apám. Hogy nem látok többé. A fénytelen élet gyötör.
ÁLMOS	Álmodj sokat, fiam. Olyankor majd láthatod megint a színeket.
II. BÉLA	Most is álmodom, apám, hiszen látlak téged, pedig vak vagyok, és már te is meghaltál rég, a dömösi prépostságba tartottunk... de az utat nem látom, mert már akkor sem láttam semmit, csak a vak menekülést, ahogy vonszoljuk magunkat vakon, vérző szemekkel, elmocskolódva...
ÁLMOS	A szemünk világát elvette a sátánfattya, de az életünket meghagyta. Ostoba király ez a Kálmán, a vesztébe rohan. Emlékszel, mit ígértem neked egykor, Béla? Megerősítem és megtartom az ígéretemet.
II. BÉLA	Hogy király leszek, azt ígérted. De már nem akarok király lenni. A királyok mind gonoszak.
ÁLMOS	Te majd légy jó király, fiam.
II. BÉLA	Az leszek. Senkit sem fogok megvakíttatni.
ÁLMOS	Ne mondj ki semmit előre. Ne fogadkozz, ne ígérj, inkább cselekedj, ha a pillanat úgy kívánja. Ez az egyik legfontosabb uralkodói erény.
II. BÉLA	Uralkodói? Te folyton ígérgetsz nekem, apa... te rossz király lennél...
ÁLMOS	Én már nem leszek király... de te - az leszel!
II. BÉLA	Vakon?
ÁLMOS	Vakon. Élesebben fogsz látni, mint Kálmán király, bőkezűbb leszel, de sohasem engedékeny.
II. BÉLA	Így lesz, apa, megígérem. De miért nem te leszel a király?
ÁLMOS	Olyannak születtem, akit elkerül a trón.
II. BÉLA	Az nagyon rossz, igaz, apa?
ÁLMOS	Nagyon, Béla. De ha idejében rátalálsz a sorsod vonalára, s elég bölcs vagy a felismeréshez, magad felé fordíthatod a szerencsédet.
II. BÉLA	Mire gondolsz?
ÁLMOS	Én az életemet arra tettem fel, hogy neked szerezzem meg a királyságot. És meg is fogom. Elmegyek Bizáncba, el a német-római császárhoz...
II. BÉLA	Vakon, apám?
ÁLMOS	Vakon. Mikor fogod megjegyezni végre: csak a szemünk világát vették el. Az életünk, az agyunk, a szívünk, a tökünk megmaradt. Amíg ezt meg nem érted, nem leszel egyéb, Béla, csak egy szánalmat keltő, botladozó nyomorék.
II. BÉLA	És ha megértem? Akkor mi leszek, apa? Ha megértem...
ÁLMOS	Király.
II. BÉLA	(Zenefoszlányok, női hangok, kacagás.) Hogy kerülök én ide? Ez nem az én álmom.
II. ISTVÁN	Ni csak, a jó rokon! Hogy kerülsz te ide? Ne bújj, ne pironkodjál, ne menekülj!
II. BÉLA	Én nem akartam... hol vagyok? Látok, de nem látok...
II. ISTVÁN	Jó helyen vagy, testvér. Terített asztal, terített ágy. Melyik nőt akarod? Emesét? Ilonát? A német Bertát?
KÉJHÖLGY 1.	Szép férfi. Csak olyan furcsa, hogy nincs szeme. Az üresség néz vissza rád...
II. BÉLA	Nincs szemem, de látok. Látom, hogy milyen szépek vagytok.
KÉJHÖLGY 2	 Ez a rokonod honnan a fenéből került elő, Pistukám? Olyan félénk és szerény.
II. ISTVÁN	Bort neki, és szét a combokat, szajhák! Válassz, vak rokon, a rokoni fokon... okon...
II. BÉLA	Én még nem csináltam olyat...
II. ISTVÁN	Majd ezek megtanítanak... Miért nem fizetett már be hercegi apád egy rendes kuplerájba?
KÉJHÖLGYEK	Megtanítunk mindenre, drága, kicsi, vak fiú. Oldd meg csak a gatyakorcod...
II. BÉLA	Milyen kár, hogy nincsen szemem.
II. ISTVÁN	Akarod, hogy visszaadjam?
II. BÉLA	Vissza tudod adni? Hol van... a szemem?
II. ISTVÁN	Itt a zsebemben, ni! Ha akarod, szépen visszanyomom mindkét golyóbist a helyére.
II. BÉLA	Akarom, királyom.
II. ISTVÁN	És mit adsz érte cserébe?
II. BÉLA	Mit kívánsz, magyarok királya?
II. ISTVÁN	Tagadd meg a Bizáncban kódorgó kurafi apádat!
II. BÉLA	Te is... még itt is... még álmomban is... mind ezt akarjátok...
II. ISTVÁN	Látod ezeket a szép ringyókat? Mind a tiéd... neked ajándékozom az ország legszebb birtokait... visszakapod a szemedet... a jobb kezem leszel.
KÉJHÖLGYEK	Ne tétovázz, vak Béluka, csókold meg a király bácsi kezét, és máris biztosítottad életed végéig a várad... az ágyad... a vágyad... hát nem tetszik a mellünk... a combunk... a seggünk... a sok szép selymes meleg pinánk...
II. BÉLA	Nem... nem tehetem... nem... én nem akarok itt lenni... én nem vagyok itt...
II. ISTVÁN	Szerencsétlen... hülye... vak! Dobjátok ki...
II. BÉLA	Hallod, apa? Lovasok.
ÁLMOS	Lehetnek vagy húszan. Talán többen is.
II. BÉLA	Mindjárt a kapuhoz érnek. Mit akarhatnak?
ÁLMOS	Az életünket.
FŐÚR	(kintről) Kálmán király nevében! Nyissátok ki a kapukat!
PRÉPOST	Kik vagytok, és mit akartok?
FŐÚR	Kálmán király küldött bennünket, letartóztatási paranccsal.
PRÉPOST	És kiket tartóztatnátok le a prépostságban?
FŐÚR	A két vak kutyát. Álmost és Bélát.
ÁLMOS	Készülj, menekülnünk kell.
II. BÉLA	Vakon, bénán, kísérők nélkül, apám?
ÁLMOS	Igaz. Felnőttként gondolkodsz, fiam. Kár, hogy eljött az időnk.
II. BÉLA	Időnk? Azt akarod mondani, hogy meghalunk?
ÁLMOS	Azt. Mielőtt kilehelné a lelkét a gnóm nagybátyád, el akar takarítani minden leendő veszélyt a fiacskája jövője elől.
II. BÉLA	Miért nem védekezünk?
ÁLMOS	Vakon, bénán, katonák nélkül?
II. BÉLA	Apa, én félek.
ÁLMOS	Még élünk... Isten velünk van...
PRÉPOST	(kintről) Nem. Ezt a prépostságot Álmos herceg alapította. Ide nem léphetnek be Kálmán király katonái.
FŐÚR	Azt mondod, nem adod ki azt a vak kutyát?
PRÉPOST	Azt mondtam, meg fogjuk védelmezni Álmos herceget, a fiát és a prépostságot, akár az életünk árán is.
FŐÚR	Kik fogják megvédeni a te Álmosodat, vén szarrágó! Törjétek be a kaput!
PRÉPOST	Mielőtt mozdulnátok, nézzetek körbe! Aki a fegyveréhez nyúl, halál fia.
FŐÚR	A kurva anyátok! Honnan van papoknak ennyi fegyvere...
PRÉPOST	Takarodjatok, pogányok. Papok vagyunk, de ha a szükség úgy kívánja, az igazság katonái leszünk.
FŐÚR	Ezért még megfizettek, szemét csuhások.
PRÉPOST	Célozzátok meg őket... Ha intek...
FŐÚR	Fordulj! Vágta... (Távolodó lódobogás, káromkodás.)
II. BÉLA	Megmentett bennünket az isten, apa.
ÁLMOS	Meg fiam, a prépost. Ezért is tanuld meg, soha ne sajnáld majd az egyháztól az adományokat, ha király leszel. Légy bőkezű, adományozó, hogy sokan szeressenek.
II. BÉLA	Apa, egy perce még a halál torkában kuporogtunk, most meg máris a trónról álmodozol...
ÁLMOS	Ez nem álom, Béla. Te király leszel. Nagy, erős, király.
II. BÉLA	Igen apám. (Halkan:) vak... és második...
II. BÉLA	Halljam a híreket!
HÍRHOZÓ	Kálmán király halott. Istvánt Székesfehérvárott másodszor is megkoronázták.
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	Istvánt Olšavánál megverték a csehek.
II. BÉLA	(vágtató lovak) Apa, beteg vagyok. Nem fogom kibírni Bizáncig.
ÁLMOS	Menni kell... bírni kell... aztán majd visszajövünk, és felülsz a trón legtetejébe...
II. BÉLA	Lázam van... rosszul vagyok... feküdni akarok, nem ülni...
ÁLMOS	Ne add fel, fiam... király leszel... ha megéred...
II. BÉLA	Meg fogok halni, apám...
ÁLMOS	A fenébe...
SZOLGA	Pécsvárad, uram... van ott egy bencés apátságod... A Szent Benedek monostorban megvárhatna bennünket a gyermek... majd visszajövünk érte...
ÁLMOS	Kiszagolná a kölyökkirály, és megfojtatná...
SZOLGA	Éjszaka érünk oda... az apát régi jó embered... valamennyien elhagynánk hajnalra az országot... Akiben pedig nem bízol meg, az egyáltalán nem hagyja el többé sem az országot... sem...
II. BÉLA	Ráz a hideg, apám, s lángol rajtam a köpeny...
ÁLMOS	Akkor mégiscsak el kell válnunk egy időre egymástól. Pécsváradon hagylak...
II. BÉLA	Visszajössz értem?
ÁLMOS	Nagy hadak élén... visszajövök, Béla... ott fogok állni a trónod mellett...
II. BÉLA	Apa, én Álmos vagyok... (Nevetés.)
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	Bozsivoj, a fosztogató cseh fejedelem István vendége.
II. BÉLA	Második Istvánnak hívd a királyt, te szolga!
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	A király naphosszat ágyasaival és kéjhölgyekkel hentereg. A főurak lázadoznak.
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	István, a második, feleségül vette a capuai normann herceg lányát.
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	Jaroszláv halála miatt kudarcba fulladt a király hadjárata...
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	Apád, Álmos herceg újabb összeesküvését hiúsította meg...
II. BÉLA	Hol van most az apám?
HÍRHOZÓ	Bizánc vendége, felség. Szövegséget kötött Bizánccal, Kijevvel és a lengyelekkel.
II. BÉLA	Legyen istennek hála...
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	István, a második, tarthatatlan viszonyt alakított ki a csehekkel, az osztrákokkal, a németekkel, Velencével...
II. BÉLA	Elég. A szomszédos országokkal rendbe kell hozni a kapcsolatokat... ez szabály.
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	A király háborút kezdett Bizánccal... az apáddal...
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	Álmos herceg, felséges apád, Bizáncban visszaadta lelkét a teremtőnek...
II. BÉLA	Apa... nem emlékszel... ígértél valamit... egyszer...
ÁLMOS	(nagyon távoli hang) Az nem csak ígéret volt, Béla. Te király leszel. Nagy, erős, király. És én ott fogok állni a trónod mellett... majd...
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	A király, mivel fiúgyermekkel nem ajándékozta meg az ég, Zsófia nővére fiát, Sault jelölte ki trónja örököseként.
II. BÉLA	A kurafi!
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	A nemesurak ellenkirályokat állítottak második Istvánnal szemben, Iván és Bors ispán személyében.
II. BÉLA	István, taposd el a férgeket! Imádkozom érted.
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	István, a második, leverte a nemesek felkelését. Ivánt lefejeztette huszonkilenc hívével együtt, Bors ispánt száműzte, híveit pedig elégette.
II. BÉLA	Bölcs döntés. Magam sem tettem volna másként.
II. BÉLA	A híreket!
HÍRHOZÓ	A király cseh és szerb szövetséget kötött atyád pártfogó jó barátja, a baszileusz ellen.
II. BÉLA	A kurafi! Mi van még?
HÍRHOZÓ	Felséged élete veszélyben. A király tudja, hogy Béla herceg itt tartózkodik az apátságban...
II. BÉLA	Ez így van rendjén. Várom a királyt... a halált...

5. II. Béla trónterme
(II. Béla, Ilona, a Krónikás, II. István, apát, megvakító)
II. BÉLA	Öreg vagyunk, és fáradt. Ez a krónika több időnket rabolja el, mint az államügyek.
ILONA	Ne sajnálj egyetlen percet sem, melyet a jövendőért áldozol. Nem mindegy, mit fognak mondani rólad az eljövendő századok.
II. BÉLA	Eljövendő századok... adj még bort, szerb némber. Bort! Hagyd a századokat másra!
ILONA	Igyál csak, amennyi beléd fér... amennyi jól esik... király...
II. BÉLA	Itt van a krónikaíró?
KRÓNIKÁS	Reggel óta állok szolgálatodra, felség.
II. BÉLA	Helyes. Vagy nagyon halkan szuszogsz mostanában, vagy mi kezdünk megsüketülni. Most hány óra van?
ILONA	Este hét.
II. BÉLA	Valóban? Eltelt volna megint egy nap? Mivel?
ILONA	Azzal, hogy részegen aludtál.
II. BÉLA	Kusti. Aludtam részegen. Én vagyok a király. Aláírattatok velünk valamit?
ILONA	Nem lényeges. Két kivégzést.
II. BÉLA	Magyarok voltak?
ILONA	Magyarok.
II. BÉLA	Végrehajtották?
ILONA	Végre.
II. BÉLA	Ki tette elénk a papírokat?
ILONA	Ki tette volna eléd... én.
II. BÉLA	Igaza volt Istvánnak...
II. ISTVÁN	Csak vigyázz a szerb lotyóval... egyszer még hátadba vágja a görbe kését...
ILONA	Egyre többet emlegeted azt a disznót. A végén még megszereted...
II. BÉLA	Az unokatestvérem volt.
ILONA	Kiszúratta a szemedet.
II. BÉLA	Az apja szúratta ki...
ILONA	Le merte kurvázni a szerb nagyzsupán, I. Uros lányát...
II. BÉLA	Nem kellett hozzá nagy bátorság... bár hallgattam volna rá... történetíró, hol tartunk?
KRÓNIKÁS	A pécsváradi találkozásnál.
ILONA	Megadtam neki a szempontokat - az igazság megörökítését elősegítendő... hogy idézzelek, drágám...
II. BÉLA	Halljam...
APÁT	Herceg, a kapuban kísérete élén a király.
II. BÉLA	A király? Eljött a búcsú órája, apát uram... köszönöm a bújtatás... Kéretem a királyt...
APÁT	Hiányozni fog felséged...
II. BÉLA	Nekem is hiányozni fog... az élet is hiányozni fog...
APÁT	Erre, felség... István, magyarok királya...
II. ISTVÁN	Hol van a vak, herélt kutya...
II. BÉLA	Nem! Ez nem így volt. Ezt ki írta?
ILONA	Én. Így mesélted...
II. BÉLA	Nem így történt... nem így meséltem... mert békességgel jött. És békességgel fogadtuk őt...
II. BÉLA	Vak Béla herceg... szólalj meg, felség, hogy tudjam, merre vagy...
II. ISTVÁN	Béla... jó rokonunk... szívünk örül a látásodnak...
ILONA	Részeg vagy... folytasd, ahogy meghagytam... te pedig igyál...
KRÓNIKÁS	Természetesen...
II. ISTVÁN	Tudomásomra jutott, hogy ide bújtatott el áruló atyád... aki azóta dög...
II. BÉLA	Nem... nem... nem...
ILONA	De igen. Nem emlékszel már jól... elittad az eszedet...
II. BÉLA	Figyelj, Krónikás, és jegyezd, amit mondunk! Ha egyetlen szó eltérés lesz a szövegben, levágatjuk a kezedet. Ha két szó eltérés lesz, akkor a levágott kezedbe rakatjuk a szívedet is...
KRÓNIKÁS	Értettem, felség. Azon leszek, hogy sem a kezem, sem a szívem ne veszítsem el...
II. ISTVÁN	Béla... jó rokonunk... szívünk örül a látásodnak...
II. BÉLA	Egyszer már találkoztunk. Akkor megfosztottatok a szemem világától. Most az életemért jöttél, nem?
II. ISTVÁN	Igen, az életedért jöttem.
II. BÉLA	A víz nem válik vérré. Nem félek tőled.
II. ISTVÁN	Jól mondod. Atyáink nem szívelték egymást. Ráment az életük a hadakozásra. Én, második István király, békejobbot ajánlok neked, Álmos fia, Béla. Nem kell soha többé félned tőlem.
II. BÉLA	Tudod, hogy álmodtam veled?
II. ISTVÁN	Végignéztem a megvakításodat. És röhögtem, mert gyermek voltam, és király akartam lenni. Azóta ver érte az isten. Elfogadod ezt a kezet?
II. BÉLA	Felség...
II. ISTVÁN	Ne térdelj, áll fel, ölelj meg, Béla! Nagy pillanata ez történelmünknek...
MEGVAKÍTÓ	Az öreg vipera már megdöglött. Csak a szerencséden múlott, hogy túlélted a marásait, király. Most a fiatal felé nyújtod a kezed. Belé fog marni, amint elég közel engeded magadhoz...
II. ISTVÁN	Vágjátok ki a nyelvét ennek a szemétnek...
MEGVAKÍTÓ	Hát ez a hála...
II. BÉLA	Háttal nem kezdünk mondatot... nem láttalak én már valahol...
II. ISTVÁN	Nagy terveim vannak veled. Meg fogsz nősülni, Béla, gyönyörű lányt szemeltem ki neked feleségül...
II. BÉLA	Minek, ha úgysem fogom látni...
II. ISTVÁN	De tapintani fogod... a szerb nagyzsupán, I. Uros lánya... megkapod vele hozományul Tolnát... azt csinálsz a kis ringyójával, amit csak akarsz...
II. BÉLA	Mindig tudtam, István, hogy egyszer találkozunk... hogy egyszer... István... egyszer... apa, ígérted, hogy magaddal viszel... nem bírom tovább... ez már Bizánc... ez már... sötét lett hirtelen... és nagyon fáj a sötét... mikor állunk meg, apa... Álmos vagyok... Béla... a vak... a második...
ILONA	Na, ez alszik. Szerencsétlen, részeg vénember. Minden magyarok királya... aludj... Húzd ki ezt a sok baromságot.
KRÓNIKÁS	Melyiket?
ILONA	Kusti, szemtelen! Mindent húzz ki, amit az elébb diktált neked a király.
KRÓNIKÁS	És mi kerüljön a helyére, felséges asszonyom?
ILONA	Mi, Ilona, diktáljuk, amit írnod kell. Csak győzz követni.
KRÓNIKÁS	Hallgatlak... és követlek.
ILONA	II. István király úgy gondolta, hogy megfontoltságában Salamonnal, a bátorságban Sámsonnal, a vakmerőségben Dáviddal egyenlő. Pedig nem volt egyenlő velük... (Közeledő lódobogás nyomja el a királyné szavait.)