Zalán Tibor

Katonák

Dráma két felvonásban

1993

Szereplők:
ÁCS MIHÁLY,	böllér ötven év körüli, hatalmas, erős ember. Nem műveletlen, de nem is túl okos. Kedélyes férfiú, szeret enni, inni, mulatni.
ÁCS MIHÁLYNÉ, MARISKA	szépasszony, jó tíz évvel fiatalabb az uránál. Felvágták a nyelvét, nem tennénk érte tűzbe a kezünket, ha ez jelent valamit.
ÉVA,	Ácsék nagyobbik lánya tizenkilenc éves, komoly, szomorkás lélek
ERZSI,	Ácsék kisebbik lánya tizenhat éves, hebrencs, életrevaló
TANÍTÓ	harminc év körüli, művelt, zárkózott, finomkodó lélek. Nem elsősorban Ács miatt látogatja a házat, hanem a két lány és talán Mariska miatt.
TISZTELETES	hatvan év körüli, kenetteljes, de kemény, számító ember
TIZEDES	harmincöt év körüli, tapasztalatlan. Fővárosi, ez hol nyafkaságban, hol tájékozatlanságban mutatkozik meg. Kiegyensúlyozatlan, meggondolatlan.
KRAUSZ	húsz év körüli, izgága, sunyi; közlegény
VIRÁG	negyvenen felüli ember; közlegény
BOROS	harmincas, komor, humortalan ember; szomszéd
JANKOVICS	ötven év körüli, néma szereplő
GULYÁS	szomszéd
GULYÁSNÉ	szomszéd
TELEK	szomszéd
TELEKNÉ	szomszéd
KLEIN	szomszéd
ASSZONY	harminc körüli, nyúzott teremtés

I. Felvonás
1. jelenet
(A böllér házában vagyunk. Tágas, kissé régimódian berendezett nappali. Közepén tekintélyes, ovális asztal terpeszkedik, köréje állítva legalább hat-hét szék. A falon falusi vásárokon kapható olaj Krisztus-kép, a kézzel hímzett falvédőkön szarvasok és erdei tájak láthatóak. A nézőkkel szemközt tömörfa ajtó, mely a tisztaszobába vezet; a jelenet kezdetén csukva van. Falépcső vezet fel a manzárdba. Jobb oldalról nyílik a konyha. Mariska jön be, tányérokat tesz az asztalra. Kimegy. Majdnem összeütközik a lányaival. Zavartan nevetgélnek. Éva szamovárt hoz be a konyhából, bedugja a konnektorba, dudorászik. Erzsi az asztalt rendezgeti, szalvétákat hajtogat.)
ERZSI	Utálom ezeket az előkészületeket! Apuska mindig túlzásokba esik. Na, mit bámulsz? Nem így van talán?
ÉVA	Így van. De akkor sem illendő. Ha ő jónak látja...
ERZSI	Ne mán, te kis szentfazék. Tisztára olyan vagy, mint a tiszteletes. (Utánozza.) Gyérékék. Szérésséték az ápátokát, mér áz jézuská csák ákkor szérét majd bénnétékét...
ÉVA	Szégyellhetnéd magadat! Hát nincs benned semmi tisztelet?
ERZSI	Hát nincs. Ha valaki idecsődít egy csomó embert, akkor ne szédelegjen el a kocsmába, hanem legyen itthon, szívjon bort a pincében, töltse szét üvegekbe, süsse meg a hurkát, fényesítse ki az étkészletet, terítse meg az asztalt...
ÉVA	Apuska nem a kocsmában szédeleg. A terítés különben sem az ő feladata...
ERZSI	Nekem aztán mindegy. El akarok innen menni. Remélem, az én jó Istenkém hamar férjhez ad valami túlszép emberhez.
ÉVA	Apuska elszomorodna, ha hallaná, Erzsikém...
ERZSI	Apuska, apuska! Mást se tudsz mondani. Apuska. Szerintem te az apuskádhoz fogsz férjhez menni, ha már végképp nem bírod tovább. Jutott már eszedbe, hogy más férfi is van kerek e világon? Olyan erős, magas, barna, na jó, legfeljebb veres. Szőke nekem nem kellene a föld minden kincséért sem. Szőke, az aztán nem.
ÉVA	Miért nem? Apuska is... A szőke is csak ember... ha nem is szép... ember az is...
ERZSI	Nem fiacskám. A szőke a’ nem ember, hanem a’ gazember. Nézd meg anyánkat! Milyen élete van a szőkéje mellett... Pedig szép asszony lenne. Mit lenne, hát az is, szép. (A mellét tapogatja.) Ha nekem olyan melleim lehetnének. Nagyok, kemények... Neked persze már majdnem akkora van... Te szerencse kegyeltje, te...
ÉVA	(szinte futva megy kifelé, szörnyen zavarban van) Megígértem anyuskának, hogy segítek a konyhában, felvágni a kalácsot. Különben is... megbotránkoztatsz.
ERZSI	(utánozza) Különben is megbotránkoztatsz... a kis kurvája. Hogy őt meg lehet botránkoztatni. A tanító, az kellene neki. Vagy a Boros. Arra meregeti a szemeit egész bibliaóra alatt. Amikor meg a Boros ránéz, elpirul. Azt mondja nekem, hogy Erzsikém. Tiszta nyál a szeretetétől minden. Nyálban tocsogunk, drága gyermek. (Pakolgat. Nem veszi észre, hogy Ács benyit a bal oldali ajtón. A férfi a lánya mögé lopakszik. Kapatosnak látszik.)
ÁCS	Húúú!
ERZSI	(rettenetesen megijed) Jaj! Hát hülye maga? Tisztára hülye? Hogy néz ki? Az Istenit a pofájának! Hülye maga?
ÁCS	(megszégyenülten) Na elég... Csak játszódtam... cicám.
ERZSI	Tudja kivel játszódjék maga, meg hogy ki a maga cicája! Megint bebaszott. Aztán meg jön a pap, meg jönnek a haverjai, maga meg megint azt találja mondani nekik, na, csak ne integessen, azt mondja nekik, mint a múltkor, hogy ha József ács volt, akkor maga József, mert hogy maga hivatalosan Ács, úgy mint született Ács Mihály, erre különösen nagyon vissza tudok emlékezni, hogy született Ács Mihály, és hogy tulajdonképpen akkor maga a Jézus apja, az igazi ács, József meg az itteni böllér, mert végső soron ő csak egy József és másodfokon ács, na nekem ne integessen, így volt, és még akkor is röhögött ezen, amikor a tiszteletes rendesen lepirította.
ÁCS	Na, most akkor Ács vagyok, vagy nem vagyok Ács?
ERZSI	Magát csak úgy hívják. Ácsnak Ács. De nem ács, hanem böllér. Ráadásul maga pogány is, semmiképpen nem lehetne Jézus apja. Állítólag a mi apánk, de...
ÁCS	Ne izélj, te Böske! Hamar a szappant, és a forró vizet. Tudod, munka után mindig lemosakszom.
ERZSI	Ne szólítson Böskének!
ÁCS	Akkor ne izélj! Tudod, hogy munka után... le kell mosnom nekem ezt a sok vért a kezemről... Ünnep nekem a kézmosás, kicsi lányom... szertartás, melyet minden vágás után el kell végeznem itthon. Milyen érdekes, nem, hogy az orvos a műtét előtt mosakszik be, én meg a műtét után. Bemosakszom az élethez, drágám...
ERZSI	Nem menne már átöltözni? Mindjárt itt lesznek a többiek.
ÁCS	Csak nem? Ne marháskodjál, fiam. Csak nem csütörtök van éppen? Már megint...
ERZSI	Egészen véletlenül, éppen csütörtök. Már megint. De tényleg csak egészen véletlenül.
ÁCS	Akkor pedig...
ERZSI	(először mosolyodik el) Akkor pedig...
EGYSZERRE	Akkor pedig - bibliaóróóóóóóóra!
ÁCS	A betyár szentségit, hát nem elfelejtettem!
ERZSI	Na tessék. Káromkodik. Magának aztán lesz mit leszenteskednie ma este... is...
MARISKA	(egy ideje jelen van, szótlanul hallgatta őket) Hagyd apádat, Erzsi! Látod, mennyire kimerült.
ERZSI	Anyám is egy szent... Meg kell a szívnek szakadni.
MARISKA	Te meg egy szemtelen fruska vagy. Mihály, menjen már, hozza rendbe magát, mindjárt itt vannak a vendégek.
ÁCS	Félre ne érts, csak elugrottam vágás után egy percre...
MARISKA	Tudom, tudom.
ÁCS	(keményen) Hogy áll a hurka?
MARISKA	Készen.
ÁCS	Kolbász van rendesen a tepsikben?
MARISKA	Készen.
ÁCS	Krumpli?
MARISKA	Készen.
ÁCS	Savanyúság?
MARISKA	Készen.
ÁCS	Hájas sütemény?
MARISKA	Készen.
ÁCS	Bort szívtatok-e?
MARISKA	Készen.
ÁCS	Mi van?
MARISKA	(felriad) Szívtunk.
ÁCS	Amit a tiszteletes szeret?
MARISKA	Amit a tiszteletes szeret.
ÁCS	(kifelé menet) Áldom az én Istenkémet, hogy ilyen remek családdal áldott meg... mondom is mindenkinek, Ács Mihálynak nagy szerencséje van az élettel...
MARISKA	Menjen már...
ÁCS	Hogy én ma mi finomságot fogok itt összezabálni... (Becsapódik utána az ajtó. Még hallatszik:) Évikém, hozz hamar apádnak egy lavór forró vizet, meg szappant, ahogyan szoktuk, tudod... Meg egy kupicával a nagy ijedelemre...
ERZSI	(rövid, tanácstalan hallgatás után) Hogy rohadna beléd!
MARISKA	Miket beszélsz, te szerencsétlen? Az apád...
ERZSI	Arról én nem tehetek. Arról csak te tehetsz. Hogy ez az apánk. Hogy egy ilyen...
ÉVA	(eddig hallgatózott, vizes kezeit törölgetve) Miért, mi bajod van vele?
ERZSI	Nekem ugyan semmi. Csak elegem van belőle. Az egész figurából. Abból, hogy olyan otromba... ostoba... goromba... (Tanácstalanul néz rá az anyjára.) Mondhatom? (Mariska bólint.) Egy faszfej.
MARISKA	(meglepődve) Ezt nem kellett volna... visszavonok mindent. Vegyük úgy, hogy nem mondtál semmit.
ERZSI	Te mit véded, amikor tönkretette az egész életedet? Olyan lehettél lánykorodban, mint egy királynő. Nem így volt? Szép, puha, hideg királynő.
ÉVA	Mamuska még most is olyan, mint egy királynő.
ERZSI	Neked kuss van!
MARISKA	Ejnye! Megharagszom... a mérték... mit akartál mondani?
ERZSI	Igen, te királynő lehettél volna, anya. Igazi királynő. És mi lettél?
MARISKA	Hagyd ezt!
ERZSI	Egy falusi böllér felesége. Hétvégeken sütöd a hurkát, apa meg hazajön vér- és borszagúan... Mossa, mossa a kezeit, de nem tudja lemosni róla a vért... a vérszagot... az egész lakást eltelíti a vérszag... a friss vér szaga...
ÉVA	Egy hentesnek az a dolga, hogy disznót vágjon...
ERZSI	Ja. Megállás nélkül öli azokat a nyomorultakat... Torokba szúrja őket. Azoknak meg méhe van... meg heréje van... párzanak, szülnek...
ÉVA	Te hülye vagy. Jobb lenne, ha a disznók szúrnák torokba apuskát?
ERZSI	Ostoba liba. Nem erről van szó.
MARISKA	Tényleg nem erről van szó...
ÉVA	(nagyon megbántódik) Értem én. (Megkeményedik.) De nem akarom, hogy az apámat bántsátok!
MARISKA	Senki sem bántja az apádat. Apát valamennyien szeretjük.
ÁCS	(törülközőbe csavargózva toppan be) Ki szidja az anyámat? De bitangul elfáradtam, ha ti azt tudnátok! Három malac egy nap. Az egyik volt vagy két és fél mázsa. Segítség meg sehol. Mire a földön volt... na, azt látnotok kellett volna. Mire a földön volt. Ha harc, legyen harc! Képzeljétek el, megvadult. Kitört abból a vacak ólból, fel-alá rohangált az udvaron. Tudjátok, mire emlékeztet engem egy ekkora állat? A vonatra. Jön, és elsodor. És éppen úgy világít a rohadt szeme, mint a mozdonyé. Na, jött az átkozott. A fogónak megfogadott emberek persze mind félreugrottak. Jön nekem, egyenesen nekem a dög. És mekkora nagy olyankor! Erre lekapom a kabátomat, rádobom a fejére. Egy pillanatra megtorpant, no, akkor lendültem előre, rá a disznóra, a tetejére... ki kell ezt pontosan számolni...
MARISKA	Ezt majd máskor, Mihály, itt lófrálgat gatya nélkül, a vendégek meg már a kapuban.
ÁCS	Na ja. Édes kicsi feleségem, merre találom a tiszta gatyát, a tiszta trikót, a tiszta zoknit, a tiszta inget...
ERZSI	Ez tisztára becsavarodott...
ÁCS	(belemerevedik az előző mozdulatba) Te, ide figyelj, én egyszer meghallom, érted, meg fogom hallani, eljut majd a fülemig, amit mondasz, érted, és akkor neked annyi. Kibelezlek. Értetted? Mint egy disznót. Azért mégiscsak van határa mindennek! Az ember hajnalban kel, egész nap gürizik, hozza haza a lóvét meg a kóstolót, a kisasszony meg, aki egész nap itthon heverészget, csak úgy, lazán lehülyézi. Az apját. (Mariska közéjük áll.) Élősködő kis szarosok. Mind a ketten. Azok, mind a ketten, és már nagyon bánom, hogy megcsináltam őket.
ÉVA	Ne, apuska, nem gondoltuk ám...
ÁCS	Te... kuss!
MARISKA	Gratulálok. Igazán rendes család, fínom, tapintatos családapa.
ÁCS	Igaz. Ne haragudj, kislányom, nem is neked szántam, csak éppen te... Elfáradtam...
ÉVA	Látom. Le kéne pihenned...
ÁCS	Ez az Erzsi nagyon felbosszantott az előbb.
ERZSI	Én nem ez az Erzsi vagyok, én a kislányod vagyok, az egyik kislányod, csak nem nyalom olyan vehemensen a seggedet, kedves apám, ahogy a másik kismajmod, aki gondolkodás nélkül...
MARISKA	Most aztán elég. Kifelé innen... elég... mind a kettő!
ÉVA	De hát én miért?
MARISKA	Azt mondtam, kifelé! Kifelé!
(A lányok riadtan menekülnek a konyhába.)
ÁCS	Nyugalom, Mariskám, kamaszodó lányok. Ilyenkor nagyon sok a problémájuk, hiszen pontosan tudod te is eztet...
MARISKA	Hagyja most ezeket. Mindjárt kezdődik az óra. (Zavartan.) Mit hallott a... katonákról?
ÁCS	Azok vannak. Itt vannak. Már egészen, közel, valahol.
MARISKA	Hablatyol.
ÁCS	Nem. Bármelyik pillanatban...
MARISKA	Ne mondja ki!
ÁCS	Én is félek, Mariskám. Nézz rám, itt vagyok, ekkora nagy melák állat, és félek. Érted, félek? Én, aki puszta kézzel baszom homlokon a bikát, én, félek... de nagyon, édesem... egy ekkora nagy melák állat...
MARISKA	Mitől fél, maga nagy melák állat?
ÁCS	A katonáktól. Azt mondják, napok kérdése... óráké talán... itt lesznek... és akkor mi lesz... veletek?
MARISKA	Velünk? Mi lenne velünk? Semmi sem lenne velünk. Jönnek, aztán meg elmennek. Nem így van?
(Hosszan csengetnek. Mariska kiszalad beengedni a vendéget, Ács elcammog, rendbe teszi a ruháját. Mariska Borossal tér vissza.)
BOROS	Azt nekem pedig ne mondja senki, hogy ezt meg fogjuk úszni. Tetszik ezt érteni, Mariska, hát hogyne tetszene megérteni.
MARISKA	Ne keltsen pánikot, Boros, nyugalom, itt bibliaóra lesz, s nem a háborúról fogunk vitatkozni. Ne izgassa fel a lányokat...
BOROS	Jól van, én csak mondtam.
MARISKA	Ne mondja! Üljön le. Vegyen a süteményből. Van bor is, töltsön magának. Képzelje, ma a piacon kaptam paradicsomot. Akar egy paradicsomot? Mikor evett utoljára paradicsomot, Boros?
BOROS	Nem lehetne, hogy Mihálynak hívjon?
MARISKA	Nem lehetne. Én a férjemet hívom Mihálynak. Akar paradicsomot, Boros?
BOROS	(sunyi pillantást vet rá) Nem paradicsomot akarok. Mást.
MARISKA	(hátat fordít neki) Mással nem szolgálhatok, Boros. (Bizonytalanul.) Megértette?
BOROS	(mögé lép, hirtelen mozdulattal mindkét tenyerét a nő mellére tapasztja.) Ne játssz velem, te kis dög. Tudom, hogy te is akarod... (nagyot rándul az altestével) érzed, érzed, milyen nagy vagyok...
MARISKA	(nyugodtan) Boros! A férjem pillanatokon belül itt lesz. Ha azt látja, hogy maga a mellemet markolássza, előveszi azt a nagy disznóölő kését, és... és... kiheréli, Boros. Levágja azt a nagy büszke valamilyét, amelyiket most a fenekemhez szorítja. Azt gondolnám tehát, Boros, hogy menjen a fenébe a mancsaival meg a... nagy faszával...
BOROS	Tessék?
MARISKA	Jól hallotta. Zavar, hogy a hátamba nyomja az izéjét. Nem izgat fel, Boros, fogja fel végre. Elegem van magából. Ha nem száll le rólam, szólok a férjemnek. Rákényszerít.
BOROS	(leül, kényszeredetten vigyorog) Úgysem szól. De legyen. Leszállok magáról. Egyet azonban megmondhatok. Én figyelni fogok. Ha valakit magához enged... mást... ha valaki magát... ha... én megölöm.
MARISKA	Rendben, Boros, csak ölje meg. És engem is? Képes lenne rá?
BOROS	Dögölj meg, te...
MARISKA	Ce...ce...ce... Ha szabad kérdeznem, miért nem hozta el a feleségét, Boros?
BOROS	Elküldtem a gyerekekkel Délre.
MARISKA	El? Csak nem? És miért küldte el őket Délre?
BOROS	Tudja, kedvesem, a háború... nem akarom, hogy bajuk essék...
MARISKA	Hát igaz, Boros, igaz, hogy a háború... hogy elérhet minket?
BOROS	(lehajtja a fejét) Tudja mit? Hagyjon engem békén! Rendben van? Hagyjon engem békén... maga dög.
ÁCS	(nem tudjuk, hallotta-e az utolsó mondatokat, furcsán, zavartan álldogál az ajtóban) Na, hát már itt is az első vendég. Jó estét, Boros!
BOROS	Neked is, Mihály bátyám.
ÁCS	Hűvös van odakint, ugye?
BOROS	Hűvös.
ÁCS	De idebent bezzeg nincs hideg, ugye?
BOROS	Idebent nincs.
ÁCS	Rosszkedvűnek látszol.
BOROS	Nincs jó kedvem.
ÁCS	Valamit innál-e?
BOROS	Valamit. Nem muszáj.
ÁCS	Muszáj, nem muszáj. Furcsa ember vagy te, Boros.
MARISKA	Hagyja békén szegényt! Nem látja, hogy milyen elgyötört?
ÁCS	Elgyötört? Csak nem a nők gyötrik agyon szegényt?
MARISKA	Ne ízetlenkedjék.
ÁCS	Ejnye. Már a tréfát se akarjátok érteni. Hazajövök fáradtan...
MARISKA	Az ég szerelmére, csak el ne kezdje!
BOROS	Vágott?
ÁCS	Ja. Savanyú pofát. Hehe. Egyébként vágtam. Hármat is. Hál Istennek, van munka elég. Szeretnek, de nem azért mondom... (Tölt Borosnak egy kancsóból.) No, igyál, Boros.
BOROS	Maga nem?
ÁCS	Most nem. Ha meg nem haragszol.
BOROS	(hirtelen, sötéten) Csak velem nem, ugye?
(Csöngetnek. Ács válaszadás nélkül kisiet.)
BOROS	Ennek meg mi a fene baja van?
MARISKA	Milyen ártatlan ember! Megszakad a szívem! Itt legyeskedik körülöttem már hónapok óta, azt hiszi, teljesen hülye a férjem?
BOROS	Gondolja, hogy valamit tud?
MARISKA	Ha valamit tudna, akkor maga már rég helyet cserélt volna a reggeli disznókkal. Biztos, hogy a torkába verné a kést.
BOROS	Ne ijesztegessen, édes. Nem olyan nagy vagány a maga Mihálya...
(Többen érkeznek, Jankovics, Gulyásék, Telekék. Ács szelíden terelgeti őket maga előtt.)
MARISKA	Isten hozta mindannyiukat.
TELEK	Igyekeztünk azért mi magunk is.
GULYÁSNÉ	(csókot lehel Mariska arcára) Jó színben vagy, drágám.
MARISKA	Köszönöm. Te pedig nagyon... csinos... na, ne ácsorogjanak már, üljenek le.
(Nehézkesen elhelyezkednek.)
ÁCS	Kinek tölthetek?
MARISKA	Micsoda kérdés? Mindenkinek.
TELEKNÉ	Nekem csak üdítőt, Mihály.
ÁCS	Lónyálat én nem töltök. Az az asszonyok dolga.
MARISKA	Miket nem mondasz? Szégyenbe hozod az embert.
ÁCS	(nem vesz tudomást róla) Addig igyatok, amíg a tiszteletes meg nem érkezik, mert akkor aztán vége a... (Csöngetés szakítja meg a mondatot.) Aha, lehet, már itt is van. Gyorsan a poharakat! Lányok, menjetek ajtót nyitni. Lányok, ajtó! (Kapkodva teletölti mindenki poharát, isznak. A tanító érkezik, nyomában Éva.)
TANÍTÓ	Jó estét! (Valamennyien morognak valamit, egyszerre feszültséggel telik meg a levegő.)
ÉVA	Foglaljon helyet, tanító úr.
TANÍTÓ	Nem tanító úr: István...
ÉVA	(zavartan) Nem tudom mondani... na!
ÁCS	Isten hozta a tanító urat.
TANÍTÓ	Kérem szépen, Mihály, mondtam már magának is, hogy engem hívjon Istvánnak, de maga is csak...
ÁCS	Nem áll rá a szám. Maga valahogy nem olyan, mint egy István. Maga pont olyan viszont, mint egy tanító. Én a tiszteletest se hívom Sanyinak.
TANÍTÓ	Az más.
ÁCS	Nekem nem más.
MARISKA	Üljön már le, István, kóstolja meg az uram új borát.
TANÍTÓ	Na látja! Köszönöm. Elfáradtam ma az iskolában. Nehéz dolog a tanítás.
GULYÁS	Hallja, én szívesen cserélnék magával. Persze, ha olyan okos lennék, mint a tanító úr. Oszt maga fogná meg az ásó nyelét.
TANÍTÓ	Megfognám.
TELEK	Tán még a teheneket is megfejné helyettem.
TANÍTÓ	Megfejném. Nem piszkos nekem semmilyen munka sem. Úgy higgyék el, ahogy mondom.
ÁCS	Akkor a disznókat is levágná helyettem, ugye?
TANÍTÓ	Azt nem. Ölni nem szoktam. Pardon... bocsánat... úgy értettem, hogy megszúrni... mondom, hogy fáradt vagyok, nézze el nekem, kedves Mihály, nem akartam megbántani.
ÁCS	Nem bántott meg. De látom, valamit nem ért. Hogy az én munkám is szakma. Lehet szeretni, hogy olyan, mint a Gulyásé, vagy a Teleké, vagy akár a magáé, tisztelt tanító úr. Valakinek le kell vágnia az állatokat. Nekem eszembe se jut, amikor megszúrom őket, hogy élőlények. Akár a tárgyak. Érti? Jó helyen kell szúrni, a torkába, nem elvágni a nyelőcsövét rögtön, jól kell pörkölni, kaparni, fehérre súrolni, jól kell a hasán felvágni, lefejteni a hájat, ki a beleket, a sonkákat, a szalonnát, abálni, zsírt sütni, hurkát és kolbászt tölteni... Ölni? Mit jelent az, hogy ölni? Emlékszem, amikor inas voltam, azzal riogattak, hogy amikor lovat vágok, majd rám néz a ló a nagy barna szemével, és könnyek lesznek a lónak a szemében, és elgyengül a kezem, és álmomban folyton látni fogom a lovat, a szenvedő, könnyes arcú lovat. Tudja mit mondok én magának, tanító úr? Hát én nem álmodok lovak arcával, mert a lovaknak nem arcuk van, hanem csak pofájuk. No, én odaálltam a ló elé, olyan csinos, almásderes volt, kecses és magas, néztem a szemébe, de a ló szemében nem volt semmi, ami emberi lett volna, azt egyszer csak azon vettem észre magam, hogy nincs mit néznem rajta. No és, kitalálja, hogy mit csináltam? Nem fogja. Olyat odabasztam neki, hogy egyből összecsuklott. No, érti-e már, miről van szó?
TANÍTÓ	Értettem én az elején is. Csak rosszra állt rá a szám...
ÁCS	Tudom én, hogy sokan úgy gondolkodnak, ahogy a tanító úr. Hogy én mégiscsak megölöm a disznókat. Meg. Na, ezt akarják hallani? Meg én, a kurva anyjukat, a disznóknak, és nincs lelkifurdalásom. Hogy lelkem sincs? Ez megint nem igaz. Úgy sírtam én az anyám lakodalmán, mint a szaros gyerek. Meg akkor is, amikor ezek a kis csipások megszülettek. Letettem a homlokomat ide ni, a karomra, aztán bőgtem, mint az állat... Szóval, ordítottam.
TISZTELETES	Dicsértessék.
ÁCS	(még mindig az előző túlhevítettségben) Maga meg hogy a francba jött be, tiszteletes úr?
ÉVA	Apuska, mit nem mondasz!
TISZTELETES	Bejöttem, hát bejöttem. Erzsi engedett be. Hanem, erős hangulatában van ma megint, Mihály.
MARISKA	Üljön már le minálunk, ne ácsorogjon, tiszteletes úr. Az uram éppen arról beszélt, hogy milyen meghatódós.
TISZTELETES	Ezt én is igazolhatom. Amikor a te keresztelőd volt, Évikém, apád itt ült az asztalnál, és amíg beszéltem, megállás nélkül zokogott. Na, pont úgy rakta le az asztalra a vastag karjait, ahogy most is. Végeztem a szentbeszéddel, megkereszteltelek, még mindig zokog az ember. Odamegyek hozzá, mondom neki, ejnye, Mihály, hát hagyja már abba, ha tudom, hogy ilyen érzékeny, akkor másik beszédet választottam volna. Tudod, hogy mit mondott erre? Azt mondja, a vörösre dörgölt, kisírt szemeit rám emelve végül, azt mondja, nem is hallottam, hogy mit beszél, a nagy sírástól. (Derültség. Isznak.) Istennek legyen hála.
MARISKA	Mindannyian itt vagyunk?
TISZTELETES	Ahogy elnézem, mindenki, aki szokott.
MARISKA	Akkor most mi legyen, Sándor bácsi? Előbb megtartjuk a bibliaórát, és utána eszünk, vagy előbb eszünk, és utána tartjuk meg a bibliaórát.
TISZTELETES	Hát hogy szoktuk, Mariskám?
MARISKA	(tüntetően kacéran) Hol így szoktuk, hol úgy szoktuk.
TISZTELETES	Na, akkor most szokjuk úgy, hogy... előbb eszünk... feltéve, ha van mit.
ÁCS	Hogy van-e? Hát miért vagyok én hentes, ha még egy vacsorára valót se tudok összevágni magamnak. Csigatészta-leves, főtt hús tormával, friss hurka, kolbász, töltött káposzta ja, és Mariska sütött a lányokkal hájast is...
GULYÁS	Ez már döfi. Akkor már én is amellett lennék, ha meg nem sértem a tiszteletes urat, hogy együnk egy falást...
GULYÁSNÉ	Vagy tán ehetnénk kettőt is...
ÁCS	Lányok! Jöhet befelé a vacsora!
(Valamennyien elhelyezkednek az asztalnál. Mariska Boros mellé ül, a tiszteletes Ácshoz. A lányok sürögnek, forognak, hordják az ételeket.)
TISZTELETES	Aki nékünk ételt, italt adott, annak neve legyen áldott!
MIND	Ámen.
(Csöngetnek. Erzsi kimegy ajtót nyitni. Valamennyiük kezében megáll a kanál, feszülten várnak. Klein lép be, feldúlt.)
KLEIN	Dicsértessék. Nem akartam megzavarni a vacsorájukat, elnézést kérek mindenkitől...
ÁCS	Történt valami, Klein úr?
KLEIN	Itt vannak.
MARISKA	Hol?
KLEIN	Elérték a falu határát. A sógorom hozta a hírt. Sokan vannak. Azt mondja, meglőttek valakit. Azzal kezdték, hogy meglőttek valakit.
TISZTELETES	Akkor most mennem kell... hátha szükség van rám...
KLEIN	Csak tessék nyugodtan maradni. Annak már nincs szüksége utolsó kenetre. Majd csak a temetéskor...
ÁCS	Szóval, maga tudja, ki az.
KLEIN	Igen, tudom. A Halápi Feri bácsi.
JANKOVICS	(ököllel sújt az asztalra, egyet, kettőt, sokat. Artikulátlan hangokat ad ki magából, mintha nyögne.)
TISZTELETES	Nyugodjék meg, Jankovics úr. Alighanem tévedés lesz.
KLEIN	Hát, akkor én megyek is. Tudom, sehol sem látják jó szívvel a rossz hír hozóját, de gondoltam... na, Isten áldja magukat, megyek, mert azok jöhetnek, a család meg otthon, egyedül... Jobban tennék, ha most maguk is hazamennének... mihamarabb...
MARISKA	Ne haragudjon... a nagy ijedtségben elfelejtettem... nem enne velünk valamit...
KLEIN	Nem, nem...
TISZTELETES	Bocsássanak meg, szeretett híveim, de nekem a templomban a helyem ilyen válságos időkben. Az úr mindent jóra fordít, meglátjátok.
GULYÁS	Várjon, tiszteletes úr, megyünk mi is.
GULYÁSNÉ	El kell a lányokat rejteni otthon. Be kell őket falazni. Az a legjobb, higgyék el. Nem lesznek ezek itt egy-két napnál tovább. Azok meg kibírják...
MARISKA	Ne félj, drágám, nem haramiák jönnek, hanem katonák. Nem hiszem, hogy bántódása esnék a lányaidnak... Itt vannak a mieink is, én bízom benne, hogy...
GULYÁSNÉ	A katona háborúban nem katona. A katona a háborúban nem ember. A katona háborúban állat.
ÁCS	Ámen.
TISZTELETES	Hm!
ÁCS	Pardon.
GULYÁS	Jobb félni, mint megijedni, Mariska...
MARISKA	(nevetgél) Hát, jó. Ahogy gondolják. De nem kell nagyobb feneket keríteni a dolognak, mint... nyugi, csak pár napról van szó - ha valóban szó van...
TELEK	Mi sem maradunk. Minden ott van otthon, ebek harmincadjára marad, ha nem vagyunk otthon, a katonák meg beverik az ajtót.
MARISKA	És ha ott van? Akkor mi van, ha hazamegy? Meg tudja védeni a házát? Van fegyvere? Legfeljebb lelövik. Az jobb lesz?
TELEKNÉ	Ne beszélj már, Mariska! Szerinted mit kellene csinálni? Hagyjuk, hogy elvesszen minden?
MARISKA	Ezek csak átvonulnak rajtunk...
GULYÁS	Köszönöm szépen. Csak átvonulnak. Rajtunk. Az a kérdés, mivel. Tankkal, vagy golyószóróval.
TISZTELETES	Menni kéne, emberek, amíg nem késő.
ÁCS	No, azért csak egy János-poharat, ha meg nem sértem a társaságot, egy kicsike János-poharat, az egy fél pillanat...
(Csöngetnek. A lányok elindulnának, de Ács megakadályozza őket. Hosszadalmas, néma várakozás, melyet mindenki más módon küzd le. Kivágódik az ajtó, benyomul rajta a tizedes, mögötte Krausz és Virág. Csőre töltenek.)
TIZEDES	Szép jó estét, mindenkinek. Van szerencsém bemutatkozni. Kósa István, tizedes. Átmenetileg le vannak tartóztatva. Nem kell megijedni, nem nagy ügy. Háborúban vagyunk. Meg lehet szokni. Lakhelyemül kijelölöm az önök házát. Háziasszony? (Mariska előrelép. A tizedes kezet csókol neki.) Megbecsülésnek érzem, hogy önökhöz kvártélyozhatom be magamat. Jut eszembe! Ne próbálkozzanak szökéssel, mert lövetek. Á, miért állnak úgy, mintha karót nyeltek volna? Foglaljanak helyet, kérem. Csak üljenek le a hölgyek és urak, helyezzék magukat kényelembe. Sajnálom, hogy megzavartam a vacsorájukat.
MARISKA	Velünk tartanak? Van bőven.
TIZEDES	Köszönöm, igen. Én igen. (A legényeihez:) Ti a konyhában esztek.
KRAUSZ	Értettük. Tizedes úr, Krausz és Virág közlegények, kérünk engedélyt a szoba elhagyására.
TIZEDES	Megadom.
ÁCS	Lányok, terítsetek meg a vitéz uraknak, s hozzatok a tizedes úrnak is terítéket.
TIZEDES	Ők a maga lányai? Szépek. Nagyon szépek. (Pisztolyát kihúzza a tokjából és az asztalra teszi.) Van önöknél fegyver? Egyikőjüknél sincs? Talán nagy könnyelműség háború idején. Atyám, akar valamit mondani?
TISZTELETES	Nekem el kellene mennem. A templom nem maradhat háború idején sem egyedül.
TIZEDES	Értem. Arra céloz, hogy netalántán kirabolnák katonáink a maguk templomát. Biztosítom, tisztelendő úr, a temploma épségben marad, amíg mi itt vagyunk. Hogy azután mi fog történni vele, arra nem vállalok garanciát. Szép, nagy család.
TELEK	Mi nem ide tartozunk, kérem.
GULYÁS	Mi sem.
TIZEDES	Értem. Barátság.
ÁCS	Tölthetek a tizedes úrnak?
TIZEDES	A barátság nagy dolog. Békében, háborúban.
TISZTELETES	Bibliaórát készültünk tartani.
TIZEDES	Az szép dolog. Nagyon szép dolog. Maga kicsoda?
TANÍTÓ	Én a falu tanítója vagyok.
TIZEDES	Az es szép dolog. Tanítani. Emberekkel bánni. Nem hiszik el, de a katonaság is valami ilyesmi. Emberekkel bánni. Itt van például az én két szép emberem. Jó emberek ezek, csak nagyon primitívek. Azt gondolják, a háború minden írott emberi szabályt felrúg. Nagyon sok rosszat lehet hallani a katonákról, akik a civileket molesztálják. (Mariskára néz.) Főleg a nőket. Nos, én megmondtam nekik, ha bármi kilengés elkövetődik a részükről, lelövöm őket, mint a kutyákat. Le én. Ezt én megígértem nekik.
TANÍTÓ	Nagyon bölcsen tette, tizedes úr.
TIZEDES	Köszönöm.
TISZTELETES	Isten ezért meg fogja önt jutalmazni.
TIZEDES	Köszönöm, de valahogy nem tartok rá igényt. Tisztelem az önök hitét, de nem ismerem az Istent.
TANÍTÓ	Mi sem ismerjük, tizedes úr.
TIZEDES	Majd meg fogják...
TISZTELETES	Tessék?
TIZEDES	Semmi. Csak magamban mormogtam. (A lányok behozzák a vacsorát.) Ez igen. Fejedelmi lakomát rendeztek, ha nem is a mi tiszteletünkre.
MARISKA	Szedjen... tizedes úr.
TIZEDES	Nagyon kedves, de sem a hölgyek, sem a tiszteletes úr előtt nem szedek. Parancsoljanak. Csak bátran.
(Szednek. Kísérteties, néma vacsora kezdődik. Mindenki a tányérját nézi, szednek, esznek, töltenek, isznak. Egyedül a tizedes nézi őket megállás nélkül. El-elmosolyodik, főleg a lányokat és Mariskát tünteti ki a mosolyaival. A konyhából csattanás hallatszik, majd egy újabb. Megtörik a némajáték. A tizedes felkapja a pisztolyát, s az asztal körül ülőkre szegezi. A nők rémülten ugranak fel és hátrálnak a falhoz, a férfiak dermedten emelik fel a kezüket. Mariska a konyha felé futna, de a katona durván belelök a mellébe. Az asszony feljajdul és visszahátrál a falhoz. A tizedes a konyha ajtajához hátrál. Feltépi. Krausz és Virág lépnek be rajta, pezsgőket hoznak tálcákon.)
KRAUSZ	Gondoltuk, egy kis meglepetés a civileknek.
TIZEDES	Barom. A kurva anyádat!
VIRÁG	Azt gondoltuk, örülni fog a tizedes úr.
TIZEDES	(végre visszanyeri a lélekjelenlétét, gesztusai átváltanak katonásba) Máskor szóltok, Virág. Megértettük?
VIRÁG	Igenis, tizedes úr.
TIZEDES	Hát akkor - vegyenek csak, bátran - mindenkitől elnézést kérek. Elsősorban öntől, asszonyom. Remélem nem sértettem meg? Se így, se úgy? Vigasztalhatatlan lennék, ha bármi jóvátehetetlent elkövettem volna. Nem válaszol. Rendben. Akkor legalább bólogasson! Igen, vagy nem. Kérem, bólogasson! Azt kértem, hogy bólogasson. (Jankovicshoz) Mondja neki, hogy bólogasson! Hallotta, amit kértem? Mondd már neki, az anyád Istenit, te paraszt, hogy bólogasson, mert szétlövöm azt a bamba fejedet!
TISZTELETES	Hagyja, kérem! Néma.
TIZEDES	Szóval néma. Rendben van. Tehát elkezdődött. Éreztem én, hogy ez lesz a vége. Ha nem vadállatként érkezik az ember, rögtön hülyének nézik. Néma... Semmi gond. Krausz!
KRAUSZ	Igenis.
TIZEDES	Kiviszitek ezt a jóembert a konyhába, s meggyőződtök arról, igazat mondott-e a pap. Ha igen, úgy elengedem, tiszteletes. Ha hazudott, akkor bűnt követett el az Istene ellen. És - ellenem. Ez esetben meg fogom büntetni.
VIRÁG	Tizedes úr, kérünk engedélyt kivinni a civilt. (Kiviszik az ellenkező, rúgkapáló Jankovicsot.)
TIZEDES	Én figyelmeztettem magukat. Már láthatják, nem a katonák provokálják a civileket, ellenkezőleg, maguk, civilek provokálnak bennünket. Maga például még mindig nem integetett. Pedig nyomatékosan kértem erre. Integessen. Igent, vagy nemet. Nekem mindegy, hogy haragszik, vagy nem. Csak azt nem tudom elviselni, ha ellenkeznek. Ha megtagadják a parancsaimat. Bólogasson. (Mariska mereven nézi, mint aki nem érti, mit mondanak neki.)
ÁCS	Bólogass már, Mariskám, az Isten szerelmére. Pardon. Bólogass már!
TIZEDES	Rendben van. Beszélhetünk másképpen is. (A nőre emeli a pisztolyát.) Háromig számolok. Egy... Látom, nem akarja érteni a beszédet. Pedig, nem viccelek, szépasszony. Ilyenben nem ismerem a viccet. Kettő...
(Boros az asszony elé ugrik, eltakarja a katona pisztolya elől.)
TIZEDES	Három.
(Mariska ájultan dől ki Boros mögül. Pár feszült pillanat, a tizedes végül erőltetetten elneveti magát.)
TIZEDES	Úgy látom, túl erős volt a tréfa. Elnézést. Az ember kicsit eldurvul a háborúban. Nem vettem észre. Emelem poharam a ház asszonyára, urára, leányaira, kedves vendégeire, kérem, emeljék a poharukat, s az illem szabályai szerint mondjanak önök is valamit.
(Felemelt pohárral hallgatnak. Végül a tanító töri meg a csendet.)
TANÍTÓ	(remeg a hangja) Emelem poharam a katonákra. Nagyon örülünk, hogy megtiszteltek bennünket azzal, hogy megosztották velünk a vacsoránkat. Reméljük, sok kellemes percet fogunk együtt eltölteni, amíg itt tartózkodnak.
TIZEDES	Helyes. Igyunk a szép beszédre. Gratulálok, tanító. (Isznak. Egyedül az időközben magához tért Mariska nem nyúl a pohárhoz. A tizedes vagy nem veszi észre, vagy nem akarja észrevenni.) Krausz, Virág!
KRAUSZ	Tizedes úr, jelentkezünk.
TIZEDES	Nagy a csend. Mire jutottatok?
VIRÁG	Jelentem, tényleg néma. Egy hangot nem tudtunk kihúzni belőle, pedig mindent megtettünk.
TIZEDES	Hozzátok be!
(Valamennyien önkéntelenül felállnak. Betámogatják az összevert Jankovicsot. Riadalom a civilek között.)
TIZEDES	Azt mondják ezek a derék katonák, hogy maga valóban néma. Ez esetben elnézést kérek, hogy fölöslegesen megfigyelés alatt tartottuk. Ez a háború, kérem. Elfáradtam. Le fogok feküdni. (Mariskához) Kérem, mutassa meg a szobámat! (Krauszhoz és Virághoz:) Ti itt maradtok, és vigyáztok a vendéglátóink testi épségére. Meg természetesen az enyémre is. Felváltva ültök az ajtónál. Önök természetesen ehetnek, ihatnak, alhatnak is, de csak ebben a szobában. Különben nem tudok önökért felelősséget vállalni. Na, vezessen, szépségem, vezessen. Mindenkinek jó éjszakát!
(Felmennek Mariskával a lépcsőn. Krausz az ajtóhoz húz egy széket, leül, ölében a csőre töltött gépfegyver.)
KRAUSZ	(Jankovicsot bámulja) Csak azt tudnám, minek néma ember szájába a nyelv!

2. jelenet
(Hajnal, vagy reggel. Majdnem mindenki alszik, asztalra borulva, földön fekve, elnyűtt menedékhelynek látszik a szoba. Ács és Boros ébren ül, egymás nézi, fürkészve, komoran, gyanakodva, talán vádlón. Rajtuk kívül Virág van még ébren, a gépfegyverével játszogat. Krausz a földön fekszik, Éva lábánál. Keze a lány cipőjén nyugszik. Mariska lép be, nem néz rá senkire. Arca sápadt és fegyelmezett, nem árul el semmit abból, mi történt az éjszaka vele. Végighalad a szobán, közben felébreszti a lányokat. Kimennek a konyhába.)
VIRÁG	Na, kihajnalodott. Ezt is megértük. Hála Istennek.
KRAUSZ	Elfeküdtem a karomat. Jó reggelt mindenkinek. Reggeli tornát akarnak? Nem akarnak? Na, mi van? Mitől ilyen kedvetlenek?
ÁCS	Hosszú éjszaka volt. Kényelmetlen.
TANÍTÓ	Mariska?
(Nem válaszolnak neki.)
KRAUSZ	Megéheztem az alvásban. Esküszöm, ez a legrosszabb az egészben. Hogy időtlen idők óta nem lát az ember vetett ágyat. Bezzeg a tizedes. Neki mindig megágyaznak, sőt, akadnak asszonykák is, akik, meg miegymás...
ÁCS	Utána nézek a reggelinek...
VIRÁG	Maradjon itt! Majd ha a tizedes felébred, megmondja, mozoghatnak-e.
GULYÁSNÉ	Szabad azért kimennem vécére, vagy nem?
VIRÁG	Természetesen, oda lehet. Csak tessék. De egyenként...
TELEKNÉ	Nagyon vicces. Azt gondolja, majd közösen járunk ki a budira...
TELEK	Mikor fognak elengedni bennünket?
VIRÁG	Kérdezze meg a tizedest!
TANÍTÓ	Nem tudja, meddig maradnak itt?
KRAUSZ	Amíg szükség van ránk. Ne engem baszogasson ezzel! Hallotta? Amíg szükség van ránk.
TELEK	Kinek van szüksége magukra?
VIRÁG	Gondolom, maguknak van szükségük ránk. Csak nem tudják. Még nem tudják, hogy szükségük van. Maguk csak civilek. Lehet, hogy nekünk köszönhetik, hogy léteznek.
TELEKNÉ	Lehet, de nem biztos.
VIRÁG	Az viszont biztos, hogy léteznek, asszonyom. Mi a fenét akarhatnának többet?
TELEK	Hazamenni.
KRAUSZ	De be vannak sózva. Annak is eljön az ideje. Nyugalom a hosszú élet titka. És én nagyon tudom ajánlani, hogy legyen itt nyugalom. Kurva rosszak az idegrendszereim... (Gonoszul nevetgél.)
TIZEDES	(Nyújtózkodva jön lefelé a lépcsőn, láthatóan jól esett neki az éjjeli alvás, s talán más is.) Adjon Isten! De szép napra ébredtünk! Minden ébredéskor úgy érzem, kitárul körém az egész világ. Különösen itt, maguknál, faluhelyen. Kitárul a szívem is. Ráadásul tavasz van. Felnézek az égre, kék, hatalmas, végtelen, és azt mondom magamnak, ember vagyok. Ezt még a háború sem tudta elrontani. Egyébként hogy aludtak? Remélem sikerült kipihenniük magukat! Kedves házigazdám, először is önnek kell megköszönnöm ezt a remek pihenést. A puha, fodros-bodros ágyat. Mit mondjak, van fantáziája. Hát, barátom, irigylem, hogy ilyen körülmények között él itt. És ilyen remek... felesége van... (Ács mozdulna, de Telek visszafogja. A tizedesnek a revolvertáskáján a keze. Valamennyien felállnak. A tiszteletes mozdulatára visszaülnek a helyükre.) Hol is tartottam... szórakozott vagyok. Nem fogom én ezt magának elfelejteni. Hogy itt tejben-vajban fürösztött bennünket. Apropós. Reggeliztek már? Reggelizni kell - feltéve persze, hogy van mit. Akkor lesz erejük egész napra. A napi feladatokra... Ugye, jól emlékszem, hogy ön hentes? Vagy ahogy itt szokták mondani, böllér. Na, az az ember, aki levágja a disznókat.
ÁCS	Az vagyok. Böllér. Aki levágja a disznókat.
TIZEDES	Nagyszerű. Erre még visszatérünk.
(Mariska jön be a lányokkal. A tizedes bizalmaskodó mosollyal nézi, az asszony elfordítja a tekintetét.)
TIZEDES	Jó reggelt, szép háziasszonyom. Mivel örvendeztet meg ma reggel bennünket?
MARISKA	Sült vérrel. Jó reggelt.
TIZEDES	Juj. Kinek a vére? Csak nem az enyém?
MARISKA	Egy... disznóé.
TISZTELETES	Köszönöm, én nem kérek. Én a véres hurkát sem szoktam megenni. Állat vérét enni embernek...
TIZEDES	Az ám, atyám, reggeli után elengedem. Pontosabban, együtt elmegyünk, és megnézzük a templomát. Biztosan szép a temploma.
TISZTELETES	Azt mondta, nem templomjáró ember...
TIZEDES	Fogalmazhatunk így is. Attól még szerethetem megnézni a szép templomokat, nem gondolná?
TISZTELETES	Nekem mindegy. Csak már mennénk.
TIZEDES	Még nem megyünk. Még megreggelizünk, szép barátságban. Az előbb fejtettem ki, hogy reggelizni kell.
TELEK	És mi? Velünk mi lesz?
TIZEDES	Természetesen jut maguknak is reggeli.
TELEKNÉ	Az uram arra gondolt, mi mikor mehetünk haza.
TIZEDES	Maguk is hazamehetnek. Mindent szép sorjában megoldunk. Azért vagyunk itt, kérem.
GULYÁS	Akkor mi is?
TIZEDES	Természetesen maguk is haza fognak jutni.
GULYÁSNÉ	Az ég áldja meg magukat!
TANÍTÓ	Megkérdezhetem, ha most szélnek eresztenek minket, akkor mire volt jó ez a ma éjszakai fogság?
TIZEDES	Gondoltam, hogy fel fogja tenni ezt a kérdést valaki. Megmagyarázom. Este elfoglaltuk a maguk falucskáját. Nem volt nagy ügy, egy-két dörrenés, egy-két halott. De ahhoz, hogy be tudjunk rendezkedni, ki tudjuk alakítani a védőállásainkat, az kellett, hogy önök nyugton maradjanak. Minden házban. Hogy nyugalom legyen. Tetszenek érteni? Mára talán elrendeződött kint minden. Remélhetőleg. Önök elköltik velem a reggelijüket, és távozhatnak. Egyelőre még a társaságunkban. Elkísérjük önöket a házaikba, körülnézünk ott, kizárólag a maguk érdeke ez is, minden lehet... Értik, ugye? S ha semmi sem jön közbe, elkezdődhet a normális élet. Mert, ha hiszik, ha nem, mi is a normális életet szeretjük. Amikor nyugalom van, amikor szántanak a földeken, őröl a molnár, galambok és fecskék röpködnek a házak homlokzata körül.
ERZSI	Egy költő veszett el a tizedes úrban.
TIZEDES	Jé, a lányoknak van nyelvük! Mióta itt vagyunk, meg sem szólaltak a fiatal hölgyek.
ÉVA	Nem kérdezett bennünket senki. Mi rendesen vagyunk nevelve. Gyerekek akkor beszélnek, ha a felnőttek megkérik őket erre.
TIZEDES	Na tessék. Mit nem mondanak! Kérdezném, kérem én magukat, de látom, a papájuk máris szigorú szemekkel néz rám.
ÁCS	Hagyja békén a lányaimat!
KRAUSZ	Hogy beszél a tizedes úrral?
ÁCS	Ha nem lenne nálad az a dióverő, megtanítanálak a tiszteletre téged is.
KRAUSZ	De nálam van a dióverő. Úgyhogy fogd be a pofádat, vén szarvas, mert beléd eresztek egy sorozatot!
TIZEDES	Kuss, Krausz. De ez vonatkozik a tisztelt házigazdánkra is. Takarodjatok segíteni a lányoknak. És egy ujjal sem hozzájuk nyúlni!
KRAUSZ	Csak magának szabad...
TIZEDES	(pofon veri) Kuss!
KRAUSZ	Kérek engedélyt a konyhába távozni! És bocsánat...
ÁCS	(ezek után kénytelen megszólalni. Szörnyen zavarban van.) Mit csinált a feleségemmel?
TIZEDES	Mi baja van, böllér? Valami nem stimmel? Hülyeségeket kérdez.
ÁCS	Azt kérdeztem, mit csinált a feleségemmel?
MARISKA	Elhallgasson! És szégyellje magát. Még hírbe hoz. A reggeli az asztalon. Lássanak hozzá, jó étvággyal. (Szed mindenkinek. Boros mögött megáll egy pillanatra.) Valamit ígért, Boros! Eljött az ideje. Engednem kellett...
ÁCS	Miket beszélsz?
MARISKA	Semmi. Ne törődj velem. Ez egy más dolog.
ÉVA	A tiszteletes úr elfelejtett imádkozni a vacsora megkezdése előtt...
ÁCS	Micsoda szemtelenség, gyermekem...
ERZSI	A tiszteletes úr tényleg elfelejtett...
ÁCS	Most szóltam...
TISZTELETES	Hagyja csak! Tudod, kislányom, magamban én mindig elmondom az imát. De most, hogy itt vannak a katonák, felborult a rend...
(Boros feláll és kimegy. Pár pillanattal később feláll Jankovics is.)
TIZEDES	Hova megy?
(Jankovics elesetten ácsorog.)
TISZTELETES	Elfelejtette, hogy néma?
TIZEDES	A kurva anyja! Az a néma. Mindegy. Mit akar?
TANÍTÓ	Nyilván vécére akar menni.
TIZEDES	Menjen a fenébe!
(Jankovics kimegy. Esznek.)
TIZEDES	Finom ez a vér. Hagymával. Nagyon finom. Még sosem ettem sült vért. A maga felesége egy angyal, böllér! Letérdelhet előtte, megcsókolhatja mind a két kezét! Csókolja is meg. Na, mire vár? Azt mondtam, csókolja meg a kezét! Mind a kettőt! Böllér, úgy emlékszem, mondtam valamit.
(Ács a feleségéhez megy, megfogja a kezét.)
TIZEDES	Térdeljen le.
(Ács tanácstalanul nézi a feleségét. Mariska elfordítja a fejét.)
TIZEDES	Mondtam valamit, böllér! Térdeljen le, és csókolja meg a felesége kezét!
(A férfi továbbra is csak tétován áll.)
TIZEDES	Értem. Makacs egy család. Krausz! Mikor voltál utoljára nővel?
KRAUSZ	Tizedes úrnak jelentem...
TIZEDES	Hagyd ezt!
KRAUSZ	Kurva régen.
TIZEDES	Melyik lány tetszik neked?
KRAUSZ	A kisebb!
TANÍTÓ	Térdeljen már le, az ég szerelmére, ember! Nem érti, mit mond a tizedes?
ÁCS	(letérdel, megcsókolja a felesége mindkét kezét) Hagyják a lányaimat.
TIZEDES	Na látja. Kellett ez magának? Tanulja meg tisztelni a környezetét, ember! Elrontotta a hangulatomat.
(Jankovics visszajön.)
TIZEDES	Na, barátom, sikerült?
(Jankovics bólogat.)
TISZTELETES	Azt gondolom, indulhatnánk, tizedes úr.
TIZEDES	Rendben van. Menjünk. Köszönjük a háziaknak a jóltartást, (Mariskára néz szemtelenül) a szép éjszakát, mindent, amit kaptunk. Remélem, nem leszünk a terhükre, ha ma este még visszatérünk ide. Attól tartok, legalább még egy napig veszteglünk a maguk szép kis falujában. (Számba veszi az embereket.) Hm. Itt van mindenki? Mintha többen lettek volna tegnap.
TANÍTÓ	(kiszalad a száján) Boros...
ÁCS	Hülye.
TIZEDES	Mit mondott? Boros? Tényleg, volt önök között egy komor bika is - ugye, asszonyom, akinek az előbb mondott valamit. Valami titokzatosat. Az ám, hol van az édes titkok tudója, Boros úr?
TISZTELETES	Talán vécére ment ki.
TIZEDES	Ha emlékezetem nem csal, oda a kuka szomszédjuk ment ki utoljára. Találkozott Boros úrral a vécén? (Jankovics a fejét rázza.) Szóval, nem találkozott. Hány kijárata van ennek a háznak, Virág?
VIRÁG	Jelentem, egy. Ez, ahol ülök. És egy percre nem mozdultunk el az ajtó elől.
TIZEDES	Kiváló. Boros úrnak akkor itt kell lennie, itt a házban. (Elordítja magát.) Boros! Boros, a jó kurva égbe, azonnal jöjjön elő! (Fülelnek, de nincs válasz.) Meg fogjuk keresni Boros urat. A föld csak nem nyelte el. Gyere, Krausz! (Fegyverüket tüzelésre tartva átvonulnak a másik szobába. Később feldübörögnek a falépcsőn az emeletre.)
TISZTELETES	Remélhetőleg nem csinált semmi ostobaságot ez a Boros.
ÁCS	Attól minden kitelik. Magának való bolond.
MARISKA	Milyen ostobaságot csinálhatott volna?
ÁCS	Mit mondtál neki az előbb? Inkább arról beszéljünk, mit mondtál neki az előbb!
MARISKA	Hagyjon már békén ezekkel! Mondtam neki valamit, de annak nincs jelentősége.
ÉVA	Anyuska, én féltem Borost.
ERZSI	Féltheted is! Olyan, mint egy ökör. Tényleg komor bika.
TANÍTÓ	Most eldönthető, hogy ökör, vagy komor bika, kisasszonyok, mivelhogy nem mindegy.
VIRÁG	Akár ökör, akár komor bika, egy biztos, ha nem kerül elő, maguk fogják meginni a levét.
TISZTELETES	Mi? Mi közünk nekünk ahhoz, hogy Boros mit csinál? Már elnézését kérem a vitéz úrnak, de ne keverjük össze a dolgokat...
VIRÁG	Boros is civil, akárcsak maguk.
TELEK	Na és, ha civil? Mi közöm nekem ehhez? Nem tartozom felelősséggel mindazért, amit más civilek követnek el. Bárki civilért én feleljek?
VIRÁG	És én? Engem felelőssé tehetnek azért, amit a katonák követnek el? Most persze nem dumálnak. Könnyű azt mondani, ilyenek, meg olyanok a katonák. Aztán, amikor vállalni kéne maguknak is valamit, mondjuk, hogy ilyenek meg olyanok a civilek, hallgatnak. Hát persze, hogy hallgatnak, mert be vannak szarva. És én ezt meg is értem - most.
TANÍTÓ	Ez azt jelentené, hogy ha nem találják meg Borost...
VIRÁG	Azt jelenti, nem jelentené. Ismerem a tizedest. Nem fog szarozni magukkal sem. Az előző faluban tizedelt. Nem számított ennek asszony, gyerek... Lövetett, mint a kurva Isten... elnézést... Javaslom, imádkozzanak, hogy megkerüljön az a Boros.
GULYÁSNÉ	Én azt sem tudom, miről szól ez a háború...
TISZTELETES	A háború nem szól semmiről. A háború a felzaklatott emberi lélek kivetülése a világba. A háború az emberiség furcsa öntisztulása.
GULYÁSNÉ	Én ezt nem értem. Én azt sem tudom, ki ki ellen, és miért...
GULYÁS	Fogd már be a szádat! Mit kell neked mindig kotyognod! Örülj neki, hogy nem jártál úgy, mint...
ERZSI	Mi senki ellen nem vagyunk, mégis letartóztattak a katonák.
ÉVA	A katonák vannak a civilek ellen... maguk jöttek ide, ki hívta magukat...
ÁCS	Elég legyen ebből! Az ember megbolondul a karattyolásotoktól. Üljetek már békén a seggeteken... (A tizedes visszajön, nyomában Krausz.) Megtalálták?
TIZEDES	Pedig már egész szépen alakult. Olybá tűnt számomra, hogy barátok vagyunk. Hogy értjük egymást. És most tessék, probléma akadt. De még milyen súlyos gond van itt, e kies placcon. Boros úr meglógott. Tudják hol szökött ki az ember? A budijuk ablakán. Kinyitotta az ablakocskát és kibújt rajta. Van azonban egy kis gond ezzel. Az az ablak nagyon magasan van. A klozet ablaka. Úgy építették, hogy magasan legyen. Mondhatni, annyira magasan, hogy egyedül nem tudott volna felkapaszkodni Boros úr.
TANÍTÓ	És hogyha felállt egy székre?
TIZEDES	Kitűnő gondolat, barátom. Egyetlen ponton hibádzik csak. Engedjük meg, hogy egy székre állva kapaszkodott fel az ablak pereméig. Hova lett azonban a szék. Mert ha Boros szökevény egy székre állva éri el az ablak peremét, akkor annak a széknek ott kellene most árválkodnia az ablak alatt. Merthogy magával el nem vihette. Széket viszont nem találtunk. Értik maguk ezt? Tiszteletes, érti maga ezt?
TISZTELETES	Én nem avatkozom ebbe bele.
TIZEDES	Hát maga, böllér, érti-e?
ÁCS	Nem értem, kérem. Ha nem volt ott szék, akkor nyilván nem tudott felkapaszkodni az ablakba.
TIZEDES	Pedig felkapaszkodott a bitang. Ez biztos. Van egy ajánlatom. Fene nagy lelkem van nekem, tudják? Ezért nem lesz belőlem soha Napóleon. Mert olyan fene nagy lelkem van. Szóval van egy ajánlatom. Aki kitalálja, hogyan jutott ki a házból Boros, az nem kerül bele a tizedelésbe.
TISZTELETES	Mibe? Jól hallottam?
TIZEDES	Tökéletesen, tisztelendő atyám. Tizedelés lesz. Nomen est omen. Tizedes tizedel. Jó vicc, nem? Megjegyzem, ez esetben magát sem fogja a reverenda megvédeni.
TANÍTÓ	(rémült igyekezettel) Valaki segített neki megszökni!
TIZEDES	Maga egy zseni. Kár lett volna ezért a lázas szép fejért. Úgy ahogy mondja. Valaki segített neki. Ki segített? Maga?
ÁCS	Nem.
TIZEDES	Maga?
MARISKA	Nem.
TIZEDES	Maga?
TANÍTÓ	Nem.
TIZEDES	Maga?
GULYÁS	Nem.
TIZEDES	Maga?
(Jankovics feláll, keményen nézi a katonát. A tizedes egy pillanatra megáll előtte, azután tovább kérdez.)
TIZEDES	Maga?
GULYÁSNÉ	Nem.
TIZEDES	Maga?
ÉVA	Nem.
TIZEDES	Maga?
ERZSI	Nem.
TIZEDES	Maga?
TISZTELETES	Nem.
TIZEDES	Maga?
TELEK	Nem.
TIZEDES	Maga?
TELEKNÉ	Nem.
TIZEDES	Milyen különös. Tételezzük fel, hogy nem a katonáim segédkeztek Boros szökésében. Miért is segédkezett volna. Akkor pedig itt valaki hazudott. A hazugság pedig csúnya dolog, nem? Tessék bólogatni! (Valamennyien bólogatnak.) Valamennyien bólogatnak. Ebből arra a következtetésre jutok, hogy önök valamennyien megvetik a hazugság intézményét. Helyes. Önök becsületes emberek. Ha pedig megvetik a hazugságot, akkor azt kell hinnem, hogy egyikőjük sem hazudott. Lehetséges volna ez? Lehetséges. Folytassuk tovább a töprenkedést. Senki sem mondott igent, egyikük mégis segített. És egyikőjük sem hazudott. Hogyan lehetséges ez? Újabb esély a büntetés elkerülésére...
TANÍTÓ	Jankovics...
ÁCS	Te szemét... (Feléje köp.)
TIZEDES	Ejnye, Ács, egy házigazda ne szemetezze le a vendégét! És teremben nem köpködünk. Hölgyek társaságában főleg nem. Egyébiránt a tanító úrnak teljes mértékben igaza van. Jankovics úr nem hazudott, hiszen ő nem mondta sem azt, hogy igen, sem azt, hogy nem, mert Jankovics úr a tiszteletes Istenének elrendeléséből néma. Viszont, nem béna. Kiment vala tehát előbb Boros úr, most már rémlik is, majd Jankovics úr. De Jankovics úr már akkor kiment, amikor Boros úr még nem tért vissza. A klozettnál találkoztak, Boros úr Jankovics úr széles vállaira állva könnyedén felkapaszkodott az ablak peremére. S nem maradt nyom. Azt azonban nem kalkulálta be a derék Boros, hogy van önök között egy olyan kiváló nyomozó, mint a tanító úr, aki két lépcsőben kideríti a turpisságot. Na, mit szól ehhez, Jankovics? Persze, persze, nem tud mit szólni. Hogyan lehetne megszólaltatni Jankovics urat? Írni tud? Nyilván tud...
KRAUSZ	Tizedes úr, én szóra bírom a gyanúsítottat.
TIZEDES	Rendben van, Krausz. A tied. De legyen itt tíz percen belül a vallomása.
KRAUSZ	Itt lesz. Kérek engedélyt a fogollyal a konyhába távozni.
TIZEDES	Menjenek. (Krausz belökdösi a konyhába a géppisztolya csövével Jankovicsot.) Szóval, így van ez, kedveseim. Egyébként teljesen érthetetlen számomra, miért csinálta ezt a Boros. Hiszen pár perc választotta el önöket a szabadságtól. És ezt ő is tudta. Nyilván meg akart valamit mutatni - valakinek. De kinek? Nekem? Aligha. Miért akarna nekem akármit is megmutatni Boros úr? Hiszen alig ismerjük egymást. Akkor kinek? Szabad találgatni. Még mindig elegen vannak a tizedeléshez...
TELEKNÉ	Hát a Mariskának.
TELEK	Fogd be a szádat!
TIZEDES	Ne bántsa, jóember. Remek választ adott. Boros úr az önök szép háziasszonyának akarta megmutatni, hogy ő egy férfi. Szemben a férjével. Lám csak, kedves böllér, a világ ilyen. Itt van maga, az állatok nagy mészárosa, s nem tud imponálni a feleségének. Jön ez a Boros, és imponál. Mit is mondott neki, kedvesem, amikor reggelinél elment a háta mögött?
MARISKA	Nem emlékszem.
GULYÁSNÉ	Ér még az előző ajánlata?...
TIZEDES	Ér hát, szépségem.
GULYÁSNÉ	Pontosan persze nem tudom, valami olyasmit mondott, hogy “Most már megteheti, Boros, engednem kellett”.
GULYÁS	Ne haragudjon rá, Mariska.
TIZEDES	Maga is jól válaszolt. Úgy látom, egyre kevesebben maradnak a hullajelöltek között. Nem feltétlenül vonzó jellemvonás a gyávaság, de a túléléshez időnként elengedhetetlen. E hölgy volt tehát felbujtó. De magának megkegyelmezek, önkéntes éjszakai szolgálataiért cserébe. Látja, nem vagyok lovag. Kiadom magát az urának. Ez lesz a büntetése. Nem én fogom kinyírni, hanem a kedvenc böllére. Igen, asszonyom, ön hasznos és kellemes társa volt az éjszakámnak. Igen ügyes a szerelemben, a húsa kemény, a fantáziája és a szája szertelen...
ÉVA	Anya!
ÁCS	Hallgasson!... Nagyon kérem... Szörnyeteg...
TIZEDES	Elengedtem a fülem mellett, amit mondott, böllér. Jó, ne többet erről! Egy kis időre kénytelenek vagyunk magukra hagyni önöket. Virág kint fog őrködni, a házat büntetésből egyikőjük sem hagyhatja el. Visszavonom a reggel tett ígéretemet. Krausz!
KRAUSZ	(Sátáni mosolygással jön ki a konyhából. A ruhája véres.) Minden rendben, tizedes úr. Papír, vallomás. Lehet kivégezni.
TIZEDES	Mi a fenét csináltál, Krausz? Hogy nézel ki? Mintha disznót vágtál volna...
KRAUSZ	Tizedes úrnak jelentem, feloldottam a dilemmámat.
TIZEDES	Az helyes. És hol van Jankovics úr?
KRAUSZ	Hozzam?
TIZEDES	Nem tud a saját lábán megjelenni?
KRAUSZ	Hát, egyelőre nem nagyon. (Bemegy Jankovicsért. A többiek feszülten figyelnek. Megjelenik az ajtóban Jankovics, merő vér az arca, a ruhája is. Krausz tartja, szemei lehunyva, valószínűleg eszméletlen. A nők elborzadva takarják el a szemüket.) Itt van a gyanúsított.
TIZEDES	Mit csináltál vele, te szerencsétlen?
KRAUSZ	Tudja, tizedes úr, az volt az én nagy dilemmám, hogy néma ember szájába minek a nyelv. És hát én most kivágtam a nyelvét onnan. Neki is jobb, esküszöm, nem lesz neki útban. Úgysem használta semmire.
TIZEDES	(rövid ideig zavartan hallgat) Logikus is. S még szerencséje van veled, mert így nem végeztetem ki. Tedd le! (Krausz elengedi, Jankovics elterül a földön.) Indulunk. Ajánlom magamat, magunkat. Még találkozunk. A házat az újabb utasításomig senki sem hagyhatja el. Virág, itt áll az ajtó előtt, s ha valaki megpróbálja elhagyni a házat, lelövi. Este pedig a beígért tizedelés.
VIRÁG	Értettem.
TIZEDES	Szedjék össze magukat... civilek! (Mindhárman kimennek. Valamennyien Jankovics köré sereglenek. Ács teljes erejéből szájon vágja a mellette elhaladó Mariskát, az asszony elterül a földön.)
TISZTELETES	Állat!
ERZSI	Anya!
ÉVA	Apa!
GULYÁS	Lenne egy kis beszédem a tanító úrral...
KENÉZ	Érdekes, nekem is...
ÁCS	És nekem is...
(Fenyegetően közelednek a tanítóhoz, kint lövés dördül, majd újabb kettő. Virág hangja kintről: “Megsebesült, tizedes úr?”, a tizedesé: “Kerülj eléje, Krausz!”, majd Krauszé: “Megsebesült a kurvája, nem juthat messze! Tud jönni, tizedes úr?”; azután csönd.)
TISZTELETES	Ács Mihály, kérem, töltsön nekem pálinkát, de sokat!

II. Felvonás
1. jelenet
(A színpad szinte teljesen sötét. Halvány fény világítja meg az asztalkát, amely mögött a tizedes ül. Az asztalon sakktábla, a katona Borossal sakkozik. Borost nem látjuk, hangja a sötét háttér magasából hangzik fel időnként.)
TIZEDES	És ha én azt mondom erre, hogy huszár ef öt? Na, mit lépsz rá, te szaros? (Boros hallgat.) Erre nem számítottál, mi? Szó ami szó, ez a lépés valóban a legváratlanabb volt. Mondhatni, drámai. Éppen amiatt léptem meg, gondolhatod. Lett volna jobb is, de te nyilván azt a jobbikat vártad. Az emberek nagy része ugyanis a sémákhoz ragaszkodik. Te is, gyermekem. Ezért szinte valamennyi reakciója előre kiszámítható az emberiségnek. A tiéd is. Emiatt unalmas számomra az emberekkel való foglalatosság, kedvesem. A veled való foglalatosság is.
BOROS	Futó bé hét.
TIZEDES	Nem is rossz! Ezt nevezem. A kis szemét. Én meg azt hittem, két lépésed se maradt a mattig.
BOROS	Magának azért könnyebb. Én nem látom a táblát.
TIZEDES	Na ja. Megtehetném, hogy lásd. De nem teszem meg. Örülj neki, hogy egyáltalán még életben tartalak. Más már régen szétloccsantotta volna a koponyádat. Így van? Én nem tudom, miért vagyok ennyire jó hozzád. De nem csak hozzád, mindenkihez. Talán, mert olyan szar volt a gyermekkorom. Banális, mi? Akkor is az volt, ha banális. Bérkocsis utca. Persze, neked fingod sincs, hogy hol van, mi? Mindegy. És a tiéd? (Boros nem válaszol.) A te utcád, a te gyermekkorod, a te nyomorod hol van? Egyébként, tényleg mindegy. Elég keményet léptél, kishaver, lehet, hogy mégiscsak megúszod az egészet? Persze nem, mert ez az állás még nagy etvasz. Egy kicsit gondolkodom, ha megengeded.
BOROS	Lépjen! Engem folyton sürget.
TIZEDES	Naná! Minden kapcsolatban van domináns személyiség. Azt gondolnám, a mi kapcsolatunkban, amennyiben ezt kapcsolatnak lehet nevezni, én vagyok a meghatározó. Már csak azért is, mert te fogoly vagy. Egészen pontosan, az én foglyom. (Leteszi a sakktábla mellé a pisztolyát.) Például, ha én most lepuffantalak, akkor neked nem lesz módod tovább pofázni, és engem siettetni. (Hirtelen mozdulattal felkapja a pisztolyt, és belelő a sötétbe.) Na, mi van, eltaláltalak? (Előrehajolva várakozik.) Na, beszélj, ha megdöglöttél!
BOROS	Nem talált el. De itt pörkölt el valahol a fülem mellett a golyóbis.
TIZEDES	Direkt nem lőlek még le. Nem rontom el a játékomat. Majd a legvégén. Ha bemattoltalak. Te, mondd csak, tényleg amiatt a nő miatt csináltad?
BOROS	Semmi köze hozzá!
TIZEDES	Na, ne izgasd fel magad! Az a nő mindösszesen egy kis, öregedő kurva. Százával futkosnak nála jobbak Pesten, a flaszteron. Tudod, mit csináltam vele az ágyban? Ne tudd meg, haver! Az a legfantasztikusabb az egészben, hogy nem is én akartam. Ő mászott rám, baszd meg, hősöm. Jött rám azzal a gyönyörű kerek seggével... (Boros énekelni kezd a sötétben, szinte ordít, hogy ne hallja a tizedest.) Én csak annyit kértem, hogy ágyazzon meg nekem. Erre hol ágyaz meg? A nagy családi franciában, ahol a nagy hájas urával szokott henteregni, ha szokott. Jó nagy mellei vannak, haver. És mindent tud az ágyban. A szája, az nagyon tud, a szájával hogy miket... Hiába énekelsz, szamár, tudom, hogy hallasz. Háromszor basztam meg a szerelmedet, haver. Legjobban akkor élvezett, amikor hátulról akasztottam be neki.
BOROS	Kuss már, te állat!
TIZEDES	Csúnya beszéd volt, kisfiam. De most az egyszer megbocsátok neked. Csak azért, mert az Isten engem jutalmazott meg azzal, amire te mindig is vágytál, de amit képtelen voltál megszerezni. Tudod mi az, hogy erogén zóna? Na, a te nagy szerelmed erogén zónája a nyaka töve, tudod, ott a pihéknél, meg a hóna alját csókolgasd, attól nagyon begerjed. Egyébként nagyon higiénikus lény. Nem gondoltam volna, hogy falun valaki borotválja a hóna alját. Hát ő igen. Aztán még a csiklója nagyon érzékeny, csak oda rakod az ujjadat, s máris akkorát ugrik, hogy alig bírod megtartani az ágyon. Nem tudom, neked mekkora faszod van, barátom, de elég csak egyet-kettőt lökni rajta, és már ki is elégült.
BOROS	(abbahagyja az éneklést) Hazudik. Hozzá sem tudott nyúlni ahhoz az asszonyhoz. Maga egy szerencsétlen kis pöcs. Mit kezdett volna az ő pompás testével? Szerencsétlen, aberrált senki. Tizedes... Az is valaki? Na, lőhet. (A tizedes felkapja a pisztolyát, és lő. Csönd a dörrenés után.) Egyre közelebb lövöldöz, tizedes. A végén még lepuffant.
TIZEDES	Le ám, szaros. Harmadszorra valószínűleg tényleg lepuffantalak. Nem érdemelsz több elpazarolt töltényt. Egyébként pedig - seggbe basztam. Na, ennyi elég már?
BOROS	Hiába erőlködik, egy szavát sem hiszem el.
TIZEDES	Hát jó. Kipróbálhatod. Ide fogom hozatni. Akkora lyukat csináltam rajta, hogy könyékig elveszik benne a...
BOROS	Őrült. Ne szadizzon tovább! Inkább sakkozzunk!
TIZEDES	Jó. Ha siettetni akarod a végedet, akkor sakkozzunk.
BOROS	De megtartja, amit ígért...
TIZEDES	Megtartom. Hagyj gondolkodni, ne pofázz állandóan. (A tábla fölé hajol, nyúlna a bábu felé, de nem lép, felszisszen.) Jól belém trafáltál, te szemét. Alig bírom mozdítani a karomat. Tudod, azért mégsem vagy profi. Húsz méterről, orvul rálőni valakire, és csak a karján sebesíteni meg...
BOROS	Maguk se lehetnek nagyra a tudásukkal. Hárman nem tudtak rendesen lelőni.
TIZEDES	De azért csak eltaláltunk, Boros. És itt vagy, Boros. És ha minden jól meg, hamarosan dög leszel, Boros. Nagy Boros-dög fog lógni a...
BOROS	Lépjen, ha kérhetem!
TIZEDES	Lépek már, maradj csöndben! Egyébként pedig nem kérhetsz. Te engem semmire se... (Ismét a tábla fölé görnyed. Krausz lép be a lámpa fénykörébe.) Na, mi van?
KRAUSZ	Meghoztuk a papot.
TIZEDES	Hát akkor engedjétek be.
KRAUSZ	Értettem. Fények?
TIZEDES	Majd ha szólok. Akkor viszont mindent kapcsoljatok be neki. Hadd örüljön a templomának. Oké?
KRAUSZ	Értettem. Kérek engedélyt behozni a papot.
TIZEDES	Hozhatod. (Krausz kilép a lámpa fényköréből.) Ne mondd, hogy szaralak vagyok! Hozattam neked papot is. Feladja majd az utolsó kenetet neked, mielőtt megdöglesz.
TISZTELETES	Mi folyik itt, az én templomomban? Ember, mit művel? Isten házában sakkozik? (Az asztalhoz rohan, és lesöpri a sakktábláról a bábukat.) Pogány!
TIZEDES	Hát, ez hiba volt, tiszteletes. Nagy hiba volt. Valamit rendesen el tetszett baszni, drága papom.
TISZTELETES	Hogy mer Isten házában sakkozni?
TIZEDES	Én mindent merek. Mindenhol. Meg tetszett érteni? A sakk egyébként sem hazárdjáték. Tudtommal csak a hazárdjátékot tiltja a maga hatalmas Istene. A sakk intellektuális játék. A játékok királynője. Akarja tudni kivel sakkoztam?
TISZTELETES	Láttam, hogy egyedül sakkozott.
TIZEDES	Dehogy. Ön téved. És rosszul lát.
TISZTELETES	Kivel sakkozott?
TIZEDES	Én Jézus Krisztussal sakkoztam.
TISZTELETES	(keresztet vet) Pogány. Ezért még...
TIZEDES	Dehogy én fogok megfizetni. Képzelje el, atyám, maga az imént egy életről döntött. Amikor feldöntötte a sakktáblát. Úgy döntött, hogy halál. Mit kell magának mindig kapkodnia? Mi a francnak nem fér soha a bőrébe? Nincs lelkifurdalása például Jankovics miatt?
TISZTELETES	Miért kéne lelkifurdalásomnak lennie? Össze-vissza beszél.
TIZEDES	Szóval már imádkozott... megkönnyebbült, mi?
TISZTELETES	Ez nem tartozik magára.
TIZEDES	Az viszont igen, hogy maga szöktette meg Borost, és nem Jankovics.
TISZTELETES	Kikérem magamnak! Elment a józan esze.
TIZEDES	Hát persze, kikéri magának. Ön nem az az ember, aki klozettablakon át szöktet meg szerelmes férfiakat. Elismerem. Különösen nem, ha a szerelem tárgya egy férjes asszony. És mégis.
TISZTELETES	Hiszen én nem is mentem ki a vécére, tizedes.
TIZEDES	Tizedes úr, tiszteletes.
TISZTELETES	Tiszteletes... úr, tizedes...
TIZEDES	Helyes. Kezdi visszanyerni a méltóságát, tiszteletes... úr. Egy azonban biztos. Jankovicsot maga küldte ki Boros után a vécére. Emlékszik? Maga mondta nekem, mert maga tudta, hogy Jankovics mit akar. Mit kell akarnia. Pontosan emlékszem rá, mit mondott. “Nyilván ki akar menni vécére.” Na, ki is ment az áldott ember, nyilván. Jankovics maga nélkül egy lépést sem tett volna. Jankovics maga nélkül hugyozni sem tud. Maga az Istene, tiszteletes, maga Jankovics egyetlen irányítója, támasza. A maga beleegyezése nélkül nem merte volna Borost feltolni az ablakhoz.
TISZTELETES	Csak nem Boros fecsegett össze ilyen őrültségeket?
TIZEDES	Kérdezze meg tőle!
TISZTELETES	Hogyan? Boros él?
TIZEDES	Még igen. Az én jóságom...
TISZTELETES	És itt van valahol?
TIZEDES	Természetesen. Világosító, fényt!
VIRÁG	(valahonnan a sötétből) Értettem. Megy a fény! (Fényár borítja el a színpadot, nehezen szokik hozzá a szemünk a sötétség után. Szemközt a templom oltára, előtte áll a kis sakkasztal, az oltáron Boros, Krisztus mellett balról, felkötözve egy durva, láthatóan frissen ácsolt gerenda-keresztre. Vállán vastag kötés.)
TISZTELETES	Atyám... adj erőt...(Keresztet vet.)
TIZEDES	Rendben van, nem eredeti ötlet. Kommersz is, hatásvadász is. Elismerem, hogy nem eredeti. Én is egy filmben láttam ilyet. Ott természetesen nem volt ennyire modoros. De élőben... Egészen más. Van benne valami rettenetesen izgalmas. Botrányszaga van. Érzi? Egy igazi templomban, egy igazi kereszten, egy igazi bal lator. Ha vulgáris akarok lenni, azt mondom, én vagyok most a Pilátusa. Pontosabban, egy bal Pilátus. Ne emelgesse a kezeit, atyám! Végig fogja nézni, ahogy megmosom a kezeimet a szenteltvíztartóban. Magára Kajafás szerepét osztottam ki. Bal Kajafás. Pusztulásba fogja taszítani ezt a botcsinálta bal Krisztust.
TISZTELETES	Szörnyű! Csak nem képzeli, hogy hajlandó vagyok belemenni a kisded játékaiba? Összevissza fecseg itt mindent... Én pap vagyok, kérem. Követelem, hogy szüntesse meg ezt a pogány misztériumot!
BOROS	(bosszúsan) Köszönöm az érdeklődését, tiszteletes úr, egészen jól vagyok. Leszámítva persze, hogy belém lőttek ezek a bitangok, és hogy felkötöztek ide, szegény szenvedő Krisztus urunk közvetlen közelébe.
TIZEDES	Ne dumálj! Egészen szép látvány vagy ott fenn. Bizonyos aspektusból még szebb is, mint az a szobor. Te valóban szenvedsz, kisfiam, neked igazi, nem festett sebeid vannak, a szenvedést nem csak úgy... mutatod...
TISZTELETES	Azonnal vegyék le! Követelem, hogy azonnal vegyék le!
TIZEDES	Melyiket, atyám? A hamist, vagy az igazit? Kettőnk közül valaki szerepzavarban van, attól tartok. Itt én diktálok. Megértette? És tudja meg, hogy most ítélte halálra gőgösségével ezt a szerencsétlen hülyét. Rám lőtt, rendben van, nem haltam meg, elfogtuk. Azonnal ki kellett volna végeztetnem. Nem tettem meg. Tudja miért? Mert belőlem nem veszett ki még a szeretet. Felajánlottam neki, nyerje el tőlem az életét. Megkapta a lehetőséget, ha megver sakkban, meghagyom az életét. Tudja mit, gőgös pap! Lehet, hogy megvert volna. De most már nem fog megverni. Soha többet. Hát ennyi. Agyő, Boros! (Lelövi a férfit. Boros szemei kimerednek a megdöbbenéstől, kettőt-hármat rándul, azután lecsuklik a feje.) Na, tiszteletes, látja már, hogy nem olyan egyszerű ez a világ, ahogyan a bibliája leírja?
TISZTELETES	Hogy mer templomban lövöldözni?
TIZEDES	Hogy meri ezt a kérdést feltenni nekem, amikor a kereszten lóg egy halott? Miért nem vele törődik? Hol van a maguk fene nagy irgalma? Együttérzése? Miért a szar temploma a fontosabb? Egy életet elvettem az előbb, mégpedig a maga szeme láttára, s akkor ön, tiszteletes, formai hibát lát mindössze a dologban! Hogy a templomban nem szokás lövöldözni. Hát milyen ember maga, tiszteletes? Micsoda pásztora a nyájának?
TISZTELETES	Ne ítélj, hogy ne ítéltess! És... takarodjanak innen!
TIZEDES	Rossz duma. Kár volt magát idehívatnom. Untat. Fantáziátlan öregember. Ráadásul már a második ember halálát okozza az ostobaságával. Na, üljön le valamelyik padba, és imádkozzék a lelki üdvéért! De csöndben! Zavar, tiszteletes, érti, zavar. Menjen a fenébe! (Felordít.) Vegyétek le a fényeket! Krausz! Hozzám!
(Újra sötét, csak a kis asztalra esik kevés fény. Krausz válik ki a feketeségből. A tizedes valamit mond neki, de nem lehet jól hallani a nézőtérről. Mintha azt mondaná, hozd mind a hármat, egymás után. De lehet, hogy nem ezt mondja. Krausz tiszteleg és elviharzik.)
TIZEDES	Jól ül, atyám? Nem töri a seggét a hideg pad? Azt ajánlom, hogy imádkozzék! Van mit lekönyörögnie a jó Istennél.
TISZTELETES	Miért nem ölsz meg, te sátán?
TIZEDES	Nem rossz ötlet. De én nem vagyok sátán. Ha az lennék, akkor maga vértanú lehetne. Meg ez a szerelmetes majom is ott fenn, a kereszten. Így viszont csak balekok. A balekokat pedig nem szokták sajnálni, azokból nem lesz példakép. Azokat ki szokták röhögni. Tudja mit mondok én magának, tiszteletes... úr? A háború arra való, hogy túléljük. Valahogyan. Akárhogyan. Itt van ez a Boros is. Belebolondul abba a nőbe. Talán a nőnek sem volt közömbös. Minden rendben lenne, amikor megjövünk mi. Jönnek a katonák. Két napot kellene kibírnia békén. Legfeljebb hármat. És erre mit csinál? Hősködik. Megmutatja a nőnek, hogy bátor ember. Hogy férfi. De már nem jut ideje learatni a babért. Meghal. Én lelövöm, éppen a maga balfaszsága miatt. Hát nem hülyeség? Nézzen rám! A közelébe se érek Borosnak. Kicsi vagyok, rondácska, biztos, hogy nincs bennem semmi, ami egy ilyen nő figyelmét magára vonná. És lássa! Ő nem kapta meg az asszonyt, hiába halt meg érte. Én pedig megkaptam. A kisujjamat sem kellett mozdítanom utána. Önként, dalolva feküdt bele az ágyamba. Érti maga ezt?
TISZTELETES	Hazudik. Mariska nem.
TIZEDES	Nem. Nem hazudok. Miért hazudnék? Még csak nem is fenyegettem meg. Az olyan alantas lett volna.
TISZTELETES	Nem áll pedig távol az aljasság magától.
TIZEDES	Téved, tiszteletes úr. Amit maga utál bennem, az a hatalom. Hogy nekem valódi hatalmam van. Magának pedig nincs, hiába emelgeti rá az emberekre a keresztjét. Játsszák a szentet maga előtt, de összenevetnek a háta mögött. És igazuk is van. De próbáljanak meg mögöttem összenevetni! Nem tudnak. Nekem ugyanis hátul is van szemem.
TISZTELETES	Maga megőrült.
TIZEDES	Ne legyen már ilyen földhözragadt! Amit maguk háborúnak szoktak hívni, épp az az én hátsó szemem. A háború nagy színház, tiszteletes, és maguk civilként rosszul mozognak ezeken a deszkákon. Hamis az intonációjuk. Érti már? Nem csak az hallatszik, amit mondanak, de a mondatuk mögött jól kivehetően ott párállik, amit gondolnak. Használjunk egy ostoba közhelyet, hogy megértse, mire gondolok. Olyanok maguk, civilek, mint a nyitott könyv. Mit olvastam ki magából? Azt gondolta, na, itt van ez a tizedesecske. Játssza az agyát. Kibírjuk. Majd csak eltakarodik. Addig pedig tegyünk úgy, mintha komolyan vennénk. Csakhogy én ezen átlátok, atyám. Átláttam az első perctől fogva. És élveztem a helyzetet. Természetesen nem azt, hogy hülyének néznek. Azt, kedves uram az úrban, hogy én tehetem lóvá magukat. Azt gondolják, bátrak és erősek? Mindjárt meglátja, mennyire nem azok. Egyéként, tud sakkozni?
TISZTELETES	Csak nem képzeli, hogy Isten házában sakkozni fogok magával?
TIZEDES	Legyen már kicsit rugalmasabb, tiszteletes úr! Azt gondolja, Jézus Krisztus nem szeretett játszani?
TISZTELETES	Nincs tudomásom róla, hogy szeretett volna.
TIZEDES	És arról, hogy nem szeretett?
TISZTELETES	Arról sincs.
TIZEDES	Na látja! Semmi kivetni valót nem látok abban, hogy egy partit lezavarjunk.
TISZTELETES	Egy halott szomszédságában...
TIZEDES	Üres kifogások. Nem is látszik a halott. Az csak úgy van. Mintha nem is lenne. Vallja be őszintén, nem is tud sakkozni!
TISZTELETES	Ha tudnék, se sakkoznék magával.
TIZEDES	Az más, ez már egyenes beszéd, látja. Megvet, ha nem tévedek...
TISZTELETES	Ne adjunk formát az indulatoknak. Isten engem békességre tanít. És megbocsátásra.
TIZEDES	Inkább sakkozni tanította volna meg...
TISZTELETES	Szégyellje magát!
TIZEDES	Na figyeljen ide, maga pap. Ha még egyszer ki mer oktatni, belelövök a szoknyába bújtatott seggébe. Megértett?
TISZTELETES	Rá merne lőni egy papra?
TIZEDES	Rá én. Még kettőre is. (Felkapja a pisztolyt, és a pap irányába lő.) Na mi van, eltaláltam, faszikám? (Fülel, de nem kap választ.) Fényt, Virág, a kurva Istenbe, fényt! (Fényárba borul a színpad, az egyik padban ott zokog hangtalanul a tiszteletes.) Rendben. Kapcsold le! (Ismét sötét.) Ezt tudják maguk. Pofáznak, azután meg összeszarják magukat a saját Istenük házában. Ne bőgjön már, tiszteletes, a végén még engem is meghat.
KRAUSZ	Megjöttünk volna. Behozhatom őket?
TIZEDES	Előbb a böllért.
KRAUSZ	Értettem. Hozom a böllért.
TIZEDES	Tiszteletes! Ha megkérhetem, ne zavarjon bennünket a közbeszólásaival! Megkérhetem?
TISZTELETES	Nem fogok közbeszólni.
TIZEDES	Rendben. Hát akkor felrakom ismét a bábuimat. Az élet szüntelen játék, állandóan lépni kell, védekezni, de főleg ütni... (Ács lép a lámpa fénykörébe.) Üdvözlöm, böllér. Hogy ityeg a fityeg?
ÁCS	Köszönöm, jól vagyok.
TIZEDES	Ennek örülök. És a kedves felesége?
ÁCS	Hagyja békén a feleségemet!
TIZEDES	Hm. Hát a két ártatlan leánykája?
ÁCS	Őket is hagyja békén!
TIZEDES	Értem. Maga valamiért neheztel rám. Nem beszélhetnénk meg, mint férfi a férfival?
ÁCS	(lefojtott indulattal) Nem beszélhetjük meg. Ön nem férfi...
TIZEDES	A feleségének erről talán más a véleménye. Alkalom adtán kérdezze meg őnagyságát!
ÁCS	Nem úgy gondoltam. Hogyan intézzük el férfiak módjára a dolgot, amikor én fegyvertelen vagyok, magának meg van pisztolya... és a sötétből is, tudom, fegyvercsövek merednek rám.
TIZEDES	Hát igen. Ezek az élet igazságtalanságai, böllér. Nem tudjuk megbeszélni. Ha nem, hát nem. Tud sakkozni?
ÁCS	Nem tudok, kérem.
TIZEDES	Hazudik, böllér. Mindenki tud sakkozni. Maga is. Csak nem akar sakkozni, igaz?
ÁCS	Igaz. Nem akarok sakkozni.
TIZEDES	Velem nem akar sakkozni?
ÁCS	Ma nincs kedvem sakkozni.
TIZEDES	Maga mellébeszél, böllér. Nem arra válaszolt, amit kérdeztem. Azt kérdeztem, emlékeztetném, ha lenne kedve a sakkozáshoz, sakkozna-e velem?
ÁCS	Miért ne sakkoznék?
TIZEDES	Ejnye, böllér! Kérdésre nem kérdéssel válaszolunk. Igennel és nemmel.
ÁCS	Igen.
TIZEDES	Mi igen, kedves Ács uram?
ÁCS	Sakkoznék magával, a betyár szentségét!
TISZTELETES	(belekottyant a sötétből) Ejnye...
ÁCS	Ez meg mi volt?
TIZEDES	Talán valamelyik szentnek nem tetszett, hogy káromkodik. Ismeri a szicíliai védelmet, ugye?
ÁCS	Nem ismerem. Én csak úgy szeretek sakkozni.
TIZEDES	Aha. Most bevallotta, hogy szeret! Különös ember, nagyon különös ember, maga, böllér, Ács, Mihály. Hanem, tudja-e, hogy miért kérettem ide?
ÁCS	Nem tudom. Gondolom, sakkozni akart valakivel.
TIZEDES	Ne legyen már ilyen hiú, Ács, csak nem képzeli, hogy én pont magát nézem ki sakkpartneremül! Ha már itt tartunk, ugye tudott arról, hogy ez a Boros szerelmes volt a feleségébe?
ÁCS	A feleségem dolgaiba nem avatkozom bele.
TIZEDES	Tudott, vagy nem tudott?
ÁCS	Tudtam.
TIZEDES	És miért hagyta?
ÁCS	Mit kellett volna tennem? Nem történt közöttük semmi. A feleségem tisztességes nő... volt.
TIZEDES	Volt. Volt? Meddig? Halljam, hogy meddig?
ÁCS	Amíg maga ide nem jött, és bele nem rondított az életembe.
TIZEDES	Ha Boros rondít bele az életébe, mit tesz vele, böllér?
ÁCS	Megölöm.
TIZEDES	És engem miért nem ölt meg? Megmondjam? Mert gyáva.
ÁCS	Nem volt módomban. Meg, gyerekeim vannak.
TIZEDES	Ja. Mindenkinek vannak gyerekei. Ha hiszi, ha nem, nekem is van egy kisfiam. Három és fél éves. És én is túl akarom élni ezt a nyavalyás háborút, hogy felnevelhessem. De most ne erről beszéljünk. Maga egy hatalmas gyáva húskupac, böllér. Jön a nagy dumával, hogy kézzel üti le a bikát...
ÁCS	Magának én ilyet nem mondtam.
TIZEDES	Minden hentes ezt hazudja. Nekem nem. De mondhatta másnak. Hogy kézzel a bikát. Puszta ököllel. Közben meg késsel a kezükben is be vannak gazolva egyfolytában. Na, de folytassuk. Szóval, Borost megölte volna. Dehogy ölte volna meg! Szerencséjére a feleségének nem tetszett ez a Boros. Hanem, mi van a tiszteletessel? (A pap valahol felnyög a padok között.)
ÁCS	Ezt meg hogy érti?
TIZEDES	Maga szerint a tiszteletes úr nem szerelmes a feleségébe? Nem látta, milyen szemeket mereszt rá folyton, a vén kujon? Sőt, volt egy pillanat, amikor még meg is érintette a felesége mellét... (Ács döbbenten mered a katonára. A sötétben mocorgás hallatszik, egyszerre a fénykörbe robban a tiszteletes, magasra tartott ezüst gyertyatartóval akar lesújtani a tizedesre. Ő könnyedén kikerüli a csapást, s tarkón vágja a papot. A tiszteletes végigvágódik a kövezeten.) Unom ezt az izgága papot. Megint elrontotta a játékomat.
ÁCS	A tiszteletes urat ne... hogy kerül ide?
TIZEDES	(ügyet sem vet Ácsra) Virág! Vigyétek a sekrestyébe, a többihez! Kötözzétek oda egy székhez, hogy ne fickándozzon annyit.
VIRÁG	(a sötétből) Értettem, tizedes úr, máris visszük. (Kiválik a sötétből egy másik, eddig nem látott katonával. Ebből sejthetjük, igaza van Ácsnak, körülöttük mindenhol katonák ülnek.) A száját betömjük?
TIZEDES	Nem kell. Hadd beszéljen. Mondd meg Krausznak, készüljön a második felvonás harmadik jelenetére. De csak jelre kezdjen hozzá. Lehet, hogy már a második jelenetben zöldágra vergődünk a pácienssel.
VIRÁG	Értettem. Kérek engedélyt kivinni a papot.
TIZEDES	Megadom. (Odafordul a döbbenten álló Ácshoz.) Még most sem akar sakkozni?
ÁCS	Szeretném megtudni végre, mit akar tőlem!
TIZEDES	De sietteti a szerencséjét, böllér.
ÁCS	Nem remélem, hogy szerencsét hoz a magával való újabb találkozás.
TIZEDES	Hátha...
ÁCS	Bökje már ki, mit akar!
TIZEDES	Ugye, jól emlékszem, hogy azt mondta, szereti a szakmáját.
ÁCS	Jól emlékszik.
TIZEDES	Én meg azokat szeretem, akik szeretik a szakmájukat. Nekem is van ám szakmám. Mit gondol, micsoda?
ÁCS	Gondolom, katona...
TIZEDES	Dehogy. Az én szakmám... mondjuk, legyen vízvezeték-szerelő. Jó szakma, nem? Békében csövek, vezetékek, csapok, tömítések. Azután meg jön ez a háború, és fuccs a csöveknek, a csapoknak, fuccs a tömítéseknek. Marad a géppisztoly. Szomorú perspektíva.
ÁCS	Miért hivatott?
TIZEDES	Mondom, máris mondom. A szakmájáról beszéltem. Arról, hogy maga mestere a szakmájának. Az a helyzet, hogy kellene nekem egy jó szakember. Lenne itt egy fontos megbízatás. Le kéne vágni néhány disznót. Mi ugyanis katonák vagyunk. És nem böllérek. Tetszik érteni?
ÁCS	Levágom én, ha kell. Hol vannak azok a disznók?
TIZEDES	Majd behozatom őket, ha eljön az ideje.
ÁCS	Disznókat a templomba?
TIZEDES	Miért? Ha magát idehozathattam... na, ne idegesítsen fel, böllér! Vállalja, vagy nem vállalja?
ÁCS	És ha nem vállalom?
TIZEDES	Virág! Egy kis fényt a hentes úrnak, hadd lássa meg Isten igaz útját! (Fényár, a magasban Boros hullája.) Érti már? Én megtettem maga helyett. Most maga jön. Maga teszi meg nekem azt, amire megkérem.
ÁCS	Rendben. Vállalom.
TIZEDES	Helyes. Hozzák be a disznókat!
ÁCS	Itt?
TIZEDES	Miért ne? A követ fel lehet mosni utána. Ígérem, nem a maga dolga lesz. Szaporábban, hé! (Bevezetnek néhány elgyötört foglyot.) Hát, itt vannak. Ezeket kell lemészárolnia, kedves böllérem. (Nevet.)
ÁCS	Nem... nem lehet... nem erről volt szó.
TIZEDES	Megígérte az előbb...
ÁCS	Disznókat mondott.
TIZEDES	Miért, ezek nem elég nagy disznók? Kövérnek ugyan nem kövérek, de nincs időnk felhizlalni őket. A vágásra pedig mindenképpen megértek. Valamennyien azt tették, mint a kereszten rohadó barátjuk. Megpróbálták szerény porhüvelyemből idő előtt kiszabadítani a lelkemet. Hova akarták küldeni? Nyilván a pokolba. No, én úgy döntöttem, elküldöm magam előtt ajánlónak az övékét. Dologra fel, hentes!
ÁCS	Nem.
TIZEDES	Miért, tán ismeri őket?
ÁCS	Nem ismerem. Nem. Embert nem.
TIZEDES	Érdekes elgondolás. Állatot igen, embert nem. Ezek szerint az ember magasabb rendű az állatnál. Pedig nem, Ács Mihály. Sőt, alacsonyabb rendű annál. Nem arra a közhelyre akarok utalni, hogy az állat csak akkor öl, ha éhes. Részben, mert ez nem igaz, részben, mert mi közöm hozzá. Mi közöm az éhes állathoz. Ami fontosabb, böllér, hogy az állat nem gyáva. Még a szelíd őz sem. Látott már szelíd őzt meghalni? Én láttam. Állt méltósággal az oroszlán előtt, várta, mikor tépi fel az ütőerét a vadállat. (Elneveti magát.) Na, ez most olyan volt, mint a maga bikája, meg a puszta hentesököl. Bevallom, nem láttam még őzet meghalni. Őzet még nem láttam. Jelent valamit? Semmit sem jelent. Tudja, mi az igazi különbség az állat meg az ember között? Hogy az állatot nem lehet megzsarolni. Az embert viszont igen. S ha jól zsarolod, mindenre rá tudod venni. Még a fajtája lemészárlására is. Nem hiszed, Ács Mihály? Kár. Mert éppen erre készülök. Bebizonyítom neked, hogy addig zsarollak, amíg el nem vállalod a mészárosmunkát - helyettünk. Mi mégiscsak katonák vagyunk.
ÁCS	Ördög. És ördögök.
TIZEDES	Hagyd ezt. Templomban különben sem ildomos ördögöt szólongatni. Vigyétek ki ezeket a nyomorult állatokat! Ha nem, nem. Fényt le! (Elsötétül a színpad, csak az asztalfény marad fenn.) Krausz! Hallasz?
KRAUSZ	(a sötétségből) Jelentem, igen.
TIZEDES	Kezdődik a harmadik jelenet.
KRAUSZ	Értettem. A szereplők máris a színpadon lesznek.
TIZEDES	Na, böllér, micsoda színjátékot rendezek én magának! Mikor lesz megint ilyen jó sora? Színház, csak a maga kedvére. (A tanító lép a lámpa fénykörébe.) Üdvözlöm, tanító úr. Mi szél hozta ide, a körünkbe?
TANÍTÓ	A katonái hoztak. Meddig tart még ez a cécó, tizedes úr?
TIZEDES	Minden a maga Ács barátjától függ. Csak egy szavába kerül...
TANÍTÓ	Hogyan?
TIZEDES	Kérdezze meg a barátját!
TANÍTÓ	Igaz ez, Mihály?
ÁCS	Igaz, tanító úr.
TANÍTÓ	Hát akkor miért nem intézkedik, Mihály?
ÁCS	Nem tudok, tanító úr.
TANÍTÓ	Most mondta a tizedes, hogy magától függ, hogy meddig tartanak itt bennünket. Intézkedjék már, kérem. Egy szavába kerül. Mondja ki azt a szót!
ÁCS	Nem lehet. Nem tudok. Nem akarok...
TANÍTÓ	Mi az, hogy nem akar? Nekem tanítanom kell a gyerekeket. Maga meg azt mondja, nem akarja...
ÁCS	Nem akarok több halottat.
TANÍTÓ	Mit ért azon, hogy több halottat?
TIZEDES	Böllér, figyelmeztetem, ha elrontja a jelenetemet, lelövöm.
ÁCS	Nem fogom elrontani.
TIZEDES	Tanító úr! Maga felháborodnék azon, ha azt kérném, tanítson meg valamire?
TANÍTÓ	Miért háborodnék fel?
TIZEDES	Miért nem háborodna fel?
TANÍTÓ	Mert nekem ez a dolgom, kérem, a tanítás.
TIZEDES	Na látja. Ács úr azon háborodott fel, hogy arra kértem, gyakorolja a szakmáját. Vágjon le néhány disznót.
TANÍTÓ	Csak ennyi a feltétele a szabadságunknak?
TIZEDES	Csak ennyi. És Ács Mihály nem képes levágni néhány disznót.
TANÍTÓ	Mihály, megőrült maga? Miért nem teljesíti a tizedes kérését? emberek élete van a kezében. A családjáé. Vágja le azokat a nyomorult disznókat!
ÁCS	Nem tehetem. Azok a disznók emberek. Foglyok, tanító úr.
TANÍTÓ	Maga megháborodott... vagy...nem... ez nem lehet igaz...
TIZEDES	Hazudik a böllér. Valójában csak ember formájú disznók. Hogyan lehetnének emberek, ha képesek voltak rám lőni.
TANÍTÓ	Boros is köztük van?
ÁCS	Boros...
TIZEDES	Borossal hamarosan találkozni fognak. Így, vagy úgy.
TANÍTÓ	Ezen mit ért?
TIZEDES	Semmit sem értek. Mondja csak, tanító, melyiknek csapja a szelet?
TANÍTÓ	De kérem...
TIZEDES	Szóval, melyik lányt nézte ki magának?
TANÍTÓ	Kikérem magamnak...
TIZEDES	Hagyja, tanító úr. Láttam én mindent. A kisebbikért van oda. Tudja mi a baj? Az a baj, tanító úr, hogy Krausz is bolondul a lányért. (A sötétben dulakodás zaja, mintha elfojtott női sírás hallatszanék.) Van egy ajánlatom. Nekem mindig van egy ajánlatom. A fene nagy lelkemre fogok egyszer ráfizetni. Maga rábeszéli Ácsot, hogy végezze el a kért munkát, én meg megfékezem Krauszt.
TANÍTÓ	Én nem beszélhetem rá. Ha emberekről van szó...
TIZEDES	Rendben. Ács, utoljára kérdem, vállalja-e a megbízatását?
ÁCS	Nem.
TIZEDES	Virág, fényt! (Fegyverek csöve mered a két fogolyra. Középen, az úrasztalon fekszik Éva lemeztelenítve, két oldalról lefogják a katonák, Krausz áll a szétfeszített combok között, a nadrágját gombolja. Felnéz, jelre vár.)
TANÍTÓ	Éva... szent Isten... Boros...
ÁCS	Ne, könyörgöm, ezt ne! A lányomat ne...
ÉVA	(meghallja az apja hangját, sikolt) Apuska, seg... (Betapasztják a száját.)
TIZEDES	Várj, Krausz! Mondott valamit, böllér?
ÁCS	(letérdel) Mindenre, ami szent, kérem, ne... ne bántsák... őt ne... velem bármit megtehetnek, de a lányomat... kérem, maga is apa... irgalmazzon neki...
TIZEDES	Nem ezt vártam magától, Ács. Maga engem nem érdekel. Mit kezdjek a szaros életével? Az érdekel, vállalja-e a munkát.
ÁCS	Nem vállalhatom... hát nem érti...
TIZEDES	Krausz, láss hozzá!
TANÍTÓ	(a tiszt elé veti magát) Ne! Várjanak!
TIZEDES	Krausz! Várj! Na jó, még egyszer visszafogom a katonámat. De harmadszorra már nem hiszem, hogy ez sikerülni fog. Gondoljanak csak bele, ott ácsorog szegény Krausz két gyönyörű, zsenge, érintetlen lánycomb között. Micsoda lelkierő kell, hogy megállja, hogy ne lökjön egyet rajta... igaz, Krausz?
KRAUSZ	(lihegve) Jelentem, igen, nagyon nehéz... kérek engedélyt... megkezdeni... végre...
TIZEDES	Mit akart mondani, tanító?
TANÍTÓ	Én vállalom.
TIZEDES	Maga? Mit? Na lám, micsoda hős. Vállalja a piszkos munkát az apósa helyett. Hozzanak be egy disznót! Gyorsan, gyorsan! (Bevezetnek egy foglyot. A tizedes egy bajonettet nyom a kezébe.) Lásson hozzá, jóember.
TANÍTÓ	(a fogolyhoz tántorog, megáll előtte, lengeti a bajonettet. Próbálja megtenni, de nem viszi rá a lélek.) Képtelen vagyok megtenni.
TIZEDES	Krausz!
TANÍTÓ	Ne! (Belenyomja a szerencsétlen pára torkába a tőrt, a fogoly összecsuklik, melléje hanyatlik a tanító.)
TIZEDES	Lám, így lesznek névtelen kis senkikből hősök.
ÁCS	Mocskos szemetek.
TIZEDES	A maga lánya miatt volt, Ács. Csak ne legyen cinikus. Krausz! Egyelőre nem... vigyétek ki! A harmadik jelenetbe belepiszkolt ez a bolond tanító. Készüljetek a negyedik jelenetre.
KRAUSZ	Az utcáról?
TIZEDES	Naná. És lehetőleg nőt. Nem kell szép. Legyenek gyerekei, kettő, három. (Odasétál a földön fekvő tanítóhoz, belerúg.) Ostoba szerelmes állat. Mit meg nem tesz azért, hogy megmentse azt a kis nebáncsvirágot. Amire, maga, dicső apa, nem lett volna képes. Igaz? Ha nincs a tanító, Krausz már rég partiba vágja a lányát. Meg az összes többi katona, akik a sötétben csak arra várnak, hátha ők is sorra kerülnek a finom falatocska...
ÁCS	Igaz... igaz... Csak hagyja már abba...
TIZEDES	Rendben. Én azért nem mondtam le arról, hogy maga végezze el a megbízatást. Láthatta, a tanító milyen pancser munkát végzett. Lehet, hogy a nyomorult meg sem halt, most vérzik ki szörnyű kínok közepette a szegény állat. Miért alakult ez így? Mert a tanító nem szakember. Odatotyogott, és szúrt, ahogy bírt, ahova ment. Maga helyett. Szánalmas, kicsit komikus látvány volt, nem? Nem jól van ez így, böllér. Megpróbálkozom tehát mással, hogy meggyőzzem. Lássa, nem ravaszkodom, nem leplezem, amit akarok. Megtörni magát. Olvastam én egy könyvet. Valami orosz diktátorról szólt. Pontosabban annak a kemény embereiről. Hogyan törték meg a legkeményebb figurákat is, egy-két trükkel. A maga kedvéért lekoppintottam onnan egy jelenetet. Ismét színház, Ács, és meg fogja látni, milyen remek rendező ez a maga kis tizedese. Mert nem ám az a nagy dolog, hogy valakit megölünk. Az a könnyebbik megoldás. Valakit megtörni, az a valami, kedvesem. De nem lövöm el a poént. A végén még elunod az előadást. Krausz!
KRAUSZ	(a sötétből) Jelen.
TIZEDES	Készen vagytok?
KRAUSZ	Jelentem igen. Mehet?
TIZEDES	Küldjétek! (Vézna, elhasználódott, meghatározhatatlan korú nő lép a lámpa fénykörébe. Reszket a félelemtől.) Van gyereke?
NŐ	Igen.
TIZEDES	Hány gyereke van?
NŐ	Három.
TIZEDES	Hány évesek?
NŐ	A legkisebb három, aztán van egy tíz és egy tizenhárom éves... engedjenek haza, kérem, felügyelet nélkül vannak a kisebbek...
TIZEDES	Vállalja, Ács? Jól fontolja meg, mit mond. A hölgy nem ér rá.
ÁCS	Nem. (Abban a pillanatban, ahogy kimondja, lövés dördül a sötétből, a nő elhanyatlik.) Miért? Mit vétett magának ez a szerencsétlen?
TIZEDES	Ne ordítson velem, böllér. Nekem semmit se vétett. És magának?
ÁCS	Miért ölte meg?
TIZEDES	Én? Maga ölte meg, barátom. Nem szeretném, ha rám kenné a felelősséget. Maga ölte meg, mégpedig hidegvérrel. Ott kezdődött a baj, hogy nem akarja a szakmáját gyakorolni. S ha az emberek nem akarják a szakmájukat gyakorolni, akkor megbolydul a világ rendje. Megértett már, böllér? A világban minden fogaskeréknek illeszkednie kell. Különben zavarok támadnak a működésben. Mint ennek a szegény asszonynak a példája is mutatja. Tehet ő valamiről? Nem tehet. Megy az utcán, elfogják a katonáim. Ide hozzák. Ön pedig, hogy a saját kezét tisztán tarthassa, megöli. Elsüt egy pisztolyt a sötétben. Közben meg eljátssza, hogy itt ácsorog előttem, és moralizálgat.
ÁCS	Nem, nem, nem. Az ilyen gazembereknek csak egyszer kell, hogy engedjen az ember, és soha nem lesz vége. Pont azáltal léteznek, hogy mindenki fejet hajt az erőszakosságuk előtt.
TIZEDES	Szépen mondta. Hát, ne hajtson fejet, böllér. Mi azonban még nem fejeztük be a negyedik jelenetet. Krausz! Jöhet! (Újabb asszonyt tolnak láthatatlan kezek, vagy fegyvercsövek, a lámpa fénykörébe.) Ismeri ezt az asszonyt, Ács?
ÁCS	Ismerem.
TIZEDES	Hány gyereke van?
ÁCS	Kettő. Két kislány.
TIZEDES	Akárcsak magának. Egy kérdést teszek fel önnek, Ács Mihály. Vállalja-e a magára kirótt feladatot?
ÁCS	(teljesen összeroppanva, csak nagyon sokára válaszol) Vállalom.
TANÍTÓ	(valahonnan a sötétből) A kurva anyádat!
TIZEDES	Nagyszerű. Az asszonyt engedjék el! Önnek szerencséje van, hölgyem. Ez a gentleman megmentette az életét. (Kezet csókol a rémült, semmit sem értő nőnek.) Kérem, majd mindenkinek mondja el, milyen gálánsan viselkedett magával Ács Mihály úr, a hentes. Most pedig hozzák be azt a néhány maradék disznót. Ács Mihály, munkára fel! Készen áll?
ÁCS	Készen vagyok. Kezdhetjük...

2. jelenet
(Az első felvonásban megismert lakásbelső. Hajnal, vagy reggel. Egyedül Ács van ébren, az asztalnál ül. Látszik rajta, hogy az egész éjszakát ébren töltötte. Mariska jön le a lépcsőn, nem szól, nem néz rá az urára, bemegy a konyhába. Kisvártatva előkerülnek a lányok, követik az anyjukat. Ők sem szólnak az apjukhoz. A lányok kis idő múlva visszatérnek, szótlanul teríteni kezdenek.)
ERZSI	Kér pálinkát?
ÁCS	Nem kérek.
ÉVA	Igyék egy kupicával, apuska, az majd jót tesz!
ÁCS	Hát, rendben van. Hozzál. (Éva pálinkát hoz, tölt az apjának, Ács egyhajtásra lehúzza az italt.) Köszönöm. (Láthatóan mondani akar valamit, de nem tudja, hogyan fogjon hozzá.) Milyen idő van odakint?
ERZSI	Meleg. Egészen kellemes.
ÉVA	Nem akar egyet sétálni, apuska? Most már ki lehet menni nyugodtan.
ÁCS	Nem. Nem akarok kimenni. Adj még egy pálinkát, kérlek!
ERZSI	Nem fog megártani, apuska?
ÁCS	Tudom én, hogy mikor elég. Ne szóljatok bele!
ÉVA	Ma elmennek a katonák.
ERZSI	Éppen ideje. És mi megint a régi életünket éljük.
ÉVA	Nem egészen.
MARISKA	(kilép a konyhából) Miért ne élhetnénk úgy, mint régen?
ERZSI	Szerintem ugyanúgy élhetünk, mint eddig. Történt valami?
ÉVA	Semmi. Igazán nem fontos.
ERZSI	Csak mondd, ha valami nyomja a bögyödet.
ÉVA	Nem történt semmi. Csak anyánk lett kurva, és apánk lett hóhér. Az egész falu ezen ezzel van tele. Szégyellek kilépni a házból.
MARISKA	Hallotta, mit mondott?
ÁCS	Hallottam.
MARISKA	Egy szava sincs hozzá?
ÁCS	Mit mondjak? Igaza van. Már ami rám vonatkozik...
MARISKA	És tényleg úgy gondolod, hogy én kurva lettem?
ÉVA	Úgy gondolom. Ma is a tizedessel aludtál. Nem? Én nem is értem, apuska miért tűri el ezt neked...
MARISKA	Semmi közöd hozzá! Megértetted? Ott még nem tartunk, hogy nektek is beszámolási kötelezettséggel tartozom.
ERZSI	Nektek? Hát szóltam én egy szót? Kivételesen védtelek volna benneteket. De ezt észre sem veszitek.
ÁCS	Elég legyen ebből. Ha elmentek a katonák, majd mindent tisztázunk.
ÉVA	Nekem nincs mit tisztáznom...
ERZSI	Nincs hát. Milyen jó is Évikának... Neki nincs mit tisztáznia. Ő megmaradt tisztának, meg a kis édes. Könnyű persze úgy tisztának megmaradni, hogy helyetted anyád bújik az ágyba. Mit gondolsz, miért feküdt bele anyuska annak a szemétnek az ágyába? Ó, hogy utállak ilyenkor, te álszent fazék! Hát éppen azért, hogy ne a te gyönyörűséges combocskáid között ébredjen fel ma Krausz közlegény...
ÉVA	Virág közlegény meg a tiéid között...
ERZSI	Sajnállak, hogy ilyen együgyű vagy. Neked megmagyarázni valamit... Így maradhattál meg a tanítódnak tisztán... szűzen...
ÁCS	Azt mondtam, elég legyen ebből! Itt mindenki süket?
TIZEDES	(a lépcső tetejéről hallgatja őket) Jó reggelt, kedves családom! Milyen jó is a család megszokott, meleg zajongásában felébredni! Ugye, nem zavarja magukat, hogy ilyeneket mondok? De tudják, én tényleg úgy érzem, mintha a tulajdon családomban lennék. És a család a legnagyobb dolog ebben a zűrzavaros, rossz világban. Vajon mi lehet az enyéimmel? Sokat gondolok rájuk. Egyszer csak véget ér ez a vacak háború. Ugye, véget ér? (Hallgatnak.) Nem válaszolnak. Én tudom, hogy maguknak sem könnyű. De lássák be, mi mindent megtettünk, amit emberileg meg lehetett tenni, hogy minél kevesebb gondot okozzunk önöknek. Nem? Min-dent meg-tet-tünk. És lám, valamennyien túlélték a katonák átvonulását, nem történt tragédia a családban, nem erőszakolták meg ezeket a szép lányokat a mi eldurvult katonáink...
ÁCS	Üljünk asztalhoz, talán!
TIZEDES	Remek. Üljünk. Természetesen nem várok köszönetet azért, amit önökért tettem. Hiszen, ez a kötelességem volt a szállásadóimmal szemben. Költsük el hát az utolsó reggelinket! Bensőségesen, a megszokott szeretet légkörében. (Leül. Erőltetetten humorizál.) Csak nem egyedül fogom ezt a rengetegséget megenni? Kedves Ács család...
ÉVA	(leül mellé. Tölt neki pálinkát. Tölt magának is. A szülők dermedten figyelik.) Na, egészségére, kis hadnagyocska!
TIZEDES	Tizedes vagyok.
ÉVA	Tényleg? Nem hadnagy? Csak egy tizedes? Anyuska, hát lehet az, hogy te csak egy tizedessel...
ERZSI	Begyújtsam-e a szamovárt?
ÁCS	Gyújtsd be!
ÉVA	Lehet az, hogy egy ócska kis tizedessel...? Egy rongyos, szar kis tizedessel...? (Sírva fakad.) Anyaaaaa... hogy teeee...
ÁCS	Szedjen, tizedes! El fog hűlni...
TIZEDES	Rossz a kisasszonyok hangulata. Csak nem történt valami visszavonhatatlan, amiről én nem tudok?
ERZSI	Ha ön a közelünkben van, nem történhet semmi visszavonhatatlan. Hogyan is történhetne? Hiszen tudja, tizedes úr: ön a mi védangyalunk. A mi önzetlen, szeretett védangyalunk.
TIZEDES	Jól esik, amit mond, még akkor is, ha egyetlen őszinte hangocska sincs benne. Maga még túl fiatal, Erzsébet, nem tudja, hogy mekkora igazságokat mondott ki az előző mondataiban. Majd az idő kiigazgatja a mostani hamis hangsúlyait.
ÁCS	Miért nem eszik?
TIZEDES	Csak ön után... Természetesen...
ÁCS	Ne féljen, nem fogjuk megmérgezni! Már csak egy hulla hiányzik ebből a házból, a reggelizőasztal mellé. Csak egyen nyugodtan!
TIZEDES	És maguk? Maguk miért nem esznek? Egyedül elsápadnak ezek a friss, finom ízek a számban...
MARISKA	Ne komédiázzék itt, tizedes! Reggelizzen meg, és menjenek Isten hírével!
TIZEDES	Maga sem eszik, szépséges háziasszonyom?
MARISKA	Én nem. Köszönöm. Én nem vagyok éhes. Én torkig vagyok...
TIZEDES	Böllér?
ÁCS	Köszönöm. Én magával nem eszem egy asztalnál.
TIZEDES	Ó! Mennyire érzékeny lélek. Mintha nem is ön... de hagyjuk talán... Lányok?
ÉVA	Magával nem. Maga ölte meg Borost. Maga gyilkos.
TIZEDES	Ez nem igaz. Borost a háború ölte meg, kedves Éva. Ismét hivatkoznék zsenge korára, amely nem teszi lehetővé, hogy ezt megértse. Azon felül, Boros urat a saját ostobasága, valamint a tisztelendő úr balgasága ölte meg. Egyszer még szégyellni fogja az előbbi igaztalan szavait.
ÉVA	Farizeus!
TIZEDES	(elengedi a füle mellett) Önt már meg sem kérdezem, Erzsébet kisasszony, hogy velem tart-e a reggeli étkezésben?
ERZSI	Miért ne? Szedjek, tizedes úr, vagy ellátja saját magát?
ÉVA	Erzsi! Mit csinálsz?
ERZSI	Ugyan mit? Reggelizem a tizedessel. Ne játsszátok az agyatokat! Ti pontosan tudjátok, hogy ha mindannyian azt mondjuk, nem eszünk a tizedes úrral, akkor a tizedes úr azt fogja mondani, ám legyen, és azt a parancsot adja ki, leülni, enni, mind! És akkor mi le fogunk ülni, és enni fogunk, de enni ám, és nagyon fogjuk szégyellni magunkat utána. Egyedül talán apuska merne ellent mondani neki, de a tizedes úr nagyon haragos és következetes ember, tehát lelőné apuskát, akár egy kutyát, mesélné később a következő szállásán, és akkor nagyon büszkék lehetünk a tisztességünkre, és járhatunk ki a temetőbe...
TIZEDES	Van a beszédben igazság, sőt, él is. Kérem, nyomatékosan kérem, üljenek le, és egyenek! Ez az utolsó közös reggelink. (Valamennyien leereszkednek egy-egy székre. Mariska szed mindenkinek. Némán, kapkodva esznek, nem néznek egymásra. A tizedes fejezi be utoljára.) Fejedelmi reggeli volt, köszönöm. Most akkor, elindulnék. Virág, Krausz! (A két legény a konyhából keveredik elő.) Összepakoltatok?
VIRÁG	Jelentem, igen.
TIZEDES	Helyes. Köszönjetek el!
KRAUSZ	Kezét csókolom a hölgyeknek, viszontlátásra, uram...
VIRÁG	A viszontlátásra!
TIZEDES	Kint várjatok meg!
KRAUSZ	Kérünk engedélyt a távozásra.
TIZEDES	Menjetek már! Milyen körülményesek tudnak lenni a katonák! (Feláll.) Hát, kedveseim, elérkezett a búcsú nehéz pillanata. Ha hiszik, ha nem, fáj a szívem. Megszoktam itt lenni, a maguk szép és természetes lényében gyönyörködni. Higgyék el, a katona is érző ember. Én annak a híve vagyok, előbb a kötelesség, és csak utána az érzelem. Lehet, önök sokszor csak a kötelességét teljesítő mord katonát látták bennem, de én mindvégig az önök szeretetének, szépségének és gyöngédségének a kisugárzásában fürösztöttem, elfáradt életemet. És ezt szeretném megköszönni. (Várakozik, de nem mozdul senki.) Igen, beszélnünk kell arról is, hogy voltak konfliktusok. A katona nem mindig tehette meg azt, amit az ember szeretett volna megtenni. Kérem, nézzék el ezt nekem. Remélem, legalább annyi kellemes emléket hagyok itt önökben, amennyit magammal viszek az ismeretlen, kegyetlen jövőbe. (Ismét várakozik, de még mindig nem mozdul senki.) Még valami... Bizonyára meglepődnek, de nem kívántuk mi ingyen a szállást, az eltartást, a fogadást. A jóltartásért önnek, asszonyom... (Pénzt tesz le Mariska elé.) A segítségéért önnek, Ács uram... (Pénzt vet Ács elé is, és nyomban a pisztolya felé nyúl.) Na, csak ne tiltakozzanak, ez jár maguknak. Szabad a hölgyeknek kezet csókolnom? (Nem kap választ, elindul, mindnek kezet csókol.) Szabad önnel kezet fognom, kedves házigazdám?
ÁCS	Nem vagyok hajlandó kezet fogni egy gyilkossal...
TIZEDES	(tapsol) Bravó, kedves böllérem! Ezt jól csinálta. Komolyan mondom, örülök neki. Ismét van tekintélye a családban. Jól megmondta a szaros tizedesnek. Bátran, keményen, egyenest a szeme közé. De meg ám. S lássa, böllér, még csak meg sem büntetem. Minek? Nem tudja maga még azt, milyen lehetőséget szalasztott el, amikor nem fogott velem kezet. Én vagyok ugyanis ebben a patkányfészek faluban az utolsó ember, aki hajlandó lenne magával kezet szorítani. Lehet azért, mert... De ne érzelgősködjünk... Ha nem, hát nem. Remélem, még viszonozhatom a szívességüket... egyszer... valamikor... (Kezét a sapkájához emeli, összecsapja a bokáját, és távozik.)
ERZSI	Vége, vége, vége, vége, vége...
MARISKA	Te bohóka, te...
ÁCS	Szedjétek le az asztalt! És takarítsátok ki a hálószobát! A szemétre ezzel a pénzzel...
ÉVA	Úgy lesz, apuska. (Gondosan összehajtja a bankjegyeket, és gőgösen elvonul.)
MARISKA	El sem hiszem, hogy vége. Holnaptól kezdődik minden újra.
ÁCS	(szórakozottan) Holnaptól.
MARISKA	Reggel vág?
ÁCS	Igen. Teleknél kettőt.
MARISKA	Az jó. Már kifogyóban vagyunk a hurkából.
ÁCS	Majd holnap feltöltjük megint a kamrát.
MARISKA	Mihály? Mikor akar beszélni velem?
ÁCS	Semmikor. Mit kellene beszélnem veled? Életben maradtunk, mind a négyen. Ez a legfontosabb.
MARISKA	Tudja, hogy nem erről van szó.
ÁCS	Én nem tudtalak megvédeni... arról van szó.
MARISKA	Tudja jól, hogy - végső soron - elkerülhettem volna...
ÁCS	Hagyjuk ezt! Ne beszéljünk többé róla! El kéne utaznod a gyerekekkel pár napra Délre! Ahogy mások szoktak. Hogy lenyugodjanak... Jól van, na... (Magához akarja ölelni, de az asszony kicsúszik a karolásából. Zavartan álldogálnak. Mindketten megkönnyebbülnek, amikor csöngetnek.)
MARISKA	Hagyjátok, lányok, majd én kimegyek... (Kiszalad, kisvártatva Telekkel jön vissza.) Üljön le minálunk, szomszéd. Pálinkát? Vagy valami harapnivalót...
TELEK	Köszönöm, nem. Elmentek?
ÁCS	Látod. Elmentek.
TELEK	Hát, már nagyon ideje volt.
ÁCS	Ami azt illeti, ideje.
TELEK	Hallottad, hogy nálunk mindent kirámoltak?
ÁCS	Hallottam. A lányok?
TELEK	Megvannak. Megúszták. Két és fél napig a szalmakazalban... Szegénykék. Még most is remegnek... Szerencsére volt annyi eszük, hogy elrejtőztek, amikor meghallották, hogy jönnek a katonák. Mégsem lett igaza Mariskának...
ÁCS	(rosszkedvűen) Valamilyen formában igaza lett. A mi lányainkhoz sem nyúltak hozzá.
TELEK	(furcsa mosollyal) De csak valamilyen formában... (Kapcsol.) Igaz is. Ők is megúszták, hála Istennek. (Csöngetnek.) Na lám, ha egyszer megindul az élet. Mint azelőtt. A sürgés-forgás nálatok. Majd csak elfelejtjük ezt az ostoba csetepatét. Igaz-e? (A tiszteletes nyomakszik befelé, fején turbán emlékeztet a tizedes pisztolyára.) Drága tiszteletes úr, jól van?
TISZTELETES	Dicsértessék! Nem a legjobban. Nagyon fáj a fejem. Az az átkozott tizedes... de mit is mondok... hát, rendesen odasózott... Meg, nagyon fáj a derekam is... egész nap súroltam a templomban... (Ácsra pillant, aki elkerüli a tekintetét.) A templom kövéről... a rengeteg vért...
MARISKA	Megkínálhatjuk valamivel?
TISZTELETES	Nem, köszönöm. Önöknél minden rendben?
MARISKA	Igen. Nálunk minden rendben.
TISZTELETES	És maguknál?
TELEK	Nálunk is. Köszönjük.
TISZTELETES	Csak szegény Boros... meg szegény Jankovics... a mi vértanúink...
ÁCS	Akkor talán beszéljük meg a holnapot!
TISZTELETES	Kezdődik a béke... vágással... hehe... de most már igazi disznókkal...
ÁCS	De tiszteletes...
TISZTELETES	Bocsánat... úgy látszik, valami fontosat kivert az agyamból a tizedes pisztolyának az agya... hehe... pisztolyagyam lett a veréstől...
ÁCS	Hányra menjek?
TELEK	Éppen erről akarok veled beszélni, Mihály... éppen erről... hogy nem kell jönnöd holnap.
ÁCS	Nem akarsz holnap vágni?
TELEK	De... Vágni kell. Enni kell... élni kell... Csak, tudod, azt mondja az asszony is... de én is úgy gondolom... hogy jobb lenne, ha nem te vágnád le az idén a disznóinkat... annyi minden történt velünk, veled... tudod... zavaros, furcsa dolgok... hogy talán felfogadnánk mást... már fel is fogadtunk... az az igazság... hogy felfogadtunk...
ÁCS	Értem. És jövőre?
TELEK	Hiszen az még annyira messze van...
ÁCS	Szóval akkor sem... jövőre sem...
TELEK	Mihály, hiszen mi barátok vagyunk... voltunk... minek hazudnék neked... nem. Hogy is mondjam... nem kellesz többé. (Hirtelen feláll.) Az a helyzet, hogy el kell most rohannom... Rengeteg még ma a tennivalónk... Kezeit csókolom, Mariska... (Kezet csókol neki.) Tiszteletes úr... Szervusz, Mihály... (Ács a kezét nyújtja felé, de Telek úgy tesz, mintha nem venné észre. Kirobog a szobából. A férfi megszégyenülve ejti le maga mellé a kezét.)
TISZTELETES	Ne is törődjék vele! Majd meggondolja magát. Rendbe jön előbb-utóbb minden, meglátja. Elnyugszanak a felkavart vizek.
ÁCS	Majd csak elnyugszanak. A tanító...?
TISZTELETES	Azóta nem láttam. Majd csak előkerül ő is. Meglátja, minden rendbe jön. (Csöngetnek.) De nagy a forgalom maguknál! Egymásnak adják a vendégek a kilincset, mint régen. (Gulyás lép be. Komor, vagy inkább ünnepélyes.) Gulyás úr, Isten hozta megint a körünkben...
GULYÁS	Jó napot. Minden rendben?
ÁCS	Amint látod.
GULYÁS	Elmentek?
ÁCS	El.
GULYÁS	Nagyon helyes. Mindenki épségben?
ÁCS	Mindenki.
MARISKA	Az előbb volt itt Telek...
GULYÁS	Találkoztam vele... váltottunk pár szót.
ÁCS	Leülsz?
GULYÁS	Nem, köszönöm... (Mariska felé fordulva) Ne fáradjon, Mariskám, nem iszom! Azért jöttem, Mihály...
ÁCS	(komoran) Hallgatlak.
GULYÁS	Tudod, vasárnap reggel vágnék...
ÁCS	Megállapodtunk...
GULYÁS	Hát éppen ez az. Megváltoztak a dolgok, Mihály. Megértheted... nem akarom, hogy te vágd le az állataimat...
ÁCS	Értem. Megmagyaráznád?
GULYÁS	Nehéz ez... az ember úgy összeszokik az állattal... sajnálja... meg tiszteli is... te meg, ugye...
ÁCS	Én meg...
GULYÁS	Te meg, ugye, embert öltél, Mihály... embereket...
ÁCS	Igen.
GULYÁS	Nem akartad, persze, tudom én, de... mégiscsak hóhér lettél... és én nem adom az állataimat... (Elcsuklik a hangja, sír.) Nem adhatom az állataimat hóhér kezére... tudom, megbüntet ezért engem az Isten, Mihály, amit én most mondok neked... és azt se bánom, ha nem bocsátasz meg nekem ezért... (Szinte kitör a szobából, hallatszik, ahogy becsapódik utána az ajtó.)
ÁCS	(nem látszik az arcán semmilyen érzelem) Tölts pálinkát! (Mariska tölt neki. A férfi iszik, végigcsordul az állán az ital, nem törli le.) Akarok még egyet!
TISZTELETES	Nem lesz elég, Mihály? Én nem akarok beleavatkozni a dolgába, de kár tetézni a bajt. Minden csoda három napig tart. Majd csak lenyugszanak a kedélyek.
ÁCS	Én böllér vagyok. Nekem vágnom kell, tiszteletes úr. Van magának disznója? (Tölt magának, iszik.) Mert ha van, akkor arra kérem, engedje, hogy levágjam... Ingyen vágom le... még kóstolót sem kérek... Ha lenne magának egy disznója...
TISZTELETES	Miket nem beszél? Honnan lenne nekem disznóm...
ÁCS	Csak úgy gondoltam. Nekem vágnom kell. Érti? Ez az életem. Hogy mondta a tizedes?
TISZTELETES	Hagyja azt a nyomorultat...
ÁCS	Nem úgy van az. Azt mondta a tizedes, az embernek szeretnie kell a szakmáját... És hogy becsüli bennem, hogy szeretem a szakmámat. Mert én tényleg szeretem. Ezt jól látta meg a tizedes. Nem érek én semmit, tiszteletes úr, csak éppen annyit, hogy szeretek vágni. Disznót vágni. És most elveszik tőlem a disznóimat. (Tölt, iszik, nem merik leállítani, dermedten nézik, már az asztalnál vannak a lányok is. A férfi egyre részegebb, a hirtelen-részegek zavarodottságával beszél.) Egy hóhér ne vágjon disznót. Mert a disznónak lelke van. Én meg csak egy hóhér... vagyok... leszek... a szemükben... Az én lelkem persze senkit sem érdekel. Egy hóhérnak ne legyen lelke. Mit akarhatott velem az Isten... Tudna válaszolni, elvégre maga mégiscsak pap... Mit akart elvégeztetni... akkor... de hát én megmentettem azt az asszonyt... tudja mindenki... vagy nem mentettem meg... vagy nem tudja senki... vagy senki nem akarja tudni... de mit számít ez most... ha nem vághatok, én meghalok, tiszteletes úr, vagy elemésztem magam, vagy elveszejtem...
TISZTELETES	Szerzek magának disznót, Mihály, nyugodjék meg, és le fogja majd vágni...
ÁCS	Nagyon rendes ember maga, tiszteletes. De nekem igazi disznók kellenek! Igazi disznók. Érti? Nem a maga könyörületből beszerzett szar disznói. Igazi disznók! Mint régen. És a hajnalok, és a vödör csörgése az ólnál, és a fogók szuszogása, és a hörgő, rugdalózó állat, ahogy már a hátán fekszik... De ki fog nekem disznót adni, ha a barátaim is elveszik tőlem az állataimat... (Csöngetnek. Ács nem hagyja magát zavartatni.) Ki fog nekem disznót adni? Pedig mindenki tudja, hogy én vagyok a legjobb böllér az egész környéken... mindenki tudja... ha én vágok, az ünnep... az nem egyszerű vágás... (Klein lép be, szörnyen zavart.) Jé, a Klein úr! Klein úr, van magának disznója?
KLEIN	Hogyan lenne, kérem? Én kereskedő vagyok. Nincs nekem időm az állatokkal foglalatoskodni a ház körül.
ÁCS	Kár, nagy kár. Örültem volna, ha van disznója, Klein úr. Ha szabad kérdeznem, Klein úr, ha lenne disznója, rám bízná a vágásukat?
KLEIN	Biztosíthatom, hogy magára bíznám, tisztelt szomszéd úr. De nekem soha nem lesz disznóm. Tudhatná...
ÁCS	Ja. Úgy könnyű rám bízni. Klein úr, megkérném valamire. Menjen a fenébe, Klein úr! (Iszik.) Ha nincs disznója, azonnal menjen a fenébe...
MARISKA	Elnézését kérjük, a férjem nagyon kimerült...
ÁCS	Mondtam valamit, Klein úr! Nem fél tőlem? Nem fél egy hóhértól? Nem hallotta, mit műveltem a templomban a foglyokkal, Klein úr?
KLEIN	Hallottam kérem. Hát, elég szörnyű... a háború, a háború mindennek az oka, szomszéd úr... maga jó ember... maga nem hóhér, szomszéd úr...
MARISKA	Megkínálhatjuk valamivel, Klein úr...
KLEIN	Nem, köszönöm... az a helyzet, hogy megint rossz hírt hoztam... én mindig csak rossz hírt hozok maguknak... nem is tudom, hogy kezdjem el...
TISZTELETES	Ne kerteljen, mi már kiálltunk annyi mindent...
KLEIN	A tanító úr...
ÉVA	Mi van a tanító úrral?
KLEIN	A tanító úr elölte magát, kérem.
ÉVA	Neeeem! Isteeeeen! (A tiszteletes keresztet vet.) Nincs Isten! (Zokogva kirohan a szobából.) Hazudiiiik!
ÁCS	Hogyan?
KLEIN	(félreérti a kérdést) Kötél általi halállal, kérem.
MARISKA	Ne részletezze!
KLEIN	Én nem akartam részletezni, csak... mindig a rossz hírt hozó issza meg mindennek a levét... (Kihátrál.) Elnézésüket kérem, de engem kértek meg...
ÁCS	A tanító. Ki gondolta volna, hogy meg meri tenni... A szaros. Felakasztotta magát. Fel, a bitangja. Elmenekült előle... mi elől menekült el... meghalt a tanító... nem lesz a vejem... szegény tanító... nem illett közénk... meghalt... (Előre csuklik a feje, de nyomban felemeli.) Klein úr! Az ördögbe, Klein úr! Elment. Pedig kérni akartam tőle valamit. Hogy fogjon velem kezet. Lehet, hogy ő kezet fogott volna velem. Tiszteletes úr, nem akar velem kezet fogni? (A pap felé nyújtja a kezét.) Ha megkérem, kezet fog velem?
TISZTELETES	Én kérem pap vagyok. A papok nem szoktak kezet fogni a híveikkel... Szörnyű ez a hír, a tanító... ez még a tizedes műve...
ÁCS	(lehanyatlik a keze) Értem. Merre mentek?
MARISKA	Késő...
TISZTELETES	(zavartan) Meg kellene beszélni a következő bibliaóra időpontját...
MARISKA	Menjen a fenébe...

(Gyors függöny)