Jakub és a nagypapák

Milos Macourek meséjét színpadra írta
Zalán Tibor

Szereplők:
Jakub
Nagypapa
Okoslepke
Széplepke
Fülepke

A keretjáték szereplői:
Ernő - aki nagyapó lesz
Ferenc - aki Jakub lesz
Judit - aki mindenes lesz
Leányzó - aki a másik mindenes lesz

(A négy szereplő egy nagy ládán ül. Valami hierarchia van közöttük - Ernő a rangidős, ő irányítja a többieket. Némajáték kezdődik, mely részben a szín elkészítésére, a szereplők beöltözésére, részben pedig a cselekményre nonverbális eszközökkel való felkészítésre szolgál.)

A munkálkodás elvégzése után elkezdődik a cselekmény. Nagypapa kalapban locsolni kezdi a káposztákat, Jakub rövidnadrágban, zsebre vágott kézzel nézi. Rengeteg káposzta.
JUDIT	Mit csinálsz, Ernő?
NAGYAPÓ	Ne szólj már bele az előadásba, Juditka! Nem veszed észre, hogy elkezdődött? Na, ugyan, mit csinálok? Láthatod, a káposztákat készülök megöntözni. Megöntözöm, meglocsolom őket, hadd nőjenek nagyra. Nagyobbra. Legnagyobbra. (Kinyílik az ablaka mellett Jakubé. Átnéz.) Szia, Jakub! Felébredtél?
JAKUB	Szia, nagyapó! Fel. Jössz velem játszani?
NAGYAPÓ	Játszani? Nincs nekem időm játszani, kis unokám, nekem mennem kell dolgozni! Ki kell takarítanom. Meg kell főznöm az ebédünket. De legelőbb is a káposztával kell törődnöm. Nézd, nem szépek? Hát nem gyönyörűek? Van-e szebb dolog a világon, mint egy káposzta? Van. Két káposzta. Két káposztánál van-e szebb? Van. A sok káposzta. Igazam van? Még hogy játszani! Játszani... Amikor itt ez a nagy rendetlenség... a konyhában a munka... és ez a sok káposzta... S a még több káposzta...
JAKUB	Káposzta, káposzta, minek ennyi káposzta kettőnknek? Meg se bírjuk enni ezt a rengeteget! Csak káposzta, meg káposzta... ameddig a szem ellát, mindenütt káposzta... Reggelire káposzta, ebédre káposzta, vacsorára káposzta...
NAGYAPÓ	Mit csodálkozol? A káposzta jó.
JAKUB	Joóóóóóóóóóóó?
NAGYAPA	Jó.
Jó a szívnek, jó a májnak,
de legjobb a málészájnak,
jó a szemnek, a vesének,
de legjobb a hajkefének...
mit is mondok, hagymának.
Jó a bőrnek, jó a szőrnek,
de legjobb a csontvelőnek,
jó a lábnak, jó a kéznek,
de legjobb az irokéznek,
hogyha erre kószál egy.
Jó a szemnek, jó a fülnek,
de nagyon jó a belünknek,
jó a hátnak, jó a hasnak,
de legjobb a piszkavasnak
ha táncol a hátadon!
JAKUB	Jó a fülnek, jó a szájnak...
NAGYAPÓ	Úgy-úgy. Ha pedig jó, akkor az a dolgunk, hogy termeljük.
JAKUB	De nagyapó, nem sok ez a jóból?
NAGYAPÓ	A jóból soha nem árt meg a sok. Csak a kevés.
JAKUB	De mit kezdesz ennyi káposztával?
NAGYAPÓ	Mindent. Főzök, mosok, takarítok...
JAKUB	Nagyapó!!! Magadnál vagy? A káposztával mosol és takarítasz?
NAGYAPÓ	Nem ezt akartam mondani. Kiforgatod a szavaimat, haszontalan! Azt akartam mondani, hogy a káposztából mindent lehet csinálni: 1. káposzta levest, 2. káposzta főzeléket, 3. káposztás kockát, 4. káposztás rétest, 5. káposztás lángost, 6. káposztás hecsedlit, 7. székely káposztát, 8. töltött káposztát, 9. erdélyi rakott káposztát, 10. savanyú káposztát, 11. disznótoros káposztát, 12. krumplis káposztát...
JAKUB	Káposztás káposztát...
NAGYAPA	Nem is rossz ötlet. Erre még nem gondoltam. Talán, ha a lepkék nem tennének annyi kárt a káposztában... jutna elég káposzta...
JAKUB	De hát a lepkék kicsik, a káposzták meg nagyok.
NAGYAPÓ	Éppen azért. Ha sok kicsi egy nagyra megy... sokra megy.
JAKUB	Csodálkozom.
NAGYAPÓ	Mit csodálkozol már megint? Te mindenen csodálkozol. Nem csodálkoznál egy kicsit kevesebbet? Vagy csodálkozz inkább azon, hogy folyton csodálkozol!
JAKUB	De nagyapó! Elborít bennünket a káposzta. Nézd, ez a nagyfejű itt, szinte mászik. Ez pedig egyenesen a képembe röhög. Amazok befonják a kaput. Emezek elborítják a veranda alját. Eltakarják az utat. És..., képzeld, éjjel behajolnak az ablakomon, és megvakarják a fejem búbját.
NAGYAPÓ	Nohiszen, kis unokám, az igazán kellemes lehet.
JAKUB	Az, ha nem a káposzták... hanem...
NAGYAPÓ	Hanem? Csak bökd ki bátran.
JAKUB	Hanem... Ha...
NAGYAPÓ	Mit hanem ha? Csak bökd ki bátran.
JAKUB	Ha más vakarná.
NAGYAPÓ	Más? Ki? Mit vakarna más? Kicsit feledékeny vagyok.
JAKUB	A fejem búbját.
NAGYAPÓ	Miért? Viszket a fejed búbja?
JAKUB	Nem viszket. Azazhogy, viszket. Vagyis, nem...
NAGYAPÓ	Akkor most eldöntenéd végre, hogy viszket vagy nem viszket?
JAKUB	Ha más vakarná meg, akkor viszketne. Ha a káposzta, akkor nem.
NAGYAPÓ	Értem. Csak azt nem értem, hogy ha nem viszket a fejed, akkor a káposzta miért vakarja meg? Amikor nem is viszket...
JAKUB	Nagyapó, hát nem érted?
NAGYAPÓ	Én értem. Te nem érted, Jakub.
JAKUB	Én értem. Te nem érted.
NAGYAPÓ	Én is értem.
JAKUB	Akkor ki nem érti, ha te is érted, meg én is értem?
NAGYAPÓ	A lepkék.
JAKUB	Hogy jönnek ide a lepkék?
NAGYAPÓ	Mit csodálkozol? Mindig ide jönnek. Megzabálják a káposztát.
JAKUB	De hiszen van elég!
NAGYAPÓ	Van. De csak nekünk. Nekik semmi sem elég.
JAKUB	Most meg hova mész? Gyere velem játszani! Azt ígérted!
NAGYAPÓ	Nem ígértem. És nem megyek veled játszani. Nem érek rá. Előbb káposztát megyek ültetni. Utána kitakarítom a házat. Azután megfőzöm az ebédet. Leginkább pedig szunyókálok egy kicsit. Vagy egy nagyot. Hamar elfáradok. Már a szunyókálásban is elfáradok.
JAKUB	Akkor inkább szunyókálj, és ne ültess több káposztát. Annyi káposzta a világon nem létezik, amennyi a kertünkben van.
NAGYAPÓ	Ültetek. Gondoskodnom kell a családomról.
JAKUB	Nagyapó, figyelj rám egy kicsit! Ketten vagyunk. Te meg én. Egy te, meg egy - én. Az annyi, mint... kettő. A kertünkben pedig megszámlálhatatlanul sok a káposzta. Tegnap meg akartam számolni, hogy hány fejünk van. Hétig jutottam.
NAGYAPÓ	Mert csak hétig tudsz számolni.
JAKUB	Igaz. De a hét az nagyon sok.
NAGYAPÓ	Hát, az nagyon. Meg a hetvenhét. Meg a nagyhét, meg a húsvét...
JAKUB	Te meg csak vetsz, te meg csak vetsz...
NAGYAPÓ	Mit nevetsz?
JAKUB	Éjjel-nappal esszük a káposztát, mégsem fogy.
NAGYAPÓ	Mit csodálkozol? Mi sem fogyunk, ha esszük. Nézd, milyen karcsú kis pocakot raktam reggel is a káposztákból. Ebben a kertben olyan jó a talaj... De olyan jó... Például, ha lábaskánkat elvetnénk, abból is kinőne legalább kétszáz újabb.
JAKUB	Kétszáz újabb? De jó, de jó, de jó! Ültessünk lábasokat!
NAGYAPÓ	Van eszemben.
JAKUB	Ültessünk lábasokat!
NAGYAPÓ	Nem.
JAKUB	Miért nem ültetünk lábasokat?
NAGYAPÓ	Mert miért is ültetnénk lábasokat? Mit kezdenénk kétszáz lábassal? A káposzta sokkal hasznosabb. Na, vetek is mindjárt néhány sort.
Nagyapó megfordul, veti a káposztát. Jakub árnyjátékot néz. A vásznon kibújnak a földből a káposzták. Jakub tátott szájjal figyeli a jelenetet. Az élvezkedésnek nagyapó figyelmeztetése vet véget, aki hirtelen abbahagyja a munkálkodást.
NAGYAPÓ	Figyelj! Ide gyere! Megjöttek.
JAKUB	Kik jöttek meg,
NAGYAPÓ	A lepkék. Ne mozdulj! Látod, most leszállnak.
JAKUB	De szépek!
NAGYAPÓ	Az eszed tokja szépek. Fehérek, pirosak, kékek, de nem szépek. Most pártfogásukba veszik azt a nagy fejet...
JAKUB	Nem is olyan nagy fej...
NAGYAPÓ	Azért megjárja. Látod, hogy jár a rágókájuk? Tömik magukba azt az édes káposztát.
JAKUB	A káposzta nem édes.
NAGYAPÓ	Amíg meg nem savanyítják, addig édes.
JAKUB	Inkább édeskés.
NAGYAPÓ	Nem vitatkozom, édeském, figyeld a lepkéket.
JAKUB	Lassan haladnak a fejjel.
NAGYAPÓ	Mert lusták.
JAKUB	Mert kicsik.
NAGYAPÓ	Te véded őket.
JAKUB	Nem, de akkor is kicsik.
NAGYAPÓ	Te vagy a kicsi.
JAKUB	Én nem. Én egyszerre meg tudok enni egy nagy fej káposztát is, ha éhes vagyok.
NAGYAPÓ	Ők is. És ők mindig éhesek. De ezt már nem tűrhetem tovább.
JAKUB	Mit akarsz tenni?
NAGYAPA	Elkergetem őket.
JAKUB	Mivel?
NAGYAPA	A szalmakalapommal.
JAKUB	A szalmakalapoddal?
NAGYAPA	Mit csodálkozol? Azzal hát. Attól félnek.
JAKUB	És ha elkergeted őket, akkor mit esznek?
NAGYAPA	Amit akarnak. Nem ingyenkonyha a kertem!
JAKUB	Erre gondolni sem mertem, de a lepkék...
NAGYAPA	Mi van a lepkékkel?
JAKUB	Mégis csak... szépek.
NAGYAPA	Szépek? Ezt ne halljam meg még egyszer! Rondák, élősködők, telhetetlen káposztazabálók. Meg ne tudjam, hogy barátkozol velük.
JAKUB	Hova gondolsz?
NAGYAPA	Ismerlek én, Jakub, nagyon is ismerlek. Minden csínytevésre képes vagy, csak hogy engem bosszants.
JAKUB	Most meg hova rohansz megint? Nem játszani akartunk? Játssz már velem egy kicsit!
NAGYAPA	Játszani...! Még mit nem! Amikor a káposztáimat dézsmálják! Játszani...! Még mit nem! Hol a szalmakalapom? Játszani...! Még mit nem! Nem láttad a szalmakalapomat? Játszani...! Még mit nem!
JAKUB	De igen.
NAGYAPA	Hol láttad?
JAKUB	A fejeden.
NAGYAPA	És mikor láttad a fejemen?
JAKUB	Most látom a fejeden, nagyapó.
NAGYAPA	Vagy úgy? És hogy került oda?
JAKUB	Te magad raktad rá.
NAGYAPA	Vagy úgy. Nem a lepkék?
JAKUB	A lepkék? Hogy mondhatsz ilyet?
NAGYAPA	A lepkék mindenre képesek. És amilyen falánkok? Veszélyben a kert... a termés... Hess, beste cudar féreg, hess te, hess te, jön az este, meg a kalapom... ezt te kapod, ezt a te adagod... Kifulladtam, mire elmentek.
JAKUB	Akkor most... játszol velem?
NAGYAPA	Ki? Én? Van eszemben.
JAKUB	Miért? A káposzta nem fut el?
NAGYAPÓ	De a káposztaleves igen. Főznöm kell. (Kötényt köt maga elé.) Aztán takarítanom. (Előkészíti a söprűt.) Behordanom a káposztát. (Nagy kosarat hoz elő.)
JAKUB	De azt mondtad, hogy játszol velem...
NAGYAPÓ	Ne lábatlankodj itt örökké! Nem látod, hogy föltartasz? Azt sem tudom, hol áll a fejem. Ígértem, ígértem, ha ígértem, akkor természetesen fogok veled játszani.
JAKUB	És mikor fogsz velem játszani? Most?
NAGYAPÓ	Most nem. Jakub, ne mérgesíts, látod, mennyi dolgom van! Majd játszunk holnap.
JAKUB	Holnap, mindig csak holnap. Mindig azt mondod, hogy holnap, és soha nem játszol velem.
NAGYAPÓ	Hagyd már abba, Jakub, megfájdítod a fejemet. Amit mondtam, megmondtam. Holnap.
JAKUB	Akkor mit csináljak?
NAGYAPÓ	Tőlem kérdezed? Amikor én kisgyerek voltam, soha nem unatkoztam. Egyfolytában a káposztákkal játszottam.
JAKUB	Csodálkozom. A káposztákkal?
NAGYAPÓ	Mit csodálkozol? A káposztákkal. Nagyon jót lehet játszani a káposztákkal.
JAKUB	Nagyapó! Elmondanád, mit lehet játszani a káposztákkal? Hogy lehet játszani a káposztákkal?
NAGYAPÓ	Nem mondom el, Jakub. Két okból sem mondom el. Egyik, hogy nagyon elfoglalt vagyok. A másik, hogy már nem emlékszem rá. A harmadik, hogy szunyókálásra támadt kedvem. Szunnyadok egyet, azután takarítok, főzök, behordom a káposztafejeket... Eredj, ne gyötörj tovább, játssz a káposztákkal!
Beleül a fotelba, és azonnal elszunnyad.
JUDIT	Kellene is nekem ilyen nagyapa!
LEÁNY	Igen rendes ez a Jakub nagypapája.
JUDIT	Rendes, de játszhatna kicsit Jakubbal.
LEÁNY	Hallottad, hogy el van foglalva a káposztával.
JUDIT	A káposzta magától is nő.
LEÁNY	Az eszed tokja, az nő. A káposztát gondozni kell.
JUDIT	És a kisgyereket nem kell gondozni?
LEÁNY	A kisgyerek nem káposzta.
JUDIT	Ez igaz. Erre még nem gondoltam.
Jakub a káposztafejek közé kuporodik.
JAKUB	Na, játszotok velem? Nem játszotok? Nem értitek, hogy unatkozom? Ez a nagyapa soha nem játszik velem. Egy kisgyerekkel sokat kell játszani. Egyedül nem szeretek játszani. Hülye nagy kopasz káposztafejek! Utállak benneteket! Nagyapó meg titeket imád. Amikor még játszani sem tudtok.
OKOSLEPKE	Ne bánts minket!
JAKUB	Ki beszél?
SZÉPLEPKE	Ne érintsd a szárnyamon a hímport!
JAKUB	Te ugyanaz vagy, vagy egy másik? És hol vagy, ha vagytok?
FÜLEPKE	Én játszom veled, ha ehetem egy kis káposztát.
JAKUB	A tiéd az összes káposztám, csak gyere elő!
Három lepke rebben föl a káposztafejek közül.
JAKUB	Ahá! Ti vagytok a lepkék.
LEPKÉK	Mi vagyunk, miért is tagadnánk.
OKOSLEPKE	Én az okos lepke vagyok.
SZÉPLEPKE	Én vagyok a szép lepke.
FÜLEPKE	Én pedig a fülepke.
JAKUB 	Örvendek. Jakub vagyok. A nagyapó unokája. Na, mi van veletek, gyertek elő! Nem bántalak benneteket.
OKOSLEPKE	Nagyapónak van egy rettenetes szalmakalapja, attól nagyon félünk.
SZÉPLEPKE	A minap is majdnem megsértette a nagy hadonászásával a szárnyamat.
FÜLEPKE	Jól áll a vén huncutnak a kalap, jobban, mint gólyának a kelep.
JAKUB	Egyetek, amennyit csak akartok.
OKOSLEPKE	Ha jóllaktunk, mesélek neked.
SZÉPLEPKE	Ha jóllaktam, valamit festek neked.
FÜLEPKE	Ha jóllaktam, játszom veled, de lehet, hogy meghúzom a füled.
JAKUB	Csak egyetek. A meséket nagyon szeretem. Nagyapó soha nem mesél nekem. Az is jó lesz, ha rajzolsz valamit. Nagyapó soha nem rajzol. Te pedig, te kis huncut fejű, csak próbáld meghúzni a fülemet... Nem állok jót magamért.
FÜLEPKE	Verekedhetünk is. Te kis hamis.
JAKUB	Na, ha jól laktatok, kezdjetek hozzá a meséhez.
OKOSLEPKE	Miről szeretnél hallani?
JAKUB	A nagyvilágról. Én még soha nem léptem ki ebből a kertből. Itt meg csak káposzta, káposzta, ameddig szem ellát, csak káposzta...
FÜLEPKE	Akkor ez egy kápuszta...
OKOSLEPKE	Hallgass, fülepke, még nincs rajtad a sor.
SZÉPLEPKE	Én is előtted vagyok, öcskös.
FÜLEPKE	Nem szóltam... máris elszálltam...
JAKUB	El ne repülj! Nem akarsz te is a barátom lenni?
OKOSLEPKE	Ez? A barátod? Fülepke?
JAKUB	Igen. Meg te is.
OKOSLEPKE	Meg én is? Hát, izé, tudományosan még nem néztem utána, hogy egy lepkének lehet-e egy kisfiú a barátja...
SZÉPLEPKE	És én? Én ne legyek a barátod? Egy ilyen szép lepke...
FÜLEPKE	Nem is beképzelt...
SZÉPLEPKE	Elhallgass, fülepke! Szóval?
JAKUB	Hát persze, hogy szeretném, ha te is a barátom lennél. Mindhárman.
OKOSLEPKE	És mit szól hozzá a nagyapád?
JAKUB	Nem mondjuk el neki.
SZÉPLEPKE	Nem lesz baj belőle később?
JAKUB	Mi baj lenne?
FÜLEPKE	És neked is lesz szalmakalapod, ha felnősz? Mert akkor te is zargatni fogsz bennünket a kalpagoddal.
JAKUB	Lehet, hogy lesz, de nem fogom vele üldözni a lepkéket.
OKOSLEPKE	Akkor jó. Mostantól barátok vagyunk.
SZÉPLEPKE	Hímporomra mondom, a barátod vagyok.
FÜLEPKE	Na jó, egye hajó. Lehetünk barátok... pedig az emberek beh rútak...
JAKUB	Most már igazán mesélhetnétek! Mit láttatok a nagyvilágban?
OKOSLEPKE	Szóval, a mese. (A mese árnyjáték formájában megelevenedik.)
Messze innen van egy nagy kert,
a kertben egy nagy diófa.
A diófán sok dió,
azt szereti a rigó.
Kert végében nyílik a mák,
oda jár a sok csodapók.
Ott napoz a futrinka,
ki a szemét kisírta.
A meggyfákon meggy piroslik,
barackfákon barack érik.
Ott a lepkék szabadon
szárnyalnak a tereken.
Piros, kék és sárga virág
nyílik, színes ott a világ.
A földben két vakond túr,
a szél mozdul azontúl.
Szitakötő finom szárnya
árnya suhan át a kerten.
Piroslik a ribizli,
ideje már leszedni.
Paradicsom és paprika
között kövér béka fetreng.
Nem bántja őt senki se,
szomszédja a gerlice.
Van ott bab, krumpli és borsó,
répa, retek és mogyoró.
A szóm másra terelem,
kéretik a türelem.
JAKUB	Várjatok, eszembe jutott valami. Nagyapó, nagyapó! (Odafut a karosszékben szunyókáló nagyapához.) Nagyapó, ébredj!
NAGYAPÓ	Mi történt, Jakub, ég a ház? Visszajöttek a lepkék?
JAKUB	Nagyapó, nekem gondolatom támadt.
NAGYAPÓ	Ezért vertél föl a legszebb álmomból? Miféle gondolatod támadt?
JAKUB	Nagyapó, mi lenne, ha...
NAGYAPÓ	Mi lenne? Nyögd már ki, mit akarsz, ha!
JAKUB	Mi lenne, ha ezentúl nem csak káposztát ültetnénk a kertben, hanem virágokat is, sok virágot, kéket, pirosat, sárgát, aztán még babot, borsót, zabot, borsót, lencsét, piszkét, barackot, málnát, szamócát, krumplit, sóskát, Jóskát, meggyet, diót, mogyorót...
NAGYAPÓ	Hagyd abba, Jakub, hallgatni sem bírom az ostobaságaidat! Egyik sem ér fel a káposztánkkal. Fölöslegesen zavartál meg a szunyókálásomban. Felejtsd el, amit mondtál, és eredj játszani! (Visszaalszik. Jakub szomorúan visszabandukol a lepkékhez.)
JUDIT	Szegény Jakub, látod, milyen bánatos?
LEÁNY	Úgy kell neki. Ki a káposztát nem szereti...
JUDIT	Hagyd abba!
JAKUB	Folytassátok!
FÜLEPKE	Mi történt?
JAKUB	Semmi. Csak fájdítsátok tovább a szívemet. Mi van még abban a... másik kertben?
OKOSLEPKE	Hátul van egy kicsi udvar,
felveri a kotkodálás,
röfögés és csipogás,
a jó baromfiszokás.
Kint a réten tenger virág,
szarvas, őz és nyuszi rebben.
kékellik a szarkaláb
ezer szirma legalább.
Erdő szélén vaddisznó túr,
gólya repül lombokon túl.
Mosolyog a berkenye,
ha eljő az alkonyat.
JAKUB	Ne is folytasd, mert a szívem reped ketté. Nézd ezt a kertet! Hát, van itt rigós diófa? Nincs. Van itt mák, pók, futrinka? Nincs. Hát, van itt...
FÜLEPKE	Egy mákvirágot azért látok... hehe.
OKOSLEPKE	Ne kötözködj, fülepke.
JAKUB	Hagyd, igaza van. Nagyapa is szokta mondani, hogy szép kis mákvirág vagyok. Hol is hagytam abba?
FÜLEPKE	Hát, van itt...
JAKUB	Köszönöm. Hát, van itt meggyfa, barackfa, piros, kék, sárga virág...? Nem is folytatom. Nincs itt semmi, csak káposzta, meg káposzta, esetleg még... káposzta.
OKOSLEPKE	Szomorú.
SZÉPLEPKE	Sivár.
FÜLEPKE	Nem nagy tragédia.
JAKUB	Neked nem nagy tragédia, de nekem igenis az. Mert, ha nagyapó nem csak káposztát ültetne állandóan, hanem mást is... akkor itt is szép lenne a világ.
FÜLEPKE	Hát ez az. Ültess te magad valami mást!
OKOSLEPKE	Ez veszélyes.
SZÉPLEPKE	Ez nagyon megfontolandó.
JAKUB	Mit szólna hozzá nagyapó?
OKOSLEPKE	Elpüfölne.
SZÉPLEPKE	Megsértődne.
FÜLEPKE	Mit szólna, mit szólna, semmit se szólna, legfeljebb nem gondolna annyit a káposztáira.
JAKUB	Igen, igen. És akkor mi lenne...
FÜLEPKE	Vidámabb lenne itt az élet.
JAKUB	De mit ültessek?
OKOSLEPKE	Valami hasznosat?
SZÉPLEPKE	Valami szépet.
FÜLEPKE	Olyasmit kellene ültetned, amit nagyapó szeret.
OKOSLEPKE	Mit szeret nagyapó?
SZÉPLEPKE	Bennünket hajkurászni a szalmakalapjával.
JAKUB	Semmit se szeret...
FÜLEPKE	Hacsak nem a szalmakalapját...
JAKUB	Azt talán... Igen, a szalmakalapját nagyon szereti.
JUDIT	Egy szalmakalapot elültetni?
LEÁNY	Egy szalmakalapot nem lehet elültetni.
JAKUB	Ebben a földben minden megterem. A szalmakalap is kihajt, csak el kell ültetni. Kinő belőle legalább... kétszáz.
FÜLEPKE	Kitűnő ötlet! Ültesd el a szalmakalapját, és örömet szerzel vele a nagyapádnak!
NAGYAPÓ	Jakub, hányszor kell neked szólni? Kész az ebéd. Azonnal gyere! Finom káposztalevest készítettem!
JAKUB	Káposztaleves... A könyökömön jön ki. Majd hozok belőle nektek is, lássátok, milyen kínokon kell átmennem nap mint nap.
Jakub odafut nagyapóhoz. Az öreg kiszedi a levest, leveszi a szalmakalapját a fejéről, leteszi maga mellé, és látható élvezettel falatozni kezd. Jakub csak ímmel-ámmal eszik.
NAGYAPÓ	Egyél Jakub, a káposztaleves nagyon egészséges. Egyél, különben soha nem nősz nagyra. Mondtam már? A káposzta jót tesz a májnak, a szívnek, a lépnek...
JAKUB	Nagyapa, kicsit most lelépek.
NAGYAPÓ	Mi az, hogy lelépsz?
JAKUB	Úgy értem, hozok vizet az ebédhez.
NAGYAPÓ	Készítettem vizet az ebédhez.
JAKUB	Állott.
NAGYAPÓ	Most hoztam a kútról.
JAKUB	Én a friss vizet szeretem.
NAGYAPÓ	De különös vagy ma, Jakub. Hát ha annyira friss vizet akarsz, akkor hozz magadnak újat.
JAKUB	Köszönöm, nagyapó.
Jakub indul vízért, útközben fel akarja kapni nagyapó kalapját.
NAGYAPÓ	Jakub! A kancsót elfelejtetted magaddal vinni.
JAKUB	Igaz is, a vízhez a kancsó is kell. Köszönöm, nagyapó. Azonnal jövök.
Nagyapó a fejét csóválva eszik tovább, Jakub elcsórja a kalapját, kiszalad a kertbe, gyorsan elülteti, megöntözi a kancsó vízzel, újat mer, és fut vissza az asztalhoz.
JAKUB	Köszönöm az ebédet, nagyapó, nagyon finom volt.
NAGYAPÓ	Nem is ettél, ebadta kölyke.
JAKUB	Elviszem magammal a káposztalevest a kertbe, ott eszem meg.
NAGYAPÓ	Jól van, csak vidd. Várj csak, Jakub! Az előbb még szomjas voltál. Te magad hoztad a friss vizet. Nem iszol?
JAKUB	Nem, köszönöm, nagyapa, a finom levestől elmúlt a szomjam.
Elinal a kertbe, ahol a lepkéknek adja a levesét.
NAGYAPÓ	Különös. Szomjas, de nem kell neki a víz. Újat hoz magának. Aztán nem eszik, és azt mondja, a leves elvette a szomját. Ez a Jakub töri a fejét valamiben. De miben? Mindegy. Megyek, ledőlök kicsit. Szunyókálok. Hiába, öreg embert már fárasztja a munka. Engem már a szunyókálás is fáraszt. Aztán majd elültetek még néhány káposztatövet... Hová lett a kalapom? Le nem esett... a fejemen nincs... Jakub, nem láttad, hova tettem le a kalapomat?
JAKUB	Nem láttam, nagyapa. (Magában.) Vársz egy kicsit, nagyapó, és annyi kalapod lesz, hogy minden napra jut majd egy.
NAGYAPÓ	Sehol sem találom! Mivel fogom most hajkurászni a lepkéket?
JAKUB	Átmenetileg nem hajkurászod őket, nagyapó.
NAGYAPÓ	Nem értem. Ez a Jakub forral valamit. Szerintem, ebben a kalapeltűnésben is benne van a keze. Benne van?
JUDIT	Én nem figyeltem a kezét.
LEÁNY	Én sem...
ERNŐ	Csak nehogy végleg búcsút kelljen mondanom a kedvenc szalmakalapomnak. Megyek is, szunyókálok egy keveset, a végén megsüti a fejemet a nap.
Beballag a házba. Jakub és a lepkék a friss dombocska köré sereglenek. A földből egy bokor nő ki, rajta hat zöld kis kalap.
JAKUB	Hurrá! Hogy fog örülni nagyapa!
OKOSLEPKE	De ezek a kalapok zöldek.
SZÉPLEPKE	De ezek a kalapok kicsik.
FÜLEPKE	Engedelem kéretik, minden kalap megérik - egyszer.
JAKUB	És ez... akárhogy számolom is... nem kétszáz... ez csak... egy... kettő... hat.
OKOSLEPKE	Biztosan nem ültetted el jól.
SZÉPLEPKE	Biztosan rosszul locsoltad.
FÜLEPKE	Az is lehet, hogy az öreged vetőmagja, akarom mondani, vetőkalapja volt a hitvány.
JAKUB	Nem is baj, hogy csak hat. Úgysem tudok elszámolni csak hétig.
Nagyapó jön elő, morgolódik.
NAGYAPÓ	Nem tudok aludni. Ez a kalap-dolog is nyugtalanít. Hol lehet, hol lehet a kalapom. Ezer ördög, mit látok? Kalapfa nőtt az udvarunkban. Szóval így... Jakub, gyere csak elő! De rögtön teremj itt, mert elfut a méreg!
JAKUB	Mi történt, nagyapó, te miért nem alszol? Csodálkozom...
NAGYAPÓ	Te csodálkozol, elvetemült? Akkor én mit csináljak? Csak kapkodom a fejemet. Hová tűnt a kalapom? És hogy került ide, a kertem közepébe, ez az izé... na... kalapfa, vagy micsoda?
JAKUB	Csodálkozom...
NAGYAPÓ	Na, most abbahagyod a csodálkozást, és mindent bevallasz szépen. Mit tettél a kalapommal, Jakub?
JAKUB	Ami igaz, igaz, ha nem szabad csodálkoznom, akkor be kell valljam - elültettem.
NAGYAPÓ	A kalapomat.
JAKUB	A kalapodat.
NAGYAPÓ	És miért ültetted el a kalapomat?
JAKUB	Nem te mondtad, hogy lábast vetni fölösleges, de a kalap az jó? Hát nem csodálatos dolog, hogy a haszontalan lábasok helyett ennyi hasznos és jó kalap terem a földünkön?
NAGYAPÓ	A kalap jó dolog, Jakub. Hat kalap még jobb, de csak akkor, ha van hat fejed... mi több, hat kezed hozzá.
JUDIT	A hat fejet értem.
LEÁNY	Azt én is.
JUDIT	A hat kezet viszont nem.
LEÁNY	Azt viszont én sem. Kérdezd meg, Jakub!
JAKUB	Megkérdezem. Miért kéne hat kéz a hat kalaphoz, nagyapó?
NAGYAPÓ	Hogy egyszerre tudjam mindegyikkel hajkurászni a lepkéket.
JAKUB	És ha nem lepke-hajkurászásra használnád a kalapokat, hanem a fejedre raknád őket?
NAGYAPÓ	Nagy gondolat, Jakub. Nézz rám! Hát van énnekem hat fejem, hogy a hat kalapot egyszerre hordhassam?
JAKUB	Nincs. Még hét sincs.
NAGYAPÓ	Te ne szemtelenkedj velem! Arra utalsz, hogy én egy hétfejű sárkány vagyok?
JAKUB	Egyáltalán nem. Csak, tudod, én hétig tudok számolni - egyelőre.
NAGYAPÓ	Igaz. Ez kiment a fejemből. Egy szó mint száz, a kalapokat felhordod a padlásra, én meg addig kiásom a régi öreg szalmajószágomat a földből... és a felszabadult helyre vetek még káposztát... enni csak kell valamit...
JAKUB	Megőrülök ettől a káposztamániától. Úgy látszik, nincs segítség. Megyek, elmesélem újdonsült barátaimnak az újabb kudarcomat.
Nagyapó veteményez, énekli a káposzta-indulót. A lányok bekapcsolódnak az éneklésbe. Jakub a kert sarkában találkozik a lepkékkel.
OKOSLEPKE	Nagy volt az öröm, gondolom.
SZÉPLEPKE	És mondd csak, divatos kalapok keltek ki abból a régi, ocsmány, zsíros jószágból?
FÜLEPKE	Lóg az orra, földig ér, a fülében jár a vér, jobb lesz óvatosnak lenni, nem fogunk itt több káposztát megenni...
JAKUB	Na, látjátok, ezzel sem mentünk semmire. A nagyapa még jól le is szidott. A kalapokat felvitette a padlásra, és a kalapbokor helyére káposztákat ültet éppen.
OKOSLEPKE	Mi volt a baja a kalapokkal? Kevésnek találta őket?
SZÉPLEPKE	Nem voltak elég szépek?
FÜLEPKE 	Na, ne vágj már ilyen képet. Képed sírásra kapat.
JAKUB	Nem találta őket se kevésnek, se szépnek. Csak a kezét találta hozzájuk kevésnek.
OKOSLEPKE	A kezét? Minek neki több kéz?
JAKUB	Hogy minden kalappal egyszerre tudjon hajkurászni benneteket.
OKOSLEPKE	A megátalkodott.
SZÉPLEPKE	Még kárt tesz a hímporomba’...
FÜLEPKE	Szép lepke, ne légy goromba. Te pedig otromba. Nagyapó ilyen. Nélkülünk megölné a guta. Megütné az unalom.
JAKUB	Minden maradt a régiben.
OKOSLEPKE	Mi is felelősek vagyunk abban, hogy ez így alakult.
SZÉPLEPKE	Én mondok egy új mesét, hogy feledd a kudarcot.
FÜLEPKE	Én meg addig magamban folytatom a harcot.
JAKUB	Hát, egy mese... Az nem lenne ellenemre.
SZÉPLEPKE	Lefestem neked a hold esetét a tóval.
FÜLEPKE	Nagy mese lesz, előre látom. Szóval...
OKOSLEPKE	Fülepke, ne szólj bele.
FÜLEPKE	Na, megszólalt az ikrek fele. Egye fene, hallgatok.
SZÉPLEPKE	Ez egy csöndes mese lesz. Figyelsz, Jakub?
JAKUB	Hát persze. Kezdheted.
SZÉPLEPKE	Kezdem.
Messze, messze, messze régen,
tó ásított a sötétben.
Mély volt vize, zöld a partja,
éles nád suhogott rajta.
Egyszer a hold arra tévedt,
a mély vízbe belenézett.
Megszédült, egy szót se mondott,
tó vizébe belehullott.
Szél kereste, de nem lelte,
éjsötét lett minden este.
Keresték őt a csillagok,
de rejtették sötét habok.
Örült a halak királya,
övé a hold, kincsestára
becses éke lett a szép hold,
aranyrácsok közt fogoly volt.
Szegény emberek az égre
hiába néztek fel, kérve,
gyere vissza jó holdacska,
sötét az ég boltozatja.
Mezítlábas apró gyermek
egyszer a tó partján termett.
JAKUB	Várj, eszembe jutott valami. Nagyapó, nagyapó, eszembe jutott valami!
NAGYAPÓ	Itt vagyok. Mondd gyorsan, mert nem érek rá. Túl sűrűn jutnak eszedbe dolgok.
JAKUB	Mi lenne, ha elmennénk...
NAGYAPÓ	Nem megyünk sehova. Engem már fáraszt a takarítás, a kertgondozás, még a szunyókálás is fáraszt. Hova akartál menni?
JAKUB	Horgászni.
NAGYAPÓ	Horgászni? Még mit nem! Csak nem fogom egész nap fárasztó üléssel gyötörni magamat a vízparton. Eredj játszani, Jakub, és ne engem gyötörj!
Jakub visszasomfordál a többiekhez. Nem kérdeznek semmit tőle, széplepke folytatja a félbehagyott mesét.
Horgát bedobta a vízbe,
mit nem fogott első ízben?
Hát a halak nagy királyát,
a hold büszke rabtartóját.
Recsegett a fiú nádja,
de a halat nem engedte.
Három órás küzdelemben
végül győzött a kis ember.
Partra vetve liheg a hal,
van a parton nagy diadal.
Adok neked életemért
annyi kincset, ami elfér
a zsebedben, a sapkádban,
örökké élsz gazdagságban.
Nem kell nekem semmi kincsed,
elég nekem a sok nincsen.
Édesanyám beteg szegény,
éjjelente az égre néz.
Úgy mondja, hogy a hold lenne
betegsége ellenszere.
A hold fénye gyógyít, enyhet
az ad a szegény embernek.
Egyezséget ajánlok fel,
adta meg magát a nagy hal.
Nálam raboskodik a hold,
életemért visszaadom.
Csak egy óra időt kérek,
míg a mélybe visszaérek.
Nem telik óra egészen,
és a hold fent lesz az égen.
Enged a szóra a gyermek,
hazatér a vízi herceg.
Nem telik el a két óra,
ezüst hold ül égi ágra.
Megörültek az emberek,
hálálkodtak az állatok,
nyújtózkodtak a növények,
meggyógyultak a szegények.
Azóta, ha a vízbe néz,
fél szemét a hold becsukja,
hív a mélység, tudva tudja,
ellenállni annak nehéz.
JAKUB	Nagyon szép mese volt. Teljesen elfejtettem a bajomat. De most, hogy abbahagytad, megint eszembe jutott minden.
OKOSLEPKE	Talán ne gondolj rá!
SZÉPLEPKE	Lehet, hogy ez egy olyan nagyapa, akinek semmi sem jó.
FÜLEPKE	(a homlokát kocogtatja) Hohó! Amíg ti mesélgettetek itt, én kigondoltam mindent.
OKOSLEPKE	Pont te, fülepke.
SZÉPLEPKE	Neked még soha nem jutott semmi eszedbe.
FÜLEPKE	Ejnye. Miket mondasz! Itt az ideje, hogy megjöjjön az eszem - helye.
JAKUB	Azért hallgassuk meg fülepkét.
OKOSLEPKE	Fölösleges.
SZÉPLEPKE	Felejthető.
FÜLEPKE	Az eszeteken nincsen tető, testvérkéim. Figyeljetek. Mi Jakub baja?
OKOSLEPKE	Mi Jakub baja?
SZÉPLEPKE	Mi Jakub baja?
JAKUB	Mi a bajom?
FÜLEPKE	Ezt kérdeztem én is, te majom... hú, ez nem volt szép, bocs, kiszaladt...
JAKUB	Semmi baj. Lehet, hogy igazad van, és nem vagyok egyéb: egy kényes majom. Az a bajom, hogy a nagypapa nem játszik velem.
FÜLEPKE	És miért nem játszik veled?
JAKUB	Mert nagyon elfoglalt.
FÜLEPKE	Mit jelent az, hogy elfoglalt?
OKOSLEPKE	Még ezt sem tudod?
SZÉPLEPKE	Akkor miért kérdezed, ha még ezt sem tudod?
FÜLEPKE	Mert én tudom, hogy miért kérdezem. Szóval?
JAKUB	Az elfoglalt azt jelenti, hogy nincs ideje rám.
FÜLEPKE	És miért nincs ideje rád?
OKOSLEPKE	Mert elfoglalt.
SZÉPLEPKE	Most mondta.
FÜLEPKE	Tőle kérdeztem, két pöfeteg lábgomba!
JAKUB	Sok a munkája.
FÜLEPKE	Ez annyit tesz, hogy egy embernek sok a dolog, ami nagyapó vállát nyomja.
JAKUB	Úgy van.
FÜLEPKE	Hogyan lehetne ezen segíteni?
OKOSLEPKE	Mire akarsz kilyukadni?
SZÉPLEPKE	Csak fontoskodik.
JAKUB	Ezen nem lehet segíteni.
FÜLEPKE	Miért ne lehetne? Vegyük csak sorra. Nagyapónak sok a dolga. Ez a sorsa. Ha sokkal kevesebb dolga volna? Az jó volna. Ha sokkal több nagyapó volna? Akkor sokkal kevesebb lenne a dolga. Az is jó volna. Na, mit tegyünk?
OKOSLEPKE	Nem tudom a megoldást.
SZÉPLEPKE	Sohasem érdekelt a számtan.
JAKUB	Én nyolcig tudok számolni.
FÜLEPKE	Füllentesz. Hallottam, hogy csak hétig. De ez csak részletkérdés.
JAKUB	Mondd már, mi a megoldás!
OKOSLEPKE	Nem létezik, hogy pont ő fogja megmondani.
SZÉPLEPKE	Csak ne veszélyeztesse a megoldás a szárnyaim hímporát!
JAKUB	Ha tényleg van megoldás, mondd el, kérlek!
FÜLEPKE	Az a bolond ötletem támadt, sokszorozd meg nagyapádat - ültesd el!
JAKUB	Te megbolondultál! Mintha nem ismernéd a nagyapámat. Mintha nem tudnád, hogy milyen. Eggyel is nehezen boldogulok, mit kezdenék én kétszázzal?
FÜLEPKE	Csak hallgass rám, és meglátod, minden rendben lesz.
OKOSLEPKE	Butaság.
SZÉPLEPKE	Hülyeség.
FÜLEPKE	Gyertek közelebb, súgok nektek valamit. Te ne, Jakub.
JAKUB	Én miért ne?
FÜLEPKE	Mert olyat akarok nekik mondani, ami csak a lepkékre tartozik.
JAKUB	Fújódjatok fel a titkotokkal.
Jakub sértődötten félrefordul. Fülepke valamit súg a többi lepkének, akik ettől megvidámodnak.
OKOSLEPKE	Feltétlenül el kell ültetned a nagyapádat. Jó fog kikelni belőle.
SZÉPLEPKE	Csak ültesd el! Még meg is szépül.
JAKUB	És mit kezdek majd kétszáz nagyapával?
FÜLEPKE	Könnyebben elboldogulsz velük, mint most, ezzel az eggyel. Próbáld meg!
JAKUB	Rendben. Megnézem, mit csinál nagyapó.
OKOSLEPKE	Megmondom én, nem kell megnézned. A kertben szunyókál.
SZÉPLEPKE	Csak odamész, és hopp, elülteted.
Jakub ás egy gödröt, majd odalopakodik az alvó nagyapához, felkapja és a gödörbe teszi, azután betemeti földdel. Azután gondosan meglocsolja, hogy kikeljen.
JAKUB	Jól meglocsollak, alaposan meglocsollak, nagyapó, hogy jól kikelj! Gyertek, barátaim, kedves lepkék, izguljatok velem, mi lesz, ha kikel a kétszáz nagyapa.
OKOSLEPKE	Meglátod, jó lesz, én nem izgulok.
SZÉPLEPKE	Megjavul a sorsod, abban biztos vagyok.
FÜLEPKE	Már kibújt az első nagypapa feje... ott a második... harmadik...
JAKUB	Milyen zöldek a nagyapáim...
OKOSLEPKE	És milyen egyformák!
SZÉPLEPKE	És milyen cukik az új nagypapik!
JAKUB	De megint nem kétszáz, csak... egy..., kettő... hat.
OKOSLEPKE	Azért a hat nem kevés.
SZÉPLEPKE	Mi több, a hat már egészen sok.
FÜLEPKE	Ha hat, hat, nem hat rosszul.
JAKUB	Nagyapó, hallasz engem?
OKOSLEPKE	Nem hallhat, mert még zöld.
JAKUB	És látni se látsz még?
SZÉPLEPKE	Nem lát, mert még zöld.
JAKUB	Akkor érjél gyorsabban, nagyapó, mert kíváncsi vagyok, mit szólsz az elültetésedhez.
A hat nagyapó igen gyorsan megérik. Jakub leszüreteli őket. Alig szakadnak el az ágtól, azonnal zsörtölődni kezdenek.
NAGYAPÓ	Micsoda butaság volt, Jakub, hogy elültettél, most itt van a nyakamon ez a sok nagyapa-másom.
NAGYAPÓ1	Én akarom a lepkéket hajkurászni!
NAGYAPÓ2	Én akarom őket! Te vesd a káposztát!
NAGYAPÓ3	A káposztát én akarom elvetni. Te főzz a konyhában! fine
NAGYAPÓ4	A konyhában én akarok főzni! Te szüreteld le az érett fejeket!
NAGYAPÓ5	Az érett fejeket én akarom leszüretelni, te ásd ki az új gödröket!
NAGYAPÓ6	Az új gödröket én akarom kiásni! Te hajkurászd a lepkéket! Da capo al fine
JAKUB	Itt van ni! Tudtam én, hogy ebből ez fog kisülni. Most mindegyik kiabálni fog velem. De nektek sem lesz jobb! Majd mind a hat - meg az eredeti - hajkurászni fog benneteket a kertben, kalappal a kezében. Mert, ne felejtsétek el, hogy a padláson van még hat szalmakalap.
OKOSLEPKE	Ó, Jakub!
SZÉPLEPKE	Ó, Jakub!
FÜLEPKE	Ó, Jakub, mért vagy te Jakub, ha ennyire mafla vagy!
OKOSLEPKE	Most minden megváltozik.
SZÉPLEPKE	Figyeld csak a nagyapáidat!
FÜLEPKE	És meglátsz mindent.
JAKUB	Figyelem őket, figyelem, de roppant kínos, amit látok. Veszekszenek, egymást tépik, szaggatják az ásóért, a locsolókannáért, a lábaskáért a konyhában.
OKOSLEPKE	Miért nem szólsz rájuk?
SZÉPLEPKE	Miért nem csitítod le őket?
FÜLEPKE	Intézkedj, hogy fékezzenek a felindult kis öregek!
JAKUB	Nagyapák, ez így nem lesz jó! Kárt tesztek egymásban.
NAGYAPÓ	Ő kezdte! Nem adja ide a locsolókannát! Elvette a lábaskámat! Ő akarja hajkurászni a lepkéket.
JAKUB	Majd én rendet teszek.
NAGYAPÁK	Miért te teszel rendet?
JAKUB	Mert valakinek rendet kell tenni. Te fogod a káposztákat elültetni. Te fogsz locsolni. Te takarítasz. Te fogsz főzni. Te fogsz szunyókálni.
NAGYAPÓ	Azt már nem! Nem engedem, hogy a dolgomba üssék az orrukat.
JAKUB	Más dolgod lesz.
NAGYAPÓ	Hajkurászom a lepkéket!
JAKUB	Azt már nem. Ezentúl senki sem fogja a lepkéket hajkurászni. Legfeljebb csak játékból. Úgy megengedem.
NAGYAPÓ	Akkor hát mit fogok csinálni? Megöl az unalom.
JUDIT	Tényleg, mit fog csinálni?
LEÁNY	Tényleg, mit fog csinálni?
JAKUB 	Tényleg. Mit fog csinálni?
OKOSLEPKE	Ezt már kérdezted.
JAKUB	Kérdeztem, de nem válaszoltatok rá.
OKOSLEPKE	Tényleg nem válaszoltunk rá.
SZÉPLEPKE	Tényleg nem válaszoltunk rá?
FÜLEPKE	Akkor válaszoljunk rá.
LEPKÉK	Játszani fog veled.
NAGYAPÓ	De mi nem fogok játszani. Egyáltalán, mit lehet játszani?
JAKUB	Hát, csak gondolkodj!
NAGYAPÓ	Lehet például röplabdázni.
JAKUB	Úgy.
NAGYAPÓ	Lehet vízfestékkel festeni.
JAKUB	Úgy.
NAGYAPÓ	Lehet fürödni.
JAKUB	Úgy.
NAGYAPÓ	Lehet kirándulni...
JAKUB	Mindent lehet. Új életet kezdünk! Vetünk a kertbe ribizlit, diófát, amin rigó lakik, szitakötők szárnya árnya esik, suhan majd a kert fölött...
NAGYAPÓ	De legalább vasárnap...
JAKUB	Mit vasárnap?
NAGYAPÓ	Legalább vasárnap hadd végezzem én el a munkákat, te meg addig sétálni mész, állatkertbe jársz, vidámparkot látogatsz a többi nagyapáddal.
JAKUB	Hát...
LEPKÉK	Nyugodtan egyezz bele, Jakub... Másként úgyse nyugszik!
NAGYAPÓ	Aha, a lepkék! Megint itt vannak a bitangok! Jakub, hol van a szalmakalapom? Hozd hamar a szalmakalapodat! Fölzabálják az összes káposztámat! Jakub, siess már!
JAKUB	Kezdődik elölről. Hát ennek már soha nem lesz vége?
LEPKÉK	De igen! VÉGE!

-&-