Zalán Tibor

Ne lőj a fecskére!

Szereplők
Vendég
Baba
Vőfély
Öregasszony
Kalapos
Bajuszos
Rendőr

1. jelenet
(Erős lakodalmi zene szól, a színen kókadozó párok ülnek a hosszú asztalok mögött. A zenekar álmosan, kelletlenül húzza a talpalávalót, már csak egyetlen pár táncol.)
VENDÉG	(részeg, szorongatja Babát) Esküszöm, életemben nem éreztem ilyen jól magamat. Esküszöm. Mintha anyámba bújtam volna vissza. Háááj! Ez fasza! Bírod még, édes, bírod még? Mindjárt kimegyünk sétálni. Csokoládéból építek neked hidat a holdig. Na, milyen vagyok?
BABA	Állati jó vagy, de ne ordibálj, mindenki bennünket néz!
VENDÉG	És? Hadd nézzenek bennünket. Sok taknya, hadd bámuljon. Lássák, hogy mulat egy díszes magyar úr.
BABA	Tényleg jól érzed itt magad?
VENDÉG	(fölragad egy sört, belehúz) Baromi jól érzem magamat, édes. Hogy hívnak?
BABA	Hiszen mondtam már, Babának.
VENDÉG	Persze. Na, figyelj, Baba! Most a Hilton teraszán táncolunk. Oké? Szörnyen elegánsak vagyunk. Te is, én is. A reflektorok minket világítanak meg. Tangót! Hé, tangót!
(A zenekar tangóba kezd, táncolnak,)
BABA	Van stílusod. Az van. Kár, hogy ezt már harmadszor...
VENDÉG	Ez van. Én, kislány, nem akárki vagyok. Látod ezt a zakót? Ez egy baromi fasza zakó. Oké? Vetted az adást? Többet ér, mint az egész lakodalom. No, nem azért mondom, mert nem azért, tényleg. De nekem ilyenre is telik.
BABA	Látszik. Látszik, hogy maga nagy ember.
VENDÉG	Még szép, hogy látszik. Jártál már Korfu szigetén?
BABA	De én nem ezért maradtam magával egész éjjel...
VENDÉG	Nem? Hát akkor miért maradtál velem egész éjjel?
BABA	Mindegy!
VENDÉG	Lófaszt mindegy. (Újabb sörbe húz bele.) Akarom, hogy elmondd! Na, mi a hézag, kicsinyem? Őszintén a pofámba!
BABA	Megkívántam magát.
VENDÉG	(megáll a táncban) A szentségit. Ez aztán beszéd. Én meg itt szarakodom veled. Hogy én mekkora barom vagyok! Na, menjünk!
VŐFÉLY	Ez igen! A fiatalság bírja! Iszunk valamit?
VENDÉG	Megint itt vagy, te szalagos varjú? Mit akarsz?
VŐFÉLY	Semmit. Azaz, figyelj rám! Ha gondolod, ha...
VENDÉG	Ne kertelj már te is! Halljam, mit akarsz!
VŐFÉLY	Van itt egy szoba, ha fáradt lennél...
VENDÉG	Csöppet sem vagyok fáradt! Miket beszélsz?
VŐFÉLY	(megvetéssel) De a hölgy talán... talán még hálás lesz, ha nem dögleszted le magad teljesen.
VENDÉG	Igaz is. Akarod, hogy elmenjünk? Őszintén...
BABA	Még tart a lakodalom.
VŐFÉLY	A vendég szava szent. Ha pihenni akar, ne tartóztassuk.
BABA	Hova menjünk?
VENDÉG	Tudok egy helyet.
BABA	Hol?
VENDÉG	Egy pillanat. Ülj csak le! Gyere egy kicsit, szalagos!
VŐFÉLY	Na, mi van?
VENDÉG	Oké! Hol az a kurva szoba? Sokat kérsz érte, te piszok?
VŐFÉLY	Nyugalom. Nem akarok balhét.
VENDÉG	Ha nem akarsz balhét, akkor tartsd majd a pofádat később is!
VŐFÉLY	Izzadsz, mint egy állat. Vedd le a zakódat!
VENDÉG	(ledobja a földre a zakóját) Nem veled akarok lefeküdni, te mézesmázos barom!
(Berúgja a zakót az asztal alá.)
VŐFÉLY	Tudom. Na jó. Gyertek utánam.
VENDÉG	(kényeskedve körbejár) Na, mi van? Elfáradtunk? Nézzetek rám! Egész éjjel táncoltam. Fölszedtem a legjobb macskát közöttetek. Mit akartok? Na, szevasztok. Elegem van belőletek. Oké? (Elindul a vőfély után. Sötét.) Gyere már, te kis szerencsétlen. Most megtanulod, milyen az igazi férfi. Na, kis bolondom, csak nem vagy zavarban? Nyugi. Mindjárt elküldjük ezt a fontoskodó öreg rozmárt innen.

2. jelenet
(A szín sötét. Erős lakodalmi zene, ritkás szüneteiben szeretkezésre emlékeztető hangok, zörejek, azután csönd. Hosszabb szünet. Hajnali fény gyullad, Baba és Vendég az ágyban fekszik. Szép szoba, aprófalvakban találhatók még ilyenek, a vendégnek kijáró tisztasággal, rendezettséggel. Zavaróak Baba szétszórt ruhái, fehérneműi ebben a rendben. Egy öregasszony óvakodik be a szobába, üveget, decis poharat hoz.)
VENDÉG	(felriad) Micsoda? Mi történik itt? (Bámulja az öregasszonyt.) Jó reggelt! A fejem... fáj nagyon... a fejem...
ÖREGASSZONY	Csak hogy felébredt! A feje? Fáj itt most mindenkinek. Férfiak, férfiak... Hoztam egy kis orvosságot. Ez majd jót tesz.
(Tölt a pálinkából.)
VENDÉG	Ne-ne-ne! Még elhányom magamat! Vigye innen!
ÖREGASSZONY	Ettől? Ilyet sértésből se mondjon nekem az úr. (A férfi kezébe erőlteti a poharat.) Így, szépen. Most pedig meginni. Egy hajtásra az egészet!
VENDÉG	(ingerülten) Kicsoda maga? Dirigál itt...
ÖREGASSZONY	Nem emlékszik? No, rendesen fejbe lőtte magát tegnap! Mindegy, nem haragszom. Azok után, ami az úrral történt...
VENDÉG	Velem?
ÖREGASSZONY	Nem is velem!
VENDÉG	Mi történt? Valamit csináltam talán? Beszéljen már, az ég szerelmére! Mit csináltam? He?
ÖREGASSZONY	(az éjjeliszekrényen hagyja az üveget, elmenőben szól vissza) Hát, valamit biztosan.
VENDÉG	(az ajtó felé kiált) Az istenit a pofádnak! (Fölhajtja a pálinkát.) Szemét öregasszony! “Hát, valamit biztosan.” Fontoskodik itt. Csak tudnám, hol vagyok! Na, nézzük csak! Esküvő, rendben, rendben a fenét. Én voltam a tanú. Tanú? Én? Kinek? Nem emlékszek se a menyasszonyra, se a vőlegényre. Akkor meg mit keresek itt egyáltalán? Na jó. Összekapom magamat, és eltűnök a picsába.
BABA	(lenyújtózza magáról a takarót, a vendég úgy nézi a lány meztelenségét, mintha először látná) Helló, édes! Már fent vagy?
VENDÉG	Fent. Édes. Helló!
BABA	(nyújtja az arcát) Puszikát!
VENDÉG	(kiugrik mellőle a takaró alól, de rögtön visszazökken az ágy szélére) Itt volt valami vénasszony. Pálinkát hozott. Kérsz? Ismered?
BABA	Ühüm. (Iszik.) És te? Te nem iszol?
VENDÉG	Már ittam. Nem merek többet. Még ma vissza kell mennem... nem merek. Megkaszálnak a zsaruk.
BABA	Na ne! Csak nem képzeled, hogy elengedlek?
VENDÉG	Ne érzelgősködjünk, kislány! Azt sem tudom, hogy hívnak.
BABA	Baba. Csak így: Baba. De hát egész éjszaka babáztál velem... Nem emlékszel?
VENDÉG	Valóban? Nem emlékszem.
BABA	Kár. Igazán sajnálhatod. Nagy buli volt!
VENDÉG	Sajnáljam? Te, Baba, mondd meg nekem, de őszintén, képes voltam én valamire?
BABA	(nevet) Hogy képes voltál-e? Te kis díszcsődör, te! Úgy ágaskodott egész éjjel a farkad, hogy majd szétestem, mire elszálltál. Te, hogy neked mekkora nagy faszod van! Apám!
VENDÉG	(zavartan) Na! Miket nem mondasz. Hát vanni van, az hétszentség! De hogy akkora lenne... hát, tudod...
BABA	(tölt neki pálinkát) Na, igyál már! Most mit izélsz, azért, mert te fővárosi vagy... azért még ne...
VENDÉG	Nem azért. Fontos dolgot kell ma elintéznem. Érted? Halaszthatatlan. Vissza kell mennem. Visz-sza.
BABA	(rátapad a hátára) És én?
VENDÉG	Mi az, hogy és te? Mi közöm hozzád?
BABA	(sértődötten dobja vissza az ágyra magát) Okés. Tűnj el innen, te szemét! Nem fogok neked könyörögni. Na, mi van, mész már? Takarodj! Utálom még azt a rohadt szagodat is!
(Kivágódik az ajtó, sötét ruhában, hosszú, lebegő fehér szalaggal a kabátján beront a vőfély.)
VŐFÉLY	Jó reggelt kívánok, ide hallgassatok,
nagy újság van nálunk, mit közhírré adok.
A leányok serege eggyel megapadott,
az asszonyok serege pedig eggyel szaporodott. 
Az este láttuk őt, hajadon leányfővel,
most itt áll előttünk, asszonyosan, fejkötővel. 
Szerencsét kívánok én tinéktek,
ami boldogan kösse össze a ti szívetek.
Mivel ti két szívet egymáshoz tettetek,
nagyon sokáig boldogan éljetek.
Mert többet ér egy perce a házasságnak, 
mint minden kincse ennek a világnak.
És amikor majd a testetek elenyészik, mint a pára, 
jussatok fel a mennyek országába,
Sion szent halmára,
a mindenható látására...
VENDÉG	Eltévesztette a házszámot, apám!
VŐFÉLY	Én? Dehogy és dehogy. Hozzád jöttem, pajtás. Ébreszteni téged.
VENDÉG	Igen? Baba, betakaróznál? Fenn vagyok. Ne mutogasd itt a csöcsödet!
VŐFÉLY	Engem nem zavar a Babácska. Láttam én már őtet ígyebben is... ugye, Babácska... ismerjük egymást mi.
VENDÉG	Szóval te vagy a falu kurvája! Brávó!
VŐFÉLY	(megragadja a vendég haját, fölrántja az ágyból) Ezt ne, pajtás, ezt ne. Te itt vendég vagy. Megértesz? A vendégünk vagy. Mulattál, berúgtál, kaptál nőt is, most meg iszol egy kis pálinkát. Oké? Babát pedig nem bántani! Baba rendes kislány, gyönyörű, éppen hozzád illik. Szeresd őt egy kicsit jobban!
VENDÉG	Igen? Ez így megy nálatok? Leitatjátok a vendéget, ágyba dugjátok, azután elvetetitek vele a csajaitokat? Mi, Baba, igazat mondtam? Azt gondolod, hogy én most elveszlek? Kis hülye! Azért, mert valahogy berángattál ide - az is lehet, hogy behozattál ezekkel a brigantikkal - és alám másztál, rögtön el is veszlek? Na, beszélj már az istenit a fejednek! (Kiszabadítja magát a vőfély karmai közül.) Nem is emlékszem rád. Talán ha egy gesztusod... mozdulatod... ahogy felnyögsz... felsikoltasz... mit tudom én... eszembe jutna...
BABA	Szégyelld magad!
VŐFÉLY	Tényleg szégyellheted magadat, testvér!
VENDÉG	Nem szégyellem. El akarok menni innen a francba!
BABA	Máris takarodhatsz, édesem! Nyomás kifelé az ágyamból!
ÖREGASSZONY	(bedugja a fejét) Ezt a szégyent! Még mindig van ebből a kis pálinkából... Micsoda férfiak maguk?
VENDÉG	Mit akar? Mars kifelé! Vén dög!
VŐFÉLY	Több tiszteletet... a kornak!
BABA	Édesanyámnak. Több tiszteletet! Édesanyámnak.
VENDÉG	Édesanyád? Szóval ő az anyád? Van szerencsém! Volt szerencsém a lányát... drága mama... volt...
ÖREGASSZONY	Egészségére! No, erre tán igyunk is egyet! (Tölt a döbbenten rá meredő vendégnek.) Na, húzza már le!
VENDÉG	Miért akarnak leitatni engemet? Szabadna tudnom?
VŐFÉLY	Leitatni? Ugyan! Csak ne feledd, te a mi vendégünk vagy. Akarjuk, hogy jól érezd magad! Itatunk, etetünk...
ÖREGASSZONY	Ugye, a lányomat is... szót se szóltam...
VŐFÉLY	Ugye, a lányát is, kérlek, a lányát... hát mit akarnál még? Igyál na, s ne gyanakodjál! Szeress minket egy kicsit jobban!
BABA	(fél mellét kiteszi a takaróra) Úgy bizony. Szeress minket egy kicsit jobban! Mondjuk, engemet, kis csődöröm... (nevetnek) hát már úgyis akkora lyukat fúrtál belém... (újra nevetnek) huzat van bennem, ha kinyitom a szám.
VENDÉG	Magát nem zavarja, hogy a lánya, hogy itt izél velem a lánya, meg ízetlenkedik itt...
ÖREGASSZONY	Jó lány, szép lány, tenyeres, mejjes, becsüld meg magadat, fiam! (A vendég felé nyújtja a poharát, ő némi tétovázás után elveszi, fölhajtja. A többiek tapsolnak.) No látod, majd csak megegyezünk, édes fiacskám.
VŐFÉLY	Jutalomból elmondom megint! Akarod?
VENDÉG	Megint? Mit megint?
VŐFÉLY	Ne izélj, tudod te azt jól.
VENDÉG	(türelmetlenül) Mit, az isten szerelmére?
VŐFÉLY	Most izélsz, mi? Tegnap kétszer is kértél rá!
BABA	Engem háromszor.
VENDÉG	Háromszor?
VŐFÉLY	Hagyjad most a vendégünket. Lesz még időtök bőven. Igaz, mama? Lesz nekik.
ÖREGASSZONY	Igen, igen. Hozok egy kis tegnapról maradtat.
VENDÉG	Nagyon kedves magától, nénikém, de nekem lassan mennem kell.
ÖREGASSZONY	Nálunk tovább szokott a vendégség tartani. Tudja, kedvesem? Tovább, tovább.
VŐFÉLY	(sértődötten) Most mondjam, vagy ne mondjam?
VENDÉG	Mit tudom én! Mondjad, ha annyira akarod.
BABA	Nem innánk előbb? Csak egy kortyincát...
VENDÉG	Igyál!
BABA	Veled. Veled iszom. Én is, te is. Együtt iszunk. Jó?
VENDÉG	Nem érted, hagy el kell mennem?
BABA	Szeretném, ha még maradnál. Beszélnünk is kellene. Ne aggódjál, nem akarok tőled semmit. Semmi olyat, amit te nem akarsz.
VENDÉG	Mi a fenét vártok tőlem? Azt sem tudjátok, ki vagyok.
VŐFÉLY	Tévedsz. Mi pontosan tudjuk, ki vagy.
VENDÉG	Na, kicsoda?
VŐFÉLY	A mi vendégünk. Te a mi vendégünk vagy.
VENDÉG	Értem. Valamit akartál az előbb...
BABA	Iszunk?
VENDÉG	Persze.
VŐFÉLY	Mondjam?
VENDÉG	Persze.
ÖREGASSZONY	Hozzam a finomságokat?
VENDÉG	Persze. (Az öregasszony eltipeg.)
VŐFÉLY	(a vendég mellé ül az ágyba)
Ismét megjöttem, uraim, nagy sokára,
de mondhatom, hogy nem jártam hiába.
Sertéspörköltet hoztam egy tállal,
harminc napig járt ez az anyjával.
Gyöngesége miatt ez a darát nem ette,
szegény sertés csak a korpát nyelte.
Ezen eledelért én nagy próbát tettem,
egy hímsertéssel hét napig verekedtem.
Kis híján múlott, hogy fogam ott nem felejtettem, 
de sebaj, csakhogy legyőzhettem. 
Ez aztán az étek, magyarnak való,
göthös németnek a torkán akadó.
Mivel nincsen több ilyen ízes étek,
vizet inni, uraim, erre vétek.
Bort, sört hozok, hogy igyatok rája,
S gondolom, ehhez is lesz
mindenkinek jó húzása.
VENDÉG	No, ez igen. Nagyszerű volt. Komolyan mondom, igen kiváló.
VŐFÉLY	Ugye! Hát egészségedre! (Iszik, tölt a vendégnek is.) Ebben azután volt erő. A nép ereje, édesem. A népé. Ez az erő van benne. Babában is. Ellent tudtál állni neki? Lángol a húsa ennek a lánynak. A vére sűrű és forró. A falubeli legények egymást késelik érte. Hiába.
ÖREGASSZONY	(nagy tálcán húsokat, hurkát, tortákat cipel a szobába) A rokonok vannak kint. Magától akarnak valamit. Bejöhetnek?
VENDÉG	Kik azok a rokonok?
BABA	(az ágyból) Bújjatok be! A rokonok azok rokonok, drágám.
KALAPOS	(csak a fejét dugja be az ajtón) Szabad-e bejönni?
VENDÉG	Fölösleges kérdés. Csak tessék. Nyugodtan, uraim.
BAJUSZOS	(fürgén az ágyhoz siet, leül a vőfély mellé) Nem szívesen zavarnánk...
VENDÉG	Itt senki sem zavar. Kettővel több, vagy kevesebb...
BABA	(meztelenül végigsétál a szobán, leül a tükör előtt) Rokonok vagyunk, vagy mi a fene? Rokonok. Nem idegenek vesznek körül minket, kérlek, ne vágjál pofákat. Ugye, fiúk? Miért kellene nekem szégyenkeznem előttetek? Hülyeség. Együtt gyerekeskedtünk...
VENDÉG	Persze. Az urak elég gyorsan öregedhettek, mert van vagy harminc év korkülönbség közöttetek. De ez, kedvesem, ne zavarjon! Csak mutogasd magad, ha neked ez jó.
BABA	Nem jó. Baszni a jó. De így kényelmes, tudod? Előbb-utóbb úgyis ágyba bújunk megint, nem? Minek öltözgessek?
VENDÉG	Igaz. Egy pohárkával?
KALAPOS	Köszönjük, de ma még vezetnünk kell.
VENDÉG	Szerencsés emberek. Van tartásuk. Én is el akartam menni, még ma délelőtt. S mi lett belőle? Lassan megint be fogok rúgni.
BAJUSZOS	Csak tessék, egész nyugodtan.
KALAPOS	(ő is az ágy szélére ül, a vőfély és a bajuszos mellé. A vendégnek már csak a feje látszik tőlük.) Azután, mondja csak, jól érzi magát nálunk?
ÖREGASSZONY	Jól hát, nem látod? Minek is menne el még ma.
VŐFÉLY	Minek is. Azt gondolom, ma már nem fog elmenni.
BABA	Persze, hogy nem. Ugye, édes, nem fogsz itt hagyni engem, itt hagyni parlagon, itt hagyni engem, a bánattal összezárva...
VENDÉG	Attól tartok, tényleg maradok még egy darabig. (Iszik.)
KALAPOS	Ez nagyszerű! Akkor talán előállhatnánk a kérésünkkel. Kis kérésünk lenne. Apróbb szívesség... magától...
BABA	Csak bátran, süketek! Családban vagyunk. Mondjátok már!
BAJUSZOS	Szóval, egy másik vendéget kellene elvinni, ide csak, a szomszéd faluba, s nekünk...
KALAPOS	Nekünk lerobbant a tragacsunk...
VENDÉG	Sajnálom, lerobbantam én is, akár az autójuk... Ennyi pálinka után különben sem mernék autóba ülni...
BABA	Nem is engedném meg!
KALAPOS	És mi se fárasztanánk szívesen!
BAJUSZOS	Egy vendéget sohase kérnénk meg ilyesmire. Csak nem képzeli, hogy ekkora hatalmas durungok vagyunk.
VENDÉG	Eszembe se jutott...
BAJUSZOS	Akkor jó.
KALAPOS	Szóval, az autóját... ha az autóját...
BAJUSZOS	Azt, ha ideadná, kölcsön, amíg átszaladunk azzal másik vendéggel, csak ide, a szomszéd faluba...
VENDÉG	Az autómat? Maguknak?
BABA	Ugyan, drágám, csak nem képzeled, hogy ők valami kárt tesznek az autódban? Vihetitek. De a két szemetek rajta legyen...
KALAPOS	A kulcs, ugye, a slusszkulcs...
VENDÉG	A kulcs? A kabátom zsebében. Igen. De hol a kabátom? Az ördögbe is, a kabátom! Pont olyan kabát volt, mint ami magán van.
KALAPOS	Rajtam? Érdekes.
VENDÉG	Még a jelvény is ugyanaz a hajtókáján.
BAJUSZOS	Különös. Remélem, nem azt akarja ezzel mondani, hogy a barátom... a maga kabátját...
ÖREGASSZONY	(odaül negyediknek az ágy szélére) Ne politizáljatok annyit! Igyatok! Egyetek! Beh szép is a fiatalság, istenem, ha én egyszer fiatal lehetnék!
BABA	Nem mondta, hogy elloptátok a kabátját. Ő egy úriember. Ilyet fel sem tételez.
VENDÉG	Hát persze, nem mondtam ilyet. Vigyék az autót, ha akarják.
VŐFÉLY	Ez a beszéd! Mindjárt láttam, hogy nem vagy beszari ember, pajtás. Hadd vigyék, majd visszahozzák, ha elviszik.
VENDÉG	Csak a kulcs...
KALAPOS	Mi találtunk egyet... a sátor előtt, a földön. Gondoltuk, megkérdezzük, hogy a tiéd-e. Nem akartuk...
BAJUSZOS	Nem akartuk csak úgy belepróbálgatni az autódba... ugye, mielőtt meg nem kérdezünk téged...
VENDÉG	Csak próbálgassák! Estig hozzák vissza! Megértettük?
KALAPOS	Ne szarjál, itt lesz.
BAJUSZOS	Nagyon köszönjük. Hát, akkor, mi elmentünk.
VENDÉG	Mindenki menjen el! Kérem...
BABA	Én is, cukorpókom?
VENDÉG	Te maradhatsz. Hová is mennél, így, meztelenül?
ÖREGASSZONY	(az ajtóból) Fiatalok! Mindig csak azon jár az eszük!
VŐFÉLY	(az ajtóból) Azután panaszt ne halljak Babácskától, pajtás, mert nagyon szomorú leszek akkor. Vigyázz! No, búcsúzóul ezt még elmondom!
Zeng búcsúszavam, hullanak könnyeim,
mikor tőletek búcsúzok, szerető szüleim.
Először is tehozzád szólok, szerető atyám,
ki voltál nékem felnevelőm
és néha-néha dajkám.
Köszönöm atyai szeretetedet,
hogy fölneveltél, kedves gyermekedet.
Mielőtt atyai házadból kilépek,
tisztelettel tőled bocsánatot kérek.
Bocsánatot kérek, ha megbántottalak
és néha-néha olykor megszomorítottalak.
Kérlek, atyám, bocsásd meg nékem ezeket,
a jó Isten áldjon hosszú,
boldog élettel tégedet.
Pá, gyermekeim! Pá! (Tapintatosan becsukja az ajtót.)
VENDÉG	Ez normális szerinted?
BABA	Mondd csak, örülsz, hogy veled maradtam?
VENDÉG	Örülök, Baba.
BABA	Miért? Mert szép vagyok? (Kitárulkozva a férfi elé áll.)
VENDÉG	Baba, én semmit se értek ebből az egészből.
BABA	(rosszkedvűen mellékuporodik) Nem baj. Jobb is talán, ha nem érted.
VENDÉG	Ez mindig így van?
BABA	Gondolom. Nem ezzel kéne törődnöd most. Igyál!
VENDÉG	Igyál, igyál! Iszom. Tölts, és iszom. Gyere ide, és én beléd verek. Elégedett leszel akkor velem?
BABA	(odabújik hozzá) Mindegy. Ha más választásunk amúgy sincsen...
VENDÉG	De a vége, Baba... a vége mi lesz ennek?
BABA	Az is mindegy. Érzem, hogy kész vagy. Gyere!
(A sötétbe meredő színen még látjuk, a pár lassú mozdulatokkal szeretkezni kezd. Édes-bús hegedű szól, melyet elnyom a dinamikus, lüktető lakodalmas zene.)

3. jelenet
(Az előzőnél rosszabb szobában ébredünk. Rendetlenség, szétszórt üvegek a földön mindenfelé. Baba és a vendég az ágyban, háttal egymásnak. Baba ébred előbb a lavórhoz megy, megmossa az arcát és a hónalját. A lavórból vizet vesz a szájába, megzubogtatja, majd visszaköpi. Mintás otthonkát kap magára.)
BABA	Kelj fel, hé! Meddig akarsz még dögleni? (A vendég meg sem mozdul.) Na, ez kinyúlt. Túl sokat iszik. Túl sokat zabál. Túl sokat kefél. Tipikus fővárosi. De kedves. Nem olyan, mint az itteniek. A szíve is jó. Kár, hogy keserű a sorsa szegénynek. Kár, kis búgógerlém, kár, kár...
VENDÉG	Micsoda? Mi az? Az ördögbe, már megint rosszat álmodtam. Mit is? Várj csak. Mit is? Igen. Azt álmodtam, hogy falun jártam, anyáméknál, lenn, falun, és éppen vacsorához készülődtünk. Szelek egy kenyeret, s képzeld, a kenyér vérezni kezd, szelek egy másikat, az is. Ahány kenyeret szelek, mind vérzik. Nézek apámra, rázza a fejét. Nézek anyámra, halkan sírdogál. Kínálom őket, nem vesznek a véres kenyérből. Kóstolom én, mintha sót harapnék. Apám elfordul az asztaltól, nem engem néz, ablakon át bámul a kertre, úgy mondja: hiszen figyelmeztettelek! Mire, apám, mire? Hogy ne lőj fecskére, mert véresen eszed életed végéig a kenyeredet. Szóltam időben. De apa - kiáltottam fel -, én nem lőttem fecskére soha. Lehet - mondja apám -, az is lehet, nem vetted észre, hogy fecske.
BABA	Ne vedd fel! Sokat ittál az este. Megint sokat.
VENDÉG	Szerinted ez most rossz jel? Úgy értem, rosszat jelent az ilyen álom?
BABA	Tudja a fene. Egyébként, ha már említetted, lőttél fecskére? Nekem megmondhatod...
VENDÉG	Fecskére? Hova gondolsz? Csak nem képzeled? Hülye!
BABA	Azért szeretsz, nem? Egy kicsit azért szeretsz. Nem?
VENDÉG	Szerelem?
BABA	Még nem mertem megkérdezni, hagytál valakit ott?
VENDÉG	Hogy érted azt, hogy hagytam-e valakit ott?
BABA	Hát, előző életedben.
VENDÉG	Baba, te jól vagy? Miért beszélsz hülyeségeket? Tudod jól, rögtön megyek, amint a rokonaid meghozzák az autómat.
BABA	Ne aggódj, meghozzák.
VENDÉG	Nem aggódom. Csak különös rokonaid vannak, kislány. Kölcsönkérték pár órára az autómat. Ennek két napja, azóta a színüket sem láttam.
BABA	Hiányoztak? Csak nem unatkoztál velem?
VENDÉG	Nem, bébi. Csak az autóm, bébi. Merthogy egy volt belőle, bébi.
BABA	Most megint mit izélsz? Majd meghozzák a szar autódat. Addig meg örülj, hogy itt lehetsz velem. Nem örülsz?
VENDÉG	Örülök.
BABA	Szóval nem örülsz. Unsz már nagyon, mi?
VENDÉG	Már kérdezted.
BABA	Nem kérdeztem.
VENDÉG	Csak nem unatkozol velem? - ezt kérdezted, fiacskám.
BABA	Ez nem ugyanaz.
VENDÉG	Hát persze. Mindegy. Baba, te tündér vagy, remek lány, gyönyörű a melled, érzékeny is vagy, de Baba, édes Baba, ez, itt, nem az én világom, tudod? Megértesz?
BABA	Hát kié? Az enyém? Mit látsz te ebből a világból?
VENDÉG	Egy ágyat.
BABA	Igazad van. Na, jó. Na, nem jó. Mindegy.
VENDÉG	Miért költöztettek át bennünket?
BABA	Az a tisztaszoba volt. Ott nem szokás napokig lakni.
VENDÉG	Napokig? Én már ma eltűnök, ha...
BABA	Hagyd ezt most! Szóval a tisztaszobában nem lehet lakni. Elvi megfontolásokból.
VENDÉG	Hogyan mondtad, Baba? Elvi megfontolásokból? Te, el is felejtettem kérdezni, miféle oskolába jártál te?
BABA	Igyunk inkább!
VENDÉG	Ja. Megszámolnád, hány üveg pálinkát pusztítottunk el két nap alatt? Na? Nem nézek oda... négy... öt...
BABA	Csak három üveg volt... A többi bor és sör... meg konyak.
VENDÉG	Te jó ég! Csak három. Ez alkoholmérgezés, drágám. Csoda, hogy nem gyulladt ki bennünk ez a rengeteg erjedt szar.
BABA	Gusztustalan vagy. Dögölj meg!
VENDÉG	Na, mi van? Hol a pálinkám?
BABA	Már csak egy fél üveg van.
VENDÉG	Kurva jó! Tölts, tündérkém. Közben pedig dalolj arról, hol van a te jó édes mosolygós anyád, miért nem hozta még a mai adagunkat!
BABA	Anyámat ne! Velem azt csinálsz, amit akarsz. Világos? De anyámat hagyd ki ebből. Velem akármit megcsinálhatsz, nem?
VENDÉG	Miért?
BABA	Mit miért?
VENDÉG	Miért csinálhatok én veled azt, amit akarok?
BABA	Hát nem azt csinálsz? Van olyan póz, amit ki ne próbáltattál volna velem? Még a seggembe is beledugtad. Ez itt nem szokás. Mondtam, hogy ne? Úgy fájt, a könnyem potyogott. Szóltam érte? Talán észrevettél valamit is az egészből? Tornásztál tovább zavartalanul a seggemen, édesem. Ezek után még meg mered kérdezni, hogy miért? Teljesen összezavarsz. Nem tudom eldönteni, mi vagy. Gyönyörűséges, drága férfi, megkeseredett, cinikus szörnyeteg, vagy csak egy ócska, dilettáns takony.
VENDÉG	Mind, drágaságom, mind. Baszás előtt drága férfi, aki udvarol neked; közben ócska, dilettáns takony; utána meg egy megkeseredett, cinikus szörnyeteg. Hát nem zseniális ez, mondd?
BABA	Máshogyan mondanám.
VENDÉG	Mondd máshogy!
BABA	Csönd!
VENDÉG	Mi van?
BABA	Csönd! Jönnek.
VENDÉG	Éppen ideje. (Belép a kalapos és a bajuszos.) Van szerencsém, uraim.
BAJUSZOS	Nincs szerencséje.
VENDÉG	Ezt rögtön sejtettem, amikor megláttam a maga búvalbélelt pofáját.
KALAPOS	(szomorúan) Semmi oka az örömre. Baj történt.
VENDÉG	Baj?
BAJUSZOS	Baj.
VENDÉG	Csak nem az autómat tettétek tönkre, bitangok?
KALAPOS	Éppen azt.
BAJUSZOS	Gázolás.
VENDÉG	Gázoltatok?
KALAPOS	Mi nem! Valaki gázolt.
BAJUSZOS	Nem kell úgy a szívére vennie. Semmi az egész. Mi majd mindent eligazítunk. Oké?
VENDÉG	Mi közöm nekem ehhez? Az autómat akarom!
KALAPOS	Az is meglesz. No problem. De várni kell egy kicsit, amíg helyrepofozzuk az autócskát.
VENDÉG	Micsoda? Baba, hallod ezt?
BAJUSZOS	Baba nem hallja. Baba nem hall. Baba máris indul kifelé innen.
(Baba engedelmesen somfordál az ajtó felé.)
VENDÉG	Ezt hogy képzelik? Milyen jogon? Hogy merészelik...
(A két férfi visszanyomja az ágyba.)
BABA	(az ajtóból hátrafordul) Na, csáó!
VENDÉG	(a két férfi fogja) Baba, menj el Korfura! Kopszohiladész. Ne felejtsd el! Menj el oda! Megígéred?
BABA	(szánakozva, s talán mély fájdalommal nézi a vergődő férfit) Hülye! (Becsapja maga után az ajtót.)
BAJUSZOS	Addig... (Előhúz egy üveg pálinkát a táskájából.)
KALAPOS	Addig... (Ő is pálinkát vesz elő.)
VENDÉG	(fogával tépi ki az egyik üvegből a dugót, mohón iszik) Egészségünkre.
KALAPOS	Töltene nekünk is?
VENDÉG	Ha már ilyen szépen összejöttünk.
(Tölt nekik.)
KALAPOS	Való igaz, szépen összejöttünk.
BAJUSZOS	Igazi úri társaság.
VENDÉG	Tegeződhetnénk, ha már...
KALAPOS	(őszinte megrökönyödéssel) Azt minekünk nem lehet, uram.
VENDÉG	Semmi baj. A neveteket...
BAJUSZOS	Mi nem vagyunk annyira fontos emberek, hogy a nevünket megjegyezze a vendég...
(Isznak.)
VENDÉG	Na jó. Én nem várok tovább. Elmegyek innen.
KALAPOS	Azt nem lehet.
VENDÉG	Nem? Miért nem?
KALAPOS	Mert rossz az autója.
VENDÉG	Elmegyek vonattal.
BAJUSZOS	Lehetetlen, uram. Nálunk nincs vonat.
VENDÉG	Nincs? Azt hittem, ebben az országban minden kis falunak van vonata.
BAJUSZOS	Tévedett, uram. Nálunk nem jár vonat.
VENDÉG	Akkor van busz.
KALAPOS	Nincsen busz.
VENDÉG	Busz sincs? Akkor hogyan mennek át a másik faluba a lakosok?
BAJUSZOS	Nem mennek át. Hiszen egyszerű. Nem mennek át.
VENDÉG	Akkor elmegyek gyalog.
KALAPOS	Gyalog? Hova gondol? Csak nem képzeli, hogy gyalog elengedjük?
BAJUSZOS	Legyen türelemmel, és bízzon bennünk!
(Tölt, isznak.)
VENDÉG	És ha nem bízom?
BAJUSZOS	Nincs más választása.
KALAPOS	Ráadásul mi meg is védjük magát. (Hosszú kést húz elő a zakója alól, hirtelen mozdulattal az ágy végébe szúrja.)
BAJUSZOS	Számíthat ránk! (Ő is előhúz egy hosszú tőrkést, nézegeti, azután a szemközti faikonba állítja.)
VENDÉG	Kezdem érteni...
BAJUSZOS	Nem ért maga semmit, uram!
KALAPOS	Örüljön, hogy él!
(Tölt, isznak, sötét.)

4. jelenet
(Az előzőnél rosszabb minőségű szobában vagyunk, piszkos és kopár falak között. A vendég az ágy mellett hever, elhanyagolt, beteg vagy részeg? nehezen állapítható meg. Időnként erős vonatzakatolás hallatszik, ilyenkor apró, erős fények cikáznak át a szemközti falon.)
VENDÉG	(nyöszörög, láthatóan nincs tejesen magánál) Baba! Baba! Elmentél már? Hoztál nekem? Mondtam, Kopszohiladészbe! Az olajfaligetbe... láttad ott a kígyót, Baba... vastagabb volt, mint a karom, és hosszabb, mint az évszázad... láttad a kígyót? Zöld szeme volt... azt hiszem, sokáig lakott a szívemben, Baba... és meghaltam, amikor előtekeredett onnan. (Feltápászkodik, az ajtóhoz botorkál.) Nyissák ki! Nyissátok ki, rohadtak! (Üti az ajtót, mely váratlanul kinyílik. A kalapos jelenik meg.)
KALAPOS	Baba? Baba nincs. Én vagyok itt. Ha szüksége lenne valamire, csak nekem szóljon.
VENDÉG	Igen. Szükségem van valamire. Sok mindenre van szükségem.
KALAPOS	(rezzenéstelen arccal hallgatja) Hallgatom. Csak bátran.
VENDÉG	Első és legfontosabb: az autóm. Az autómat akarom, bitangok! Az autómat!
KALAPOS	Kész örömmel! Csak még egy kicsi türelmet... kevéskét ugye... rendbe kell hozatnunk...
VENDÉG	Hát mi történt azzal az autóval, hogy ilyen sokat kell rajta javítani?
KALAPOS	Hát annak annyi.
VENDÉG	Mit jelent az, hogy “annyi”?
KALAPOS	Ja, kérem, gázolás, plusz karambol...
VENDÉG	Eddig csak gázolás volt.
KALAPOS	Kímélni akartuk.
VENDÉG	Ti engem ne kíméljetek! Tehettek egy szívességet!
KALAPOS	Igen. A szívességeknél tartottunk. Milyen óhajtása lenne az autóján kívül?
VENDÉG	Baba hol van?
KALAPOS	Baba kisasszony hollétét nem áll módomban tudatni önnel.
VENDÉG	Nem áll módodban? Te bitang!
KALAPOS	Nem áll módomban... maga hitvány szarkupac! Szíveskedjék engem nem lebitangozni, megértettük?
(Ellöki az ajtótól a vendéget. Haljuk a kulcs csikordulását.)
VENDÉG	(egész testével rátapad az ajtóra, dörömböl) Nem fejeztem be, hé! Nem fejeztem be! Nyissátok ki, gazemberek!
(Az ajtón most a bajuszos lép be.)
BAJUSZOS	Fölösleges ekkora zajt csapnia ebben a kései órában.
VENDÉG	Majd én eldöntöm, mi fölösleges és mi nem...
BAJUSZOS	Tartok attól, ez nem áll módjában...
VENDÉG	Mi nem áll módomban, te... (Elhallgat.)
BAJUSZOS	No azért! Hogy mondandóm befejezzem, nem áll módjában a dolgokról és a jelenségekről eldönteni, hogy fölöslegesek-e.
VENDÉG	Nem? És miért nem áll módomban?
BAJUSZOS	Most saját maga is csak egy fölösleg. Tetszik érteni? Valahogyan itt maradt a nyakunkon. Mindegy, ne firtassuk. De akkor legalább férjen a bőrébe, ember, s ne álljon elő itt extrém kérésekkel!
VENDÉG	(kiabál) Mi extrém abban, hogy haza akarok menni?
BAJUSZOS	Valószínűleg az, hogy épp úgy tesz, mintha ez tőlünk függene.
VENDÉG	Ha nem tőletek, kitől?
BAJUSZOS	Nem tudom. Talán, ha lenne autója...
VENDÉG	Értem. Ha lenne autóm.
BAJUSZOS	Úgy talán.
VENDÉG	De nincs.
BAJUSZOS	Sajnos, nincs.
VENDÉG	Vonat?
BAJUSZOS	Itt nem áll meg a vonat.
VENDÉG	Soha?
BAJUSZOS	Soha.
VENDÉG	Akkor enni kérek. És pálinkát akarok, vagy két üveggel.
BAJUSZOS	Utánanézek, mit tehetünk magáért. (Kulcscsikorgás.)
VENDÉG	(az ablakhoz megy) Ez a kurva roló miért van lehúzva éjjel-nappal. (Feszegeti.) Na nézd, nincs is ablak, csak roló! Ezt szépen feszítgetjük, így, így, jaj de legyöngültem! Na még egy kicsit, még egy kicsit...
RENDŐR	(megjelenik a feje az ablakban) Hova, hova?
VENDÉG	Nem látja? Kifelé.
RENDŐR	Derék dolog. Most egy kérdést teszek fel önnek. Miért az ablakon óhajt távozni? Talán nincs a szobácskájának ajtaja?
VENDÉG	Ajtó? Van, az van. Csak kulcs nincs.
RENDŐR	Nincsen kulcsocska?
VENDÉG	Nincs. Elhagytam.
RENDŐR	El méltóztatott hagyni a kulcsocskát. Kellemetlen. És hol hagyódott el az a huncut kulcsocska?
VENDÉG	Azt gyanítom, valahol.
RENDŐR	Jó szimata van, pajtás. De nekem van egy megfoghatatlan eredetű gyanúm. A kulcsocskának a szobában kell lennie.
VENDÉG	Valóban? S honnan e feltevés?
RENDŐR	Ugye, ha a kulcsocskát az utcán méltóztatik elveszíteni, akkor nem méltóztatik bejutni a lakásba. De mert be méltóztatott hatolni valami módon, a kulcsocskának ott bent kell lennie.
VENDÉG	Aha. Föladom.
RENDŐR	(derűsen) Mindjárt sejtettem. Megtörtem én már magánál agyafúrtabb gazfickócskákat is, pajtás.
VENDÉG	(riadtan) Tartok tőle, félreértett.
RENDŐR	Tartok tőle, megmagyarázza.
VENDÉG	(közel hajol a rendőr arcához) Engem fogva tartanak itt.
RENDŐR	(széles mosollyal) Rögtön gyanítottam, hogy erről lesz szó.
VENDÉG	Tényleg. Esküszöm.
RENDŐR	Nem kell! Esküdözni nem kell. Tények beszélnek. Iratai?
VENDÉG	Elszedték.
RENDŐR	A csúnyák. Elszedték az iratait. Kellemetlen. És fogva tartják ráadásul.
VENDÉG	Fogva tartanak.
RENDŐR	Kik?
VENDÉG	Nézze meg! Az ajtó előtt állnak.
RENDŐR	(hervadatlan mosollyal) Ott nincs senki.
VENDÉG	(dühöng) Senki? Én állat. Akkor most meglépek.
RENDŐR	Hohó! Előbb egy kérdést teszek fel önnek.
VENDÉG	Inkább szabadítson ki!
RENDŐR	Meg fogom tenni, idejében. A kérdésem pedig a következő. Kicsoda maga?
VENDÉG	A nevem érdekli?
RENDŐR	Pontosan fogalmazott. A nevecskéje.
VENDÉG	Miért a nevem?
RENDŐR	Nyomozok. Tetszik tudni? Gázolás. Cserbenhagyás. Karambolocska.
VENDÉG	A szentségit! Ezek a szemetek tehát...
RENDŐR	Tud valamit?
VENDÉG	Tudom, kik voltak.
RENDŐR	Ez igen. Itt ül egy sufniban, és megoldja nekünk a nyomozás gondjait. Halljuk! Kik voltak.
VENDÉG	Egy kalapos és egy bajuszos férfi.
RENDŐR	(a lehető legszélesebb mosollyal) Hogy erre én nem gondoltam! Bitang élet. Egy kalapos. Egy bajuszos. Rendben van. De melyik kalapos a sok közül? És melyik bajuszos?
VENDÉG	Két jellegzetes pofa. Itteniek.
RENDŐR	Ühüm. Mond valamit. Valóban van a faluban egy bajuszos és egy kalapos férfi. Kihallgattam őket.
VENDÉG	És?
RENDŐR	Nincs és. Az éjszakát egy Baba becenevű helybéli hajadon ágyában töltötték. Úgy értem, a karambol, gázolás, cserbenhagyás ésatöbbi éjszakáját.
VENDÉG	Baba?
RENDŐR	Baba. Babácska. Jó alakú teremtés. Majd kicsattan az egészségtől. Meg se kottyan neki, ugye, három férfi.
VENDÉG	Három?
RENDŐR	Három.
VENDÉG	Volt harmadik is?
RENDŐR	Volt ám. Még szép, hogy volt.
VENDÉG	(izgatottan) És ki volt a harmadik?
RENDŐR	De kíváncsi természet!
VENDÉG	Mondja már, na! Ki volt a harmadik.
RENDŐR	Igazán tudni akarja?
VENDÉG	Nagyon akarom tudni.
RENDŐR	Én voltam a harmadik.
VENDÉG	Maga?
RENDŐR	Én, én bizony.
VENDÉG	Kezdek mindent megérteni.
RENDŐR	Semmit se ért, fiam. Valaki gázolt, cserbenhagyott, karambolozott, ésatöbbi. Megvan az ujjlenyomata, megvan a zakója, nálunk vannak az iratai - már csak őt keressük. Na, gyerünk, igazolja magát!
VENDÉG	Nem tudom igazolni magamat. Ellopták a zakómat az irataimmal együtt.
RENDŐR	Hm! A zakó. Az iratok.
VENDÉG	Mondom, hogy ők voltak!
RENDŐR	(keményen) Hol volt a tett elkövetésének éjszakáján?
VENDÉG	Lakodalomban.
RENDŐR	Roppant érdekes. Én nem mondtam, hogy melyik éjszakáról van szó.
VENDÉG	De én tudom. A lakodalomban...
RENDŐR	De maga nem volt ott a lakodalomban sem...
VENDÉG	Hogyhogy nem voltam ott?
RENDŐR	Én nem láttam.
VENDÉG	Maga is?
RENDŐR	Hát persze. Pontosabban, én igen. Azután vittük el Babát a cimborákkal...
VENDÉG	Baba akkor éjjel velem aludt.
RENDŐR	Nem, nem. Baba a kötelező kihallgatás során mindent bevallott.
VENDÉG	Na ugye!
RENDŐR	Bizony. Hogy hármunkkal aludt, s reggelig megállás nélkül keféltünk. Hű, pajtás, mit kaptunk mi a feleségeinktől!
VENDÉG	Gazember. Te a cinkosuk vagy!
RENDŐR	Hát eddig tartott a barátság? Na jó. A rendőrségen folytatjuk. Kifelé, mocskos disznó!
VENDÉG	(elengedi a rolót, és elugrik az ablaktól) Ne merjen bejönni! Fegyver van nálam!
RENDŐR	Na jó. Hozok erősítést. Úgysem juthatsz messzire! Megvagy, jómadár, megvagy végre. (Távolodik a hangja.)
VENDÉG	Úristen! Mit vétettem én ellened?
(Hosszabb szünet után nyílik az ajtó, a bajuszos és a kalapos lép be.)
BAJUSZOS	(egy darab kenyeret és egy féltenyérnyi szalonnát tesz az asztalra) Azt mondták, nincs több.
KALAPOS	(egy üveg pálinkát tesz a kenyér mellé) Ebből sincs több. Azt mondták.
VENDÉG	Kik mondták?
KALAPOS	Mindegy.
VENDÉG	S mit mondtak még?
BAJUSZOS	Sokba kerül maga nekik. Ezentúl dolgozni fog. Tetszik érteni? Akkor kap szállást, kaját, piát.
VENDÉG	Itt volt a rendőr.
BAJUSZOS	A rendőr? Cimbora. Mit akart?
VENDÉG	Le akart tartóztatni.
KALAPOS	Magát? Miért akarja a rendőr magácskát letartóztatni?
VENDÉG	Gázolás, cserbenhagyás, karambol, ésatöbbi.
BAJUSZOS	Marhaság. Majd beszélek vele.
VENDÉG	Igazán? Megköszönném.
KALAPOS	Ne érzelegjen! Mi gondot viselünk magára. Nem esik bántódása minálunk, csak legyen nyugodt.
VENDÉG	Nyugodt vagyok.
KALAPOS	Igyunk egyet, és induljunk!
VENDÉG	Induljunk? Hová?
BAJUSZOS	Ezt a lakást nem tudjuk tovább fenntartani magának. Sajnos. Egy egyszerűbbe telepítjük át.
VENDÉG	Rendben. És Baba?
KALAPOS	Ne csacsiskodjék, ember, a végén még mindent elront!
BAJUSZOS	Na, itt a zakója.
VENDÉG	A zakóm!
KALAPOS	Elvittük a tisztítóba is. Szép, nem?
VENDÉG	Szép. Az autóm?
BAJUSZOS	Arra még várni kell egy kicsit.
VENDÉG	Az irataim?
KALAPOS	Azokra itt úgysincs szüksége. Magunk között vagyunk. Talán elindulhatnánk. (Míg szedelőzködnek, besötétedik a szoba.)

5. jelenet
(Teljesen lepusztult alagsori odú. A vendég egy háromlábú sámlin ül, bakancsokat talpal. A penészes lyuk falait behálózó csövekben állandóan zubog a víz. Egyetlen piciny ablakon át szűrődik be a fény. Amíg tart a jelenet, az ablakon át megállás nélkül dobálják lefelé a sáros, levált talpú bakancsokat.)
VENDÉG	(egykedvűen tisztogatja a koszos lábbeliket, közben dudorászik) Vigyáztál volna jobban a lányra... boldogságod mind ellopta... elvisz az ár most, szép legényem... lelked a víz fehérre mossa... Vigyáztál volna jobban a lányra... boldogságod mind ellopta...
ÖREGASSZONY	(nesztelenül surran be az odúba) Hoztam az elemózsiát.
VENDÉG	(anélkül, hogy megfordulna) Ezt a hangot ismerem. Kicsoda maga?
ÖREGASSZONY	Kapott ma pálinkát is!
VENDÉG	Honnan ismerem ezt a hangot?
ÖREGASSZONY	Elégedettek a tegnapi teljesítményével.
VENDÉG	Megvan! (Hirtelen megfordul.) Maga a Baba anyja.
ÖREGASSZONY	Miféle Baba?
VENDÉG	Baba... a maga lánya... Baba...
ÖREGASSZONY	Ne űzzön tréfát a vénasszonyból! Régen volt már az, amikor én babáztam...
VENDÉG	(kiabál) Hazug vén banya! A lányod hol van? Baba!
ÖREGASSZONY	Mondtam, hogy nincs lányom.
VENDÉG	A lakodalomban...
ÖREGASSZONY	Miféle lakodalomban?
VENDÉG	Ahol Baba és én...
ÖREGASSZONY	Maga álmodik. Itt tíz év óta nem volt lakodalom.
VENDÉG	Nem? És vőfély?
ÖREGASSZONY	Ha lakodalom nem volt, vőfély se volt.
VENDÉG	Na persze. És én hogy kerültem ide?
ÖREGASSZONY	Tudja a fene. Most látom az urat először.
VENDÉG	Akkor az autóm se...
ÖREGASSZONY	Itt nem járnak autóval az emberek. Tetszik érte, amit mondok?
VENDÉG	Megértettem.
ÖREGASSZONY	Na, én megyek is. Járjon a keze, azt ajánlom!
VENDÉG	Honnan ennyi rohadt sáros bakancs? Honnan a francból? És mindnek levált a talpa? Honnan?
ÖREGASSZONY	Mit tudom én. Na, isten áldja.
VENDÉG	Megálljon! Nem inna velem egy korty pálinkát?
ÖREGASSZONY	Nem vagyok ivós. Különben is, tiltva van.
VENDÉG	Tiltva? Ki tiltja magának, hogy velem igyék?
ÖREGASSZONY	Senki se tiltja, kérem.
VENDÉG	Most mondta, hogy nem ihat.
ÖREGASSZONY	Való igaz. Nem iszom, mert tiltva van. De azt nem mondtam, hogy valaki tiltaná.
VENDÉG	Akkor leülne legalább?
ÖREGASSZONY	Leülhetnék, de nincs hova.
VENDÉG	(körülnéz, most vesszük észre, hogy összes “bútorzata” a háromlábú szék) Hova is, no? (Fölugrik, a székére mutat.) Hát ide. Ide tessék.
ÖREGASSZONY	Oda nem.
VENDÉG	Talán ez is tiltva van?
ÖREGASSZONY	Az is tiltva van, kérem.
VENDÉG	Az úristenit!
ÖREGASSZONY	(erélyesen) Isten nevét ok nélkül ne vedd a szádra!
VENDÉG	Ha valakinek, nekem aztán van okom arra, hogy emlegessem azt a fenti gazembert.
ÖREGASSZONY	(keresztet vet) Pogány. Majd megver...
VENDÉG	Vert az már épp eléggé. Hé, el ne menjen! Nem maradna egy kicsit... csak egy keveset... még?
ÖREGASSZONY	Aztán minek? Maga se tud dolgozni, én se haladok a munkáimmal. Mit tudunk mi egymásnak mondani?
VENDÉG	Néha jó beszélgetni valakivel. Még ha az történetesen maga is, öreganyám.
ÖREGASSZONY	Öreganyád ám a...
VENDÉG	(fölugrik, megragadja az öregasszonyt) Na, beszélsz már végre? Hol van Baba? A kalapos? A bajuszos? A vőfély?
ÖREGASSZONY	(vergődik a szorításában) Őrült! Segítség! Megöl!
VENDÉG	Meg ám, ha nem nyitod ki a szádat, te vén boszorkány.
ÖREGASSZONY	Eresszen! A szívem... Gyönge a szívem... briganti...
VENDÉG	És az én szívem? Én senkinek sem számítok? Rohadékok. (Tagoltan sziszegi az öregasszony arcába:) Hol van Baba? Hol?
ÖREGASSZONY	(zihálva) Megőrült szegény. Elutazott valahova. Görögországba. Jaj istenem, mindjárt meghalok... levegőt... levegőt...
VENDÉG	(rátérdel a földön fekvő öregasszony nyakára) Kopszohiladész. Oda ment, nem? Kopszohiladészbe? Na, beszélj már, mert kinyírlak. Hé, a szentségit. Ez meg tényleg kinyiffant. Hú! (Fölragadja a pálinkásüveget, felét kiissza.) Na, munkára fel. (A már megtisztított bakancsokat rádobálja az öregasszonyra, aki teljesen eltűnik a durva cipők alatt.) Szóval elment. Rendben van. Én meg már itt maradok. Hát... Pont ez a vénasszony, meg a hullája hiányzott ide. Na, mindegy. (Énekelni kezd.) Vigyáztál volna jobban a lányra... boldogságod mind ellopta... elvisz az ár most, szép legényem... lelked a víz fehérre mossa... Vigyáztál volna jobban a lányra... boldogságod mind ellopta...
(Énekel, közben tisztogatja a bakancsokat, s az öregasszony hulláját eltakaró halom tetejére dobálja őket. Az oldalfalak váratlanul lerogynak. Két oldalról “betáncol” a színre a násznép. Baba, menyasszonyi ruhában, a vőfély karján forog. Fölerősödik a lakodalmas zene, de ők, mintha nem ezt a zenét hallanák, átszellemült arccal keringőznek. A bakancsokat tisztogató, éneklő férfi nem vesz tudomást róluk.)