Zalán Tibor

A gólyakalifa

1. jelenet
A bagdadi kalifa palotája. A kalifa a kereveten unatkozik, mindenféle mutatvánnyal szórakoztatják (laterna magica, hastáncos, erőművész stb., valamennyi báb vagy statiszta előadásában), a kalifa úgy tesz, mintha a pipáját szívná és szunnyadozna, de valamennyi előadás után, amikor úgy gondolja, nem látja senki, éberen jelzi, hogy nem alszik, csak unatkozik. Végül a terem sarkában játszó zenészeket is kikergeti. A baglyához megy, bedugja az ujját a kalitkába, de a bagoly elfordul a közeledésére.
KALIFA	Hát már soha nem akarsz velem megbarátkozni, Jázmin? Két éve, hogy egy vadászaton rád találtam. Azóta etetlek, itatlak, mégsem vagy soha boldog. Az lenne a dolgod, hogy felvidíts! El sem mosolyodik. Jól kifogtam a birodalom legboldogtalanabb baglyát! Vagy csak leghálátlanabb? (A bagoly csőrével a kalifa ujja felé kap.) Még bántasz is, elvetemült? Térj észhez, mert lefejeztetlek... (De ő tér észhez. Az ablakhoz megy.) Ostoba madara! Olyan, mint én. Egész nap gubbaszt, unatkozik, nem ízlik neki sem az étel, sem az ital. (Néz ki az ablakon.) Bezzeg a gólyák! Mennyi gólya lakja Bagdadot! És mind milyen kecses, méltóságos, ahogy kitárja hatalmas szárnyát és felül a friss szélre...

2. jelenet
A nagyvezír érkezik, a kalifa nem veszi észre.
NAGYVEZÍR	Megint a gólyákat bámulja. Már nem jár lovagolni sem, nem vadászik, nem les halakra a pisztrángos patak partján... Nem is emlékszem, mikor láttam utoljára mosolyogni... Nevetni pedig... (Legyint.) Csak tudnám, hogyan vidíthatnám fel!
KALIFA	(nem fordul meg, csak megérzi a nagyvezír jelenlétét.) Ó, hát itt van az én hűséges nagyvezírem. Milyen feladat vár ma ránk?
NAGYVEZÍR	Semmilyen, uram. Parancsba adtad, hogy nem akarsz semmit sem csinálni. Ma sem.
KALIFA	Örvendetes. A gólyákat nézem. Ma is. Gyere, Manzor, nézd őket te is.
NAGYVEZÍR	(magában) Mit nézzek rajtuk? Egyik csúfabb, mint a másik. Pfuj! Pipaszár a lába, idétlenül hosszú és keskeny a csőre, kelepel-kalapol a hangja, békát és csúszómászókat zabál... Brr, rusnya egy madár... (Hangosan.) Megyek, felség, nézem önnel együtt a gólyákat. Isteni szép madarak. Jó ötlet volt a palotát is gólyákkal díszíteni. (Magában.) Még jó, hogy nem jutott eszébe a gólya-formájú palota.
KALIFA	Manzor! Tudod mi jutott eszembe?
NAGYVEZÍR	Ki ne mondja, felséged!
KALIFA	Miért jöttél, ha semmi dolgunk egymással?
NAGYVEZÍR	Egy árus várakozik az ajtó előtt. A palotatéren botlottam belé. Csupa érdekes holmit kínál. Gondoltam, talán érdekli felségedet is... valamelyik... esetleg... szórakoztatásul...
KALIFA	Egyik árus olyan, mint a másik...
NAGYVEZÍR	Ez bizonyára így van. Hívhatom tehát?
KALIFA	Hát persze. Azzal is telik az idő, hogy majd elkergetjük.

3. jelenet
A nagyvezír egy pillanatra kilép a színről, majd Mizrával tér vissza oda.
NAGYVEZÍR	Gyere be, idegen, a kalifa megtekinteni kívánja az áruidat!
MIZRA	Allah növessze nagyra a szakálladat, bölcs kalifa!
KALIFA	Hagyd a szakállamat békén. Lássuk, mid van!
MIZRA	Varázsszőnyeg, terítő,
mézbor, kedvet derítő, 
lánc, magától nyerítő...
Kard, mely sosem csorbul ki,
pohár, sosem csordul ki,
fűszer, erőd növeli,
zeneszerszám, holdbeli.
Pisztoly, puska, elefántfű,
afrikai rubin tetű, 
patkánykobra, hétéletű,
pénzes zacskó, hatfenekű,
varázsvessző, égi jelű,
ugróegér, háromfejű...
KALIFA	Kergesd el ezt a szélhámost! Unom. Ha még egyszer...
MIZRA	Már megyek is, rohanok, jaj, szegény fejemnek... (Odakap a turbánjához, a turbán-ékszer mögül egy apró szelence pottyan a földre.)
KALIFA	Megállj! Az micsoda?
MIZRA	Ó, semmi...
KALIFA	Én valaminek látom.
MIZRA	Nem eladó...
NAGYVEZÍR	Azt mered a kalifának mondani, hogy nem eladó, külvárosok férge?
MIZRA	Bocsánat, nem úgy értettem... Nem eladó, mert nem ér semmit...
KALIFA	Mi van benne?
MIZRA	Nem fontos. Valami szürke por.
KALIFA	(kikapja kezéből a szelencét, fölpattintja a tetejét. A szelence zenélni kezd.) Nem mindennapi szelence. A por sem szolgálhat akármire.
MIZRA	Allahra mondom, nem tudom, mire szolgál ez a vacak szürke por. (A turbánjából egy vékonyra összehajtogatott papirusz-tekercset húz elő.) Ez az írás állítólag meg tudná mondani. De én nem értem, mi van a papíron, idegen nyelven írták. Így a por teljesen használhatatlan.
KALIFA	(kikapja kezéből a tekercset, széthajtogatja. A papír fluoreszkálni kezd, a palota falán gyönyörűen kalligrafált betűk kezdenek táncolni.) Hiszen ez gyönyörű! Megveszem.
MIZRA	A port is, felséges kalifa?
KALIFA	Ha az íráshoz tartozik, akkor igen.
MIZRA	Ahhoz, ahhoz... biztosíthatlak.
KALIFA	Mi az ára?
MIZRA	Nincs ára, mondtam. Nekem nem ér semmit...
KALIFA	Nem úgy van az! Adj neki néhány aranyat, Manzor... ne a fejedet rázd, azt mondtam, adj neki néhány aranyat, és engedd útjára!
MIZRA	Allah növessze...
KALIFA	Megmondtam, hogy hagyd békén a szakállamat! (A nagyvezér kituszkolja az elégedetten mosolygó árust.) Micsoda betűk! És mennyire finom pergamen! Valamilyen nagy titkot hordoznak ezek a szavak! Manzor! (A vezér máris visszasiet a terembe.) Tudni akarom ennek a szelencének a titkát.
NAGYVEZÍR	Engedelmeddel, én nem várnék túl sokat ettől a nyilvánvaló hamisítványtól. Arany helyett néhány botütést utaltam volna ki a szemfényvesztőnek...
KALIFA	Te hoztad ide...
NAGYVEZÍR	Távolról rendesebbnek látszott. Képzelje felséged, egyszer Medinába indultam...
KALIFA	Később, Manzor, majd elmeséled később. Mint említettem az előbb, a szelence titkára vagyok kíváncsi.
NAGYVEZÍR	Valami fűszer... csak akar Bagdad kalifája belekóstolni a főzés tudományába?
KALIFA	Ejnye, megharagszom! Szerezz nekem valakit, aki megfejti az írást.
NAGYVEZÍR	Erre egyetlen ember képes Bagdadban...
KALIFA	Akkor miért nincs még itt?
NAGYVEZÍR	Már intézkedtem, útban van ide, felség, és ha szerencsénk van, pillanatokon belül itt is van.
KALIFA	Te gondolatolvasó vagy, nagyvezírem?
NAGYVEZÍR	A fenét! Már megbocsáss! A fél életemet melletted töltöttem el. Jobban ismerem a gondolataidat, mint a magaméit.
KALIFA	Akkor, jaj neked!
NAGYVEZÍR	Nekem mondod? Jaj neked!

4. jelenet
A nyitott ablakon át varázsszőnyegén belibeg Szelim, a vén bölcs és varázsló. Fények, zenék, szélsuhogás kíséri érkezését.
SZELIM	Hívattál, fényességes Kalifa. A segítségemre van szükséged?
KALIFA	Úgy van. Értesz a régi pergamenek titkához?
SZELIM	Máshoz sem értek.
NAGYVEZÍR	Szerénykedik.
KALIFA	Tudom. Bölcs emberek passziója a szerénység. Egy írást kéne megfejtened, bölcs Szelim... Megállj, honnan tudom én a nevedet?
SZELIM	Bölcsességed határtalan, nagy kalifa... és most az egyszer én is belesegítettem ebbe. Láthatnám az írást?
Széthajtogatják a pergament. A falon kalligrafikus betűk táncolnak, zenék élednek meg és halnak el, forog-pörög a fényfüggöny, Szelim is forgolódik-táncol, kezében az írással. A tudós váratlanul megmerevedik, egyszerre megáll a kavalkád, elhal a zene, kialszanak a fények. Mintha mindenki álomból ébredne.
KALIFA	Sikerült?
SZELIM	Nehezen ment. Az írás nagyon régi. Még az apám apjának az apja is gyerek lehetett, amikor készült...
KALIFA	Mondd már, mit tartalmaz!
SZELIM	Érdekes és veszélyes mondatokat, felség. Biztosan meg akarod tudni a papirusztekercs titkát?
NAGYVEZÍR	Már ennyire süket vagy, Szelim? Nem hallottad, mit mondott az előbb a kalifa?
SZELIM	Én pedig öreg ember vagyok, és féltem ennek a pergamennek a titkától a nagy kalifát!
KALIFA	Te féltesz engem? Hogy mered ezt tenni? Öreg vagy már, a fejedet nem csapatom le, de a szakálladat szálanként tépetem ki a szolgáimmal...
SZELIM	Hát, ha ennyire ragaszkodsz hozzá, elmondhatom...
NAGYVEZÍR	Mondd már!
A termet ismét fények öntik el, de ezek nem ragyogóak, inkább tompák, sötétséget sugalló ezüst-arany-vörös felvillanások, fenyegetőek.
SZELIM	“Ember, aki ezt az írást megtalálod, adj hálát Allahnak a kegyért, amelyben téged részesített. Mert aki a szelencében lévő porból szippant, és a varázsvers végén kimondja a varázsszót, olyan állattá változik, amilyenné akar... és megérti az állatok nyelvét...”
KALIFA	Hallatlan! Micsoda kincs birtokába jutottunk! Állattá változhatom. És beszédbe elegyedhetem végre kedvenc gólyáimmal... És megértem őket...
NAGYVEZÍR	Már csak ez hiányzott. Állattá változás... A beszélgetés a gólyákkal... Állati. Mégsem kellett volna ezt a Szelimet idehoznom.
SZELIM	“...Ha azután vissza akar térni emberi alakjába, hajoljon meg háromszor kelet felé, és mondja ki újra a varázsszót, de az állat szót cserélje ki az ember szóra...”
KALIFA	Pompás! Máris indulhatunk, Manzor, alig várom, hogy gólyává változhassam...
NAGYVEZÍR	Én is égek a vágytól. Már majdnem tüzet fogott a szakállam.
SZELIM	Van itt még valami, felség.
NAGYVEZÍR	Már mindent tudunk.
SZELIM 	Még nem.
KALIFA	Mondd, ha annyira fontosnak tartod!
SZELIM	“... De ha már egyszer állattá változtál, óvakodj: nehogy elnevesd magad, mert egyszeriben elfelejted a vers végi varázsszót, és állat maradsz mindörökre...”
NAGYVEZÍR	Ez a veszély nem nagyon fenyegeti a felséges kalifát. Nem hogy nevetni, mosolyogni sem szokott. Nekem meg éppen most ment el a kedvem a röhögéstől...
KALIFA	Mindent értünk! Nagyvezírem, irány a palota kertje, a gólyás tavacska!
NAGYVEZÍR	Megálljon felséged! És a varázsvers? Az nem kéne?
KALIFA	Az ám, a varázsvers! Halljuk, Szelim, hogy szól a varázsvers!
SZELIM	(amíg mondja a versikét, hatalmas szél söpör végig a termen.)
	Egek-földek összeérnek
tűz és víz most összehajol,
legyek állat, úgy akarom,
varázs szó segíts: BELÉNDEK!
KALIFA	Rajta, Manzor, mondjuk el sokszor együtt, míg a tóhoz érünk a varázsverset, nehogy elfelejtsük! Különösen a varázsszót ismételgessük: beléndek, beléndek, beléndek...
A varázsversikét mondogatva kimennek a kertbe.

5. jelenet
SZELIM	Akár a nagyra nőtt gyerekek. Nem tetszik ez nekem. A kalifa és a nagyvezír kíséret nélkül hagyja el a palotát. Túl könnyű az átváltozás, túl könnyű hibát elkövetni a nevetéssel, túl nagy itt a felejtés ára... És a munkabérem még szóba sem került... (Kirepül varázsszőnyegén az ablakon.)

6. jelenet
A tó partján néhány gólya békára és halra vadászik. Némelyiknek sikerül felcsippentenie egy-egy áldozatot. A kalifa és a nagyvezír érkezik. Éppen egy gólya száll le a tó partján billegdélő másikhoz.
KALIFA	Látod, amit én látok, kedvenc nagyvezírem?
NAGYVEZÍR	Látok néhány ténfergő gólyát. Ha nem tévedek, sokkal többet te sem látsz.
KALIFA	Az egyik éppen most szállt le. Biztosan érdekes híreket hozott a másiknak. Hallgassuk ki őket!
NAGYVEZÍR	Minden vágyam az volt, hogy ezeket az kelepelő hírharsonákat meghallgassam.
KALIFA	Akarod, nem akarod, kötelességed követni mindenhová uradat; vagy tévednék?
NAGYVEZÍR	Igaz. Ez esetben inkább akarom meghallgatni őket.
KALIFA	Derék beszéd. Mondjuk el hamar a varázsverset!
NAGYVEZÍR	Ne kapkodjunk. Ha melléfogunk, életünk végéig kelepelhetünk a gyíklesőnkkel valamelyik bagdadi kémény tetején.
KALIFA	Ilyen gyáva lenne az én nagyvezírem?
NAGYVEZÍR	Ilyen óvatos. Óvatosság erény, azon felül fél egészség és hosszú élet, ha még nem méltóztattál volna hallani.
KALIFA	Ne fecsegj, Manzor, szippantsunk a porból, és mondjuk el a verset a varázsszóval.
NAGYVEZÍR	Előbb ismételjük el a visszaváltoztatás szertartását!
KALIFA	Miféle visszaváltoztatási szertartást? Mindjárt leszáll az a másik gólya. Lemaradunk a találkozásról! Hamar a verset!
NAGYVEZÍR	Ezt a hirtelenkedést! Éveken keresztül nem történik semmi Bagdadban, most meg egy perc alatt gólyává kell változnia az embernek...
KALIFA	Szippants! (Szippantanak.) Mondjuk a verset! (Mondják. A beléndek szó kimondásának pillanatában elkezdődik az átalakulás: gólyává változnak.)
	Egek-földek összeérnek
tűz és víz most összehajol,
legyek állat, úgy akarom,
varázs szó segíts: BELÉNDEK!
NAGYVEZÍR	Ó, egész takaros gólyává méltóztatott válni felséged. Minden elismerésem...
KALIFA	Te sem panaszkodhatsz, nagyvezírem. Ez a pompás csőr... hosszú vörös láb...
NAGYVEZÍR	Önnek a tolla sokkal puhább, finomabb, uram... no és a színei!
KALIFA	Hagyjuk a fölös udvariaskodást, Manzor! Rajta, lopakodjunk kedves gólyáim közelébe! Végre teljesül a vágyam, és meghallhatom, miről beszélnek.

7. jelenet
Közelebb húzódnak a másik két gólyához.
GÓLYA1	Békás-egeres jó reggelt, Nyakigláb asszonyság. Hogy-hogy ilyen korán kint a réten tekereg, kelep-kelep-csőr?
GÓLYA2	Üdv, ifjú Csőrkelep! Ilyenkor, kora reggel legfinomabb a békacomb, legzsengébb a gyíkfarok, legvirgoncabb a vízisikló az ember torka haladtában lefelé... Szolgálhatok valamelyikkel?
GÓLYA1	Köszönöm, fogyókúrádzom-kérődzöm. A ok: táncversenyre készülök, kelep-kelep-csőr.
GÓLYA2	Ön? Táncversenyre? Mármint ön, ifjú Csőrkelep? Táncversenyre ön?
GÓLYA1	Miért ne? Mert kövér-ronda vagyok? Vagy ronda-kövér vagyok? Azt mondta, kövér és ronda vagyok?
KALIFA	Ami azt illeti, tényleg meglehetősen kövér.
NAGYVEZÍR	Mi több, fergetegesen ronda. Olyan ronda, hogy az már-már goromba.
GÓLYA	Dehogy mondtam ilyet, ifjú Csőrkelep. Ami igaz, igaz, egy kicsit duzzadtabb a kelleténél, talán a külseje sem a gólyák gólyájára hajaz... ám miért ne?
GÓLYA	Akkor most ide figyeljen! Ha bedobom ezt a magánszámot, minden gólya eldobja a kelep-kelep-csőrét! (Énekel, táncol.)
Gólya, gólya, gilice,
Az alakom tetszik-e?
Az én formám veszik-e?
Forró kásám eszik-e?
Kelep-kelep-csőr.
Gólya, gólya, gilice,
táncos lábam nézik-e?
Nem vagyok-e édike,
ahogy itten táncika,
kelep-kelep-csőr!
A kalifa és a nagyvezír torkaszakadtából kacag. A gólyák riadtan fölrepülnek.

8. jelenet
NAGYVEZÍR	Na, most már láthatja felséged, a gólyák sem különbek, mint az emberek.
KALIFA	Úgy, úgy, nagyvezírem, ezek éppoly hibbantak, mint mi vagyunk! De mennyivel mulatságosabbak! Nem is tudom, mikor nevettem ennyit utoljára.
NAGYVEZÍR	Mit mondott, méltóságos kalifa? Nevetett?
KALIFA	Nevettem hát. Nem láttad? Még a könnyem is kicsordult.
NAGYVEZÍR	Ajajaj! Nekem meg máris sírásra áll a szám. Szabad kérdeznem, én is nevettem?
KALIFA	Hogy nevettél-e? Még nálamnál is jobban.
NAGYVEZÍR	Akkor nekünk most végünk, felség. Mit mondott az írás? Ha elnevetjük magunkat, nem fog eszünkbe jutni a varázsszó.
KALIFA	Mekkára és Medinára! Bizony, cifra ügy lenne, ha mindörökre gólyák maradnánk... Rajta, hajoljunk meg háromszor kelet felé, és mondjuk azt az együgyű versikét! (Mondogatják, erőlködnek, de a beléndek szó nem jut eszükbe. Csapkodnak, vergődnek, egymás szavába vágnak, reménykednek és lelohadnak.) Erőltesd az agyadat, Manzor, kérlek, erőltesd! Már csak az utolsó szó hiányzik.
NAGYVEZÍR	Sajnos, épp az utolsó szócska a varázsszó. Megpróbálom még egyszer!
Egek-földek összeérnek
tűz és víz most összehajol,
legyek ember, úgy akarom,
varázs szó segíts... ba... be... bi... megvan! BOLONDOK!
Vagy valami ilyesmi...
KALIFA	Vagy valami ilyesmi. A bolondok mi vagyunk, a varázsszó más. Hiába minden...
NAGYVEZÍR	Tovább, tovább, tovább! Be... rendez... be... lendül... be... lépnek... feladom, nem jut eszembe már semmi. Maradunk gólyák, felség, mégpedig életünk végéig. Végül is, a gólya szép madár, nem? Szoktad volt mondogatni, hogy szép madár a gólya...
KALIFA	Szépnek szép, de egy gólya mégsem lehet Bagdad kalifája!
NAGYVEZÍR	Attól tartok, felségednek igaza van. Akkor most mi legyen?
KALIFA	Hát tudom én?
NAGYVEZÍR	Kezdek éhes lenni.
KALIFA	Én is. Rajta, van itt elég béka...
NAGYVEZÍR	Pfuj! Ott jönne ki, ahol bemegy.
KALIFA	Fürge gyík a köveken...
NAGYVEZÍR	Pfuj! Elcsapnám vele kényes gyomromat.
KALIFA	Tekeredő sikló a zsombékban...
NAGYVEZÍR	Pfuj! Kifordulna tőle a begyem.
KALIFA	Akkor, lehet, hogy éhen veszünk. Nem is baj, mert kezd megint elfogni az unalom.
NAGYVEZÍR	Az jutott eszembe, felség, unalom ellen, hogy... de nem is merem mondani...
KALIFA	Csak mondd, nagyvezírem, hátha enyhít a keservünkön.
NAGYVEZÍR	Az jutott eszembe, hogy még nem próbáltuk ki, milyen repülni.
KALIFA	Ez az! Repülni, repülni fogunk! Kezdjünk is hozzá, egy gólya repülés nélkül olyan...
NAGYVEZÍR	Mint egy kalifa...
KALIFA	Ki ne mondd! Csapkodj a szárnyaddal, szaporán, szaporábban!
NAGYVEZÍR	Hiába csapkodok, nem akarok emelkedni. Csak ide letottyanok, akár egy túlhízott liba.
KALIFA	Ne add föl! A tested már alkalmas a repülésre! Add hozzá a lelkedet is.
NAGYVEZÍR	Könnyű azt mondani! Ahogy elnézem, kalifaságod sem szárnyal egyelőre, inkább csak totyog föl-alá azokon a pipaszár lábain.
KALIFA	Elég a fecsegésből! Csapkodj a szárnyaddal, és kelepelj tisztességesebben!
Folytatják a kísérletezést. Előbb ügyetlenek, esnek-buknak, azután egyre ügyesebben használják a szárnyukat. Végül felrepülnek, és eltűnnek a magasban.

9. jelenet
A palota. Mizra a palota teraszán áll, a nézőknek háttal, a lenn zajongó sokadalomhoz beszél. A bagoly bánatosan gubbaszt a kalitkájában. A palotaterem fönti ablakába két gólya ereszkedik. A bagoly megvadul, csapkod feléjük, ezt veszi majd észre Mizra.
MIZRA	A kalifának nagyvezírestől nyoma veszett. Alighanem szerencsétlenség történt, Bagdad népe! Mégse essen senki kétségbe! Ha holnap alkonyatig nem kerülnek elő az eltűntek, elfoglalom a trónt, és vállalom a kalifa felelősségteljes méltóságát. Menjetek haza, és készüljetek a holnapi ünnepségre. (A csapkodó bagolyra néz, majd fölpillant, meglátja a gólyákat. Magában beszél.) Két gólya. Éppen kettő... mintha ők lennének... És engem néznek. Ne idegeskedj, Mizra, ha ők azok, sem tudnak visszaváltozni kalifává és nagyvezírré. És ha mégis? Nem csak varázslatok vannak, de csodák is lehetségesek Bagdadban... Megállj, Bagdad népe! Máris meghozom az első törvényemet! Parancsba adom, hogy pusztítsatok el minden gólyát, amely Bagdad városába bemerészkedik. A gólya piszkos, gonosz, betegséget terjeszt... és lehet, hogy köze van Haszid kalifa és Manzor nagyvezér eltűnéséhez... A koronázásom ünnepségét már nem piszkolhatják be gólyák! (Lentről kiáltások hallatszanak - “éljen Mizra, éljen az új uralkodó, vesszenek a gólyák” -, nyílvesszők csapódnak az ablak keretébe, ahol a két gólya ül. Riadtan menekülnek onnan. Mizra elégedetten simogatja a szakállát.) 	

10. jelenet
A két gólya egy romos várba érkezik. Sötétség, sivárság, éjszaka.
KALIFA	Mindent láttál, nagyvezírem?
NAGYVEZÍR	Épp eleget. Még ki sem hűlt a trónod, a nyomorult Mizra máris elfoglalja a helyedet.
KALIFA	Holnapig még sok minden megtörténhet.
NAGYVEZÍR	Úgy általában igen. De velünk aligha. Ha Bagdadba merészkedünk, lenyilaz bennünket a csőcselék. Innen meg aligha tudod megakadályozni, hogy a trónbitorló elfoglalja a helyedet.
KALIFA	Hallgass! Zajt hallok!
NAGYVEZÍR	Már csak ez hiányzott... Szellemek... Meg kell valljam neked... szörnyen félek a szellemektől.
KALIFA	Egy nagyvezír? Egy nagyvezír fél a szellemektől?
NAGYVEZÍR	Nem egy nagyvezír. Én félek tőlük. Megengeded, hogy elbújjak mögéd? Kicsit be vagyok rezelve.
KALIFA	Ne tréfálj, Manzor, inkább figyelj, honnan jön a hang!
NAGYVEZÍR	Tőlem jöhet akárhonnan is. Legjobban azt szeretném, ha már menne is...
BAGOLY	Ki az az árva, aki egy várba
zárva várja, hogy eljön szabadulása -
az én vagyok, szerencsétlen lény.
Ki az az árva, aki évek óta
várja egy várba zárva
hogy gólya szárnyon eljön érte
a megváltása s a boldogsága -
az vagyok én, szerencsétlen lány.
NAGYVEZÍR	Éneklő szellem. Ez a legveszélyesebb. Elkábít az énekével, és befal! A lábam remeg, elönt a verejték. Hazamenni szeretnék...
KALIFA	Nem mész sehova! Szedd össze a bátorságod, és kövess!
NAGYVEZÍR	Inkább maradok. Lélekben veled tartok.
KALIFA	Arra kényszerítesz, Manzor, hogy kemény legyek veled! Akkor most parancsot adok, indulj el előttem...
NAGYVEZÍR	Megegyeztünk. Követlek...

11. jelenet
Labirintuson haladnak keresztül, végül megpillantják az ablakmélyedésben derengő alakot.
NAGYVEZÍR	Egy asszony. Csak nem az én házsártos feleségem? Hála istennek, nem olyannak látszik.
KALIFA	Nem asszony ez, Manzor, hanem egy bagoly. Talán, köszöntsük...
NAGYVEZÍR	És ha mégiscsak ártó szellem?
KALIFA	Annál inkább köszöntsük.
NAGYVEZÍR	Annál inkább köszöntelek... ködalak... köszöntalak... ha szellem vagy, szólj, mert akkor elszaladok, és nem zavarlak a köszöntgetésemmel.
BAGOLY	Köszöntésed fogadtam, kedves gólya. Milyen szél hozott ide a szárnyán benneteket?
KALIFA	Szomorú szél, kedves bagoly.
BAGOLY	Nekem pedig vidám ez az óra. Valamikor régen megjövendölték, hogy gólyák hozzák el a szabadulást és a boldogságot számomra.
NAGYVEZÍR	Akkor kezdhetsz szomorkodni, kedves bagoly, mert mi nem vagyunk igazi gólyák.
BAGOLY	Nincs mit egymás szemére vetnünk. Én sem vagyok igazi bagoly.
NAGYVEZÍR	Ezt nevezem. Ez se igazi. Ha megkérdezhetem, van itt valami, ami igazi? (Beveri a fejét a falba, nagyot koppan.) Van. A fal. Tehát nem álom, el kell fogadjam, egy elvarázsolt bagollyal állunk szemben.
KALIFA	Sorstársra leltünk benned. De tényleg ne tőlünk reméld a szabadulásod. Én a bagdadi kalifa vagyok, azaz voltam... ez a szépséges gólya itt... a nagyvezírem... azaz volt... semmi közünk az igazi gólyákhoz.
BAGOLY	Ki tette ezt veletek?
KALIFA	Egy árus... Nem tudjuk pontosan, ki volt... Varázsverset adott a szánkba, de a visszaváltó varázsszót mindketten elfeledtük.
BAGOLY	Engem egy gonosz varázsló változtatott csúf bagollyá. Mizra a neve.
NAGYVEZÍR	Mizra?
KALIFA	Mizra varázsló tehát! Akkor kezdek érteni mindent.
NAGYVEZÍR	Én is. Az elvetemült. Őt rejtette az árus álruhája. Volt pofája...
KALIFA	Bárcsak bosszút állhatnánk rajta! Csak meséld tovább a történeted, bagolylány.
BAGOLY	Apám India királya...
NAGYVEZÍR	Én meg az iráni sah...
KALIFA	Nagyvezír, csendben maradsz! Folytasd, kérlek...
BAGOLY	Vendégként érkezett Mizra varázsló apám házába, ahol szerelemre lobbant irántam, kerülgetett, puhítgatott, de görbe lábát, foltos szakállát, kancsi szemeit, szőrös füleit, lyukas fogait, gubancos haját látni sem bírtam. Italomba egy alkalommal titokban varázsport kevert, a bájital levert, bagolyként ide cipelt, itt hagyott, de előbb megátkozott.
NAGYVEZÍR	Az átkozott! Hogy szól az átok?
BAGOLY	Bagolyként számkivetve
emberi szem elől rejtve
tengessem nyomorult életem,
míg valaki meg nem jelen,
bagoly képemben a kezemet kéri,
csúf bagolynak ember-szívét ígéri,
mindenben a kedvemre tesz:
feleségül vesz.
NAGYVEZÍR	Akkor rossz helyen kopogtat kisbagoly-kegyed, vágyai hozzám túl nagyok. Én nős ember vagyok.
KALIFA	Én meg nem vagyok olyan... hogy is mondják... szerelmes típus.
BAGOLY	Pedig, talán én tudnék segíteni a bajotokon.
KALIFA	Mondd, hogyan!
BAGOLY	Ismerek ebben a rompalotában egy titkos termet. Ott gyűlnek össze időről-időre a környék varázslói, köztük van Mizra is. Gonoszságaikkal eldicsekszenek egymásnak. Hallgassátok ki őket, talán elkotyogja az öntelt szörnyeteg a varázsszót.
KALIFA	Remek! Így teszünk. Mikor jönnek megint?
BAGOLY	Megmondom, ha ti is segítetek nekem. Az előbb már jeleztem...
NAGYVEZÍR	Nincs valami elfogadhatóbb ajánlatod?
BAGOLY	Nincs mese. Feleségül kell kérjen egyikőtök.
KALIFA	Várj, tanácskozásra félrevonulunk.
BAGOLY	Csak igyekezzetek. Ha elmúlik az éj, nekem aludnom kell. A baglyok nappal alszanak. Akkor nem fogjátok megtudni a titkomat.
A kalifa és a nagyvezír félrevonul.

12. fejezet
Izgatottan vitatkoznak.
KALIFA	Parancsba adom, nagyvezírem, egy: vedd nyomban feleségül a baglyot; kettő: vidd őt a házadba.
NAGYVEZÍR	Teljességgel lehetetlen, felség. Nekem feleségem van és hét gyermekem. Előbbi folyton házsártos, utóbbiak folyton éhesek. Baglyostól vernek ki a házamból, ha ott megjelenek.
KALIFA	Akkor végünk. Más megoldást el sem tudok képzelni.
NAGYVEZÍR	Én igen. Vedd el te!
KALIFA	Észen légy, Manzor, én Bagdad kalifája vagyok.
NAGYVEZÍR	Csak voltál, felség. Most egészen csak egy gólya vagy. Holnap lepuffantanak, ha meglátnak a kéményen kelepelni. Volt és nincs Haszid kalifa, Bagdad hajdani ura.
KALIFA	Igazad van. Megállj! De mi van akkor, ha a lány ronda?
NAGYVEZÍR	Ennyi kockázatot vállalni kell néha neked is.
KALIFA	És ha majd kiröhögnek miatta?
NAGYVEZÍR	Az elsőnek röhögőnek a legrövidebb úton lecsapatom a fejét. A többinek elmegy a kedve a röhögéstől.
KALIFA	Akkor a hátam mögött röhögnek össze.
NAGYVEZÍR	Az egy jobbik megoldás. Szerencsére hátul nincs szemed, és nem fogod látni a röhögőket.
KALIFA	Utolsó érvem: én nem akarok még megnősülni.
NAGYVEZÍR	Én sem akartam. Az élet kegyetlen. Alapszabály: nősülni muszáj.
KALIFA	Rendben. Bár leszögezem, ellenemre van.
NAGYVEZÍR	Nekem is ellenemre van ez a kelepelő létforma. Rajta, kérd meg a kezét.
KALIFA	Egyelőre csak ígéretet teszek.
NAGYVEZÍR	Tégy, amit akarsz, csak a titkos termet mutassa meg.
KALIFA	De tudd, ha a lány ronda, téged húzlak karóba.
NAGYVEZÍR	Karóba? Én jót akartam! Maradj csak gólya, ha annyira akarsz! Ez a Mizra biztosan egész jó kalifa lesz helyeden, a trónon...
KALIFA	Rendben. A baglyot vállalom... De megfizetek érte annak a gazember Mizrának!
NAGYVEZÍR	A harag nem mindig rossz tanácsadó. Most például egészen jó tanácsot adott. Menjünk, vigyük meg a jó hírt a menyasszonyodnak.
KALIFA	Ne menyasszonyozz itt, nyavalyás kárörvendő gólyavakarék, mert a szárnyadra lépek!
Üldözni kezdi a nagyvezért, aki kacagva menekül előle.

13. jelenet
KALIFA	Hölgyem, a kérdés eldöntetett. Én fogom megkérni a kezed.
BAGOLY	Fogod? Kéred! Én most akarom.
KALIFA	Hohó! Ez nem szerelem, hanem üzlet. Én megígérem, te megmondod, ha igazat mondasz, megtartom az ígéretemet.
NAGYVEZÍR	Nem is lenne belőle rossz kalmár. Csak kalifának lassú és lusta és álmodozó kicsit.
BAGOLY	Rendben. De ígéretet bírok tőled...
KALIFA	Ne köntörfalazz! Elveszlek, kész. Most hadd tudjuk mi is, amit te tudsz!
BAGOLY	Szerencsétek van. Ma éjjel érkezik a varázsló-kompánia a legtitkosabb romterembe. Kövessetek, odavezetlek benneteket!
NAGYVEZÍR	Nem maradhatnék itt? Addig tartanám a háttérben a frontot.
BAGOLY	Ez a gólya, itt, ennyire gyáva?
KALIFA	Nem. Csak óvatos. Állítólag hosszú lesz az élete.
BAGOLY	Én is úgy tudom, a gólyák sokáig elélnek.
NAGYVEZÍR	Megyek már, megyek! De nem tetszenek nekem ezek a varázslók, meg gonoszok. Ha szorul a kapca, legfeljebb elosonok.
A bagoly vezetésével elindulnak a romok között, megkeresni a titkos termet.

14. jelenet
A varázslók gyűlése a titkos teremben. Füst, fények, patkányok, surrogások, repedések, titkos zajok. Megérkezik a két gólya és a bagoly, egy résen keresztül hallgatóznak.
MIZRA	Az semmi! Töltsetek még egy kis varázsbort, nem férek el magamban a büszkeségtől! Alkonyattól én leszek Bagdad kalifája.
MIND 	Hú!... Ez igen!... Mégiscsak te vagy a legnagyobb varázsló közöttünk, Mizra!... Mi volt az a buta szó, Mizra?
MIZRA	Olyan egyszerű, hogy már-már nagyszerű. Az ostoba kis versike végén csak azt kellett volna kelet felé kiáltaniuk, hogy...
KALIFA	Hogy...?
NAGYVEZÍR	Hogy...?
MINDKETTEN	Mondd már!
MIZRA	Azt kellett volna kelet felé kiáltaniuk, hogy...
VARÁZSLÓK	Mondd már, ne csigázz tovább bennünket!
NAGYVEZÍR	A fene essen beléd! Szétvet a kíváncsiság! Nincs rondább egy szétvetett gólyánál...
MIZRA	Na jó, mondom: BELÉNDEK!
MIND 	Beléndek, beléndek!

15. jelenet
KALIFA	Ez az! Beléndek... Hogy felejthettük el!
NAGYVEZÍR	Mit mondott? Bolondok?
KALIFA	Elhallgass! Még van kedved most is tréfálkozni! Sietnünk kell, alkonyatig Bagdadba kell érjünk. Húzódjunk ide hátra, és mondjuk el a varázsverset!
Egek-földek összeérnek
tűz és víz most összehajol,
legyek ember, úgy akarom,
varázs szó segíts: BELÉNDEK!
Amint kimondják a varázsszót, abban a pillanatban elkezdődik a visszaváltozás.
BAGOLY	Hű, micsoda két szép férfi.
NAGYVEZÍR	Hát... Mondhatom... Mi tagadás...
KALIFA	Elég a fecsegésből! Irány a palota!
BAGOLY	És velem mi lesz?
NAGYVEZÍR	És vele mi lesz? Úgy emlékszem, nem én ígértem neki valamit...
KALIFA	Megtartom az ígértemet, de most siessünk palotámba! Ha elkésünk, végünk.
BAGOLY	És velem mi lesz?
KALIFA	Megmondtam! Amint a palotában leszünk, megkérem a kezed.
BAGOLY	Mindig én húzom a rövidebbet. Csak mert gyenge lány vagyok.
NAGYVEZÍR	Hát, arról beszélhetnénk, hogy mennyire vagy gyenge... meg lány... brrr, de csúf... nem szeretnék a kalifa helyében lenni.
KALIFA	Tűnés, mielőtt észrevesznek a varázslók valamit!

16. jelenet
A palotában Mizra készül a beiktatási szertartáshoz. Illegeti-billegeti magát a kalifa ruhájában, szörnyen elégedett.
MIZRA	Amit akartam, most elérem,
én leszek a kalifa.
Volt is elég galiba,
s hogy elmúlt, nagy érdem.
Jaj neked most, Bagdad népe,
varázsló kerül a trónra,
nincs szívemben naplemente,
a világ minden keserve
elér téged, Bagdad népe,
föléd borul Mizra árnya...
Megzavarja az éneklésben a bagoly, aki megvadul a kalitkájában.
MIZRA	Mi van már megint, mit csapkolódsz, te kedélybeteg pulyka? Nem tetszik a pofám? Pedig ezt fogod nézni, mától én leszek az urad, nem az a kelep-kalap kalifa... (Észreveszi, hogy két bagoly van a teremben.) Na, mi van? Nem is ittam, és kettőt látok? Lehet, hogy másnapos vagyok? Egy bagoly, meg egy bagoly... Az nem egy bagoly, hanem kettő... Hogy lett belőled kettő, amikor az előbb még egy voltál?
KALIFA	(kivont karddal lép a terembe) Egy régi bűnöd kettőzte meg a baglyot, Mizra. Nem emlékszel az indiai király lányára? Egykor nagyon szeretted!
MIZRA	Ördög és pokol! A kalifa! Árulás! Őrség, hozzám! Öljétek meg a betolakodót!
NAGYVEZÍR	(ő is kivont karddal lép be.) Hívattál, felséges kalifa? Árulás? Én is úgy gondolom. Parancsodra a betolakodót kardélre hányom...
MIZRA	Megállj! A nagyvezír... Hogy kerültek ezek ide... Ő a betolakodó, nem én...
NAGYVEZÍR	Már hogy lehetne Bagdad kalifája betolakodó. A betolakodó és az áruló te vagy! Most le is vágom a fejedet!
KALIFA	Csak vágd le neki, ne is lássam a nyakán.
BAGOLY	Ne öljétek meg! Gonosz és aljas féreg, de ti legyetek nála különbek.
NAGYVEZÍR	Na, tessék. Még nem kalifáné, de már beleavatkozik a férfiak dolgába. Nos, kalifa, mit tegyek? Levágjam vagy ne vágjam le Mizra áruló fejét?
KALIFA	Ne vágd le...
NAGYVEZÍR	Ne vágjam le... Tehát nem számít, hogy eddig miatta röpködtünk reménytelenül keletről nyugatra gólyák képében...
BAGOLY	A bosszú rossz tanácsadó.
NAGYVEZÍR	Na, ma is tanultam valamit. Még szerencse, hogy megmaradtál bagolynak.
BAGOLY	Már nem sokáig.
NAGYVEZÍR	Akkor most mi legyen ezzel a féreggel itt?
KALIFA	Megkapja a büntetését. (Előveszi a zsebéből a szelencét.) Szippants a porból, Mizra! (Mizra előbb a fejét rázza, de a nagyvezír kardjának közeledésére nagyot szippant.) A varázsversikét ismered, nem? Mondd hamar! (Mizra mondja a versikét, amikor a BELÉNDEK szóhoz elér, megindul az átváltozása, és egy ronda, szőrehullott patkány lesz belőle.) Így már jó lesz, azt hiszem. Most pedig, csiklandozd meg a kardoddal az oldalát, nagyvezírem... nem, nem fölhasítani kell az oldalát, tényleg csiklandozni... tudod, hogy nevessen...
NAGYVEZÍR	Értem már! (Csiklandozza Mizra-patkány oldalát, aki hatalmasakat kacag.) Így jó. Most aztán örökre elfelejtetted a varázsszót, te patkány. Befelé ebbe a kalitkába, rágcsáló!
BAGOLY	És ha visszaváltozik?
KALIFA	Nem fog. A varázsport szétszórom (szétszórja), a papiruszt széjjeltépem (széttépi), nincs többé visszaút számára. Mizra marad patkány.
NAGYVEZÍR	Ami eddig is volt.
BAGOLY	És ha visszaváltozom?
KALIFA	Hm. El is felejtkeztem róla.
BAGOLY	De én nem.
NAGYVEZÍR	Igaza van ennek bagolynak. Neki is jár valami... mondjuk, a szája... tágabban fogalmazva, a kezed, felséges kalifa.
KALIFA	Hagyd békén a kezemet, Manzor. Hát, igen. Ha már megígértem... Hogyan fogjak hozzá? Te ronda bagoly, koszlott tollú, csipás szemű, horgas csőrű, tépett fülű, ványadt lábú...
NAGYVEZÍR	Ez aztán tud hízelegve lányt kérni...
KALIFA	... de mégiscsak a megmentőnk, ezennel ünnepélyesen megkérem a kezedet, hogy... az ördögbe, de nehéz is ez... hogy szívem teljes melegével szeresselek életem végéig...
Elkezdődik a bagoly átváltozása. A kalifa szomorúan, erről tudomást sem véve húzódik az egyik sarokba. A nagyvezír vigasztalni próbálja.
NAGYVEZÍR	Nyugalom, felség! Legfeljebb nem néz majd rá. Az én feleségem se szép, de kimondottan csúnya. Éjszaka járok haza, amikor már sötét van, és nem látom. Fel a fejjel, majd rendelek felségednek egy sötét szemüveget, amilyet a vakok hordanak, és akkor felséged számára egész nap éjszaka lesz...
KALIFA	(meglátja az átváltozott lányt.) Várj, nagyvezírem, látod azt, amit én?
NAGYVEZÍR	Ez volt a bagoly? Ó, én szerencsétlen, miért nem vállaltam a házasságot?
KALIFA	Ott van neked Jázmin, a régi baglyom...
NAGYVEZÍR	Tréfának nem rossz, felség! Adja csak a baglyát ennek a szép lánynak.
KALIFA	Igaz is. Tessék, tiéd a kedvenc baglyom, eddigi társam a palotában. Most már úgysincs rá szükségem... itt vagy te nekem, helyette. Nézd, hogy örül neked!
BAGOLY	Mert én tudom a bagolyszív minden titkát.
KALIFA	És az emberi szívvel hogy állsz?
BAGOLY	Elválik, felséges kalifa. Meg vagy elégedve velem? Úgy hallottam, féltél, hogy ronda és öregecske leszek...
KALIFA	Még hogy én! Manzor, neked járt el a szád? Szerencséd, hogy szétszórtam a port... Hogy meg vagyok-e veled elégedve? Nincs nálam büszkébb ember Bagdadban! Hét napig tartson a lakodalom, hétszer hét éjjelig a nászéjszaka...
NAGYVEZÍR	Örül a házasságnak. Nem baj. Még tapasztalatlan. Úgy kell neki! Ez már kalifához méltó beszéd, felség! Palota népe, mulatságra fel!
A kalifa arca hirtelen elborul, elfordul tőlük, és az ablakhoz megy; hosszan bámul kifelé.
NAGYVEZÍR	Felséges kalifa, elkezdenénk az ünneplést... Ön pedig...
KALIFA	Ne Manzor, még ne! Addig nem tudok ünnepelni, amíg bánat pántja szorítja szívemet.
MANZOR	A dzsinnbe! Most meg mi ütött belé? A lány meseszép, nincs mese. Még én is elvenném, ha nem lennék már nős... Bánat pántja? Nevezd meg a pánt titkát, felséges kalifa, és nagyvezíred lepattintja onnan.
KALIFA	Nézz ki, Manzor! Látsz kint akár egyetlen gólyát is?
MANZOR	Megint azok a vacak békazabálók. Nem lesz ennek már sohasem vége. Nem látok, nagyúr. Az utolsó gyönyörűséges gólya te voltál, akit láttam Bagdadban. De ez már szerencsére a múlté.
KALIFA	Gólyák nélkül nem Bagdad Bagdad.
MANZOR	Én így is el tudnám képzelni, mi több... Igaz, felség, ám nézz körül palotád falán, ezeken a képeken megannyi szép gólya virít. Szebbek is, mint az igaziak, és főleg nem repülnek el soha mellőled.
KALIFA	Fecsegés. A gólyáimat akarom - az igazikat. Küldj értük valakit.
MANZOR	Jól értem, az felséged kívánsága, hogy gólyákért küldjek valakit? Ez a valaki csak én lehetnék... A gondolatba is beleőrülök, hogy megint gólyalábon kell kelepelnem a vízparton... Az ám, nem változhatom gólyává, hiszen az előbb már szétszórta a varázsport.
KALIFA	Igaz. Akkor vigasztalhatatlan vagyok.
BAGOLY	Talán én tudok segíteni felséged bánatán.
KALIFA	Te, szépséges mátkám?
MANZOR	Ön, hercegnő? Úgy látszik, az új menyecske nagy fogás volt. És kinek köszönheti? Nekem...
BAGOLY	Szabadon engedhetem Jázmint?
KALIFA	A tiéd. Azt teszel vele, amit akarsz.
BAGOLY	Repülj Jázmin, keresd meg Bagdad falain túl a gólyákat, és vidd el nekik az üzenetet, vége a veszélynek, Bagdad kalifája ismét szeretetett vendégeinek tekinti őket. De siessenek, mert lemaradnak a lakodalomról!
KALIFA	Mit szólsz te ehhez, szeretett nagyvezírem? Hát nem csodálatos asszonyra akadtam abban a romos palotában?
NAGYVEZÍR	Szóhoz sem jutok, de nem baj. Nem is lenne méltó az én szám ahhoz, hogy a mátkád dicsőségét elzengje... A dzsinnbe! Ez aztán a szerencsés ember. Lehet, hogy őt nem fogja úgy megkínozni a házasság, mint másokat... mint például engem...
KALIFA	Jer, kedvesem... asszonyom... zavar vesz rajtam erőt, nem tudom, hogy hívnak...
BAGOLY	Én annak is örülök, ha baglyomnak hívsz.
KALIFA	Így legyen! De ha te vállalod, hogy a baglyom leszel, én nem lehetek más, mint a gólyád. Ne Haszid legyen hát ezentúl a nevem, hanem - Gólyakalifa!
NAGYVEZÍR	Remélem, engem nem fog gólya-nagyvezírnek hívatni. Felség, kitűnő az ötlet, nagyon fog tetszeni a népnek.
KALIFA	És te, Manzor, te nem akarsz... sejted, ugye, mire gondolok...
NAGYVEZÍR	Mit mondtam! Most vagyok benne a csávában... Felséged ajánlata nagylelkű és számomra az örömök tárházát nyitja meg, de nem fogadhatom el. Hogy mernék én olyan magasra repülni az emberek képzeletében, mint ön, a Gólyakalifa. Ha megengedi, maradok a Manzornál. Meg is szoktam, meg is szerettem... ez való nekem.
KALIFA	Hát jó. Hallgassatok! Mintha kelepelést hallanék... Kezdhetjük a mulatságot!
A terem falára gólyaárnyak vetődnek, az ablakon át látni lehet a megérkezett gólyákat.
BAGOLY	A kalifa nősül,
Engem vesz el nőül,
A bagoly így szépült
meg!
NAGYVEZÍR	Bagdad kalifája,
gólyák kalifája,
készül most a nászra
fel!
KALIFA	Rövid gólya létem
zárult szerencsésen
szerelembe estem
így!
MIND	Örvendezz most Bagdad népe,
esküvőre gyülekezz!
Gólyacsapat száll az égen,
őket vártuk idelenn!
Bölcs kalifa ül a trónon,
a mátkája meseszép.
Legjobb, ha ezen a ponton
befejezzük a mesét.
Nincs tanulság, ha egyéb nem,
hogy mindig önmagad légy!
Ne szárnyad, lelked lebbenjen
hogyha hív a messzeség.
Mesés Kelet varázsföldjén
minden csoda megesik.
Az is, hogy a gonosz Mizrát
a gólyák most megeszik.
Hogyha gólyát látsz az égen,
nem tudhatod lent soha,
madár szárnyal e fölötted,
vagy egy gólyakalifa.
	
-&-