ZALÁN TIBOR

VESZTEGLÉS

amikor a látótávolság 
a kritikus szint alá csökkent

szürrealista dráma* 

1995

SZEREPLŐK:
K. Á.
FRANCI
JOHANNA
TERESA
ALFRÉD
SANYI
JUDIT
SZ. JÚLIA

1. jelenet
Az álom
A színen egy szekér vesztegel. Ködbevesző alakok szivárognak el. K. Á. egyedül. Felébred. Vár. Gyanús, hogy a kocsi áll. Megpróbálja mozgásba lendíteni. Nem megy.
K. Á.	Bassza meg! Pedig nekem el kell jutnom valahová.... A Király utcába, talán? Ez így hihető... (lassan szemrevételezi a tájat) Hogy fogok én ebben a ködben eljutni... HOZZÁD? (Furcsa érzése támad: nincs rendesen felöltözve. Arca alvástól gyűrött) Meg sem borotválkoztam. Eszerint nem vagyok... a halottakat! meg szokták borotválni mások! Nem vagyok halott! abban az értelemben... (boldogan derül föl az arca) Nem vagyok halott. Anyám esküvőjére kell mennem... ez az!

2. jelenet
Az erősebb kutya
FRANCI	(a szekér előtt megjelenik valaki) Á! (mint aki jogos tulajdonát akarja visszavenni, felborítaná K. Á. alatt a járművet)
K. Á.	(sértődött figyelmeztetéssel) Ez az én álmom!
FRANCI	Á, á.
K. Á.	It’s my dream. Das ist mein Traum.
FRANCI	(vonítva) Áu.
K. Á.	(felveszi a kesztyűt) Áá. ááuááu áááááá.
FRANCI	(most rajta a megrökönyödés sora. Megpróbál vele kommunikálni) ÁÁuááuut utát u ut.
K. Á.	(végre egy ismert morféma: ut. Kutat a nyelvemlékeiben:) utu - ur - utu reá hodu...
FRANCI	Át (meg is mutatja) Áta - át, áta. (Itt nem maradhatsz, a kocsi nem megy, tűnj el.) átaz -át- átazú-át-átazút... azú - azúto - út! Úto - átazúto... (ráugrana, de K. Á. is ugyanabban az időben ugrik)
K. Á.	(kétségbeesetten magyaráz:) utazá - utazáto... átazúton - útazát... át! az úton!
FRANCI	Fö-me.. fö-me.. föl-me... föl-de.. fölmed
K. Á.	Föld! földme? (araszolgat a korláton) f-ö-l-d-m-e-m... dem!.. deföldem.
FRANCI	(kínlódva a meg nem értés miatt, hiszen egy nőt szeretne:) nnnnn! (valamilyen nőről akar beszélni, keresve a helyes szót, elemenként eljutva a kifejezésig, az Ö hangig:) na>naá... nae>ne... neé>neéi>ni... nií>nio>no... noó>nó...
K. Á.	(próbálja kibarkochbázni) na? ne? na>nap!... pap. Nap!
FRANCI	(türelmetlenül és mély sóvárgással) húúúú... húúúús!
K. Á.	(jól nevelten tiltakozva, majd a kellően helyes irányba víve a témát) hűűűűűűű... hűűűűűűűs.
FRANCI	(most már leszámol!) Hőőőőőőő!
K. Á.	(magát bíztatva) Hőőőőőőőős.
FRANCI	(meg akarná mutatni K. Á.-n a női lényeget) Hasd ad hasad...
K. Á.	Állat!...
FRANCI	Él...
K. Á.	Életállat.
FRANCI	Állatélet. Lát?... (Meg akarja mutatni azt a valamit, a titkot.)
K. Á.	(ijedten ellenkezik, és egyre mélyebbre kerül, már a kerekek közé. F. felemeli a pallót és azzal nyomja le.) Ne! ne. Nene... nenene ne! Ne!! Nenenenene... Ne\ne\ne\ne\ne
FRANCI	ülj\ölj\állj\élj\hálj!
K. Á.	Ne, ne! é-é-né-né... én>ÉN...
FRANCI	... vagyok a te...
K. Á.	... vagyok a te... ostorod?
FRANCI	Vagyok a te ostorod...
K. Á.	.... vagyok a te ostorod... istárod...
FRANCI	... istráng!... Vagyok a te ostorod, istárod, őserőd, istened!
K. Á.	... vagyok a te ostorod, istárod, istrángod, őserőd, istened... istenem! Én élek!

3. jelenet
A születésnap
Johanna és Franci szerelmi tánca. Johanna leguggol, s lent K. Á.-t pillantja meg. A szekér elején lévő szűk lukon világra húzza.
JOHANNA	Üdvözöllek a születésed napján. (Nyalja-falja.)
K. Á.	(ködön át) Anya? te vagy az?
JOHANNA	(felrántja, félelmesen) Ki ette meg a nagymama lekvárját!? (Elfenekeli.)
K. Á.	Te soha nem hittél nekem. (Hirtelen tombolva, kezet emel az asszonyra.)
FRANCI	(lefogja a dühöngőt) Ki ette meg a nagymama lekvárját!
KAR	(mint arkangyalok) KI ETTE MEG A NAGYMAMA LEKVÁRJÁT??!!
K. Á.	(Francinak) Te etted meg! Emlékszem rád!... nagy szemed volt.... és te mentél át a vízen...
JOHANNA	(Francinak) Most meg hova mész?!
K. Á.	(Hirtelen ráismeréssel, Franciról:) A te esküvődre, anya! Ne! Anya, én vagyok a te vőlegényed! (A szoknyájába kapaszkodik, alányúlkál, a nő veri a kapaszkodó kezet.)
FRANCI	(kihúzza anyja szoknyája alól) Kérem a menetjegyeket és a bérleteket ellenőrzésre előkészíteni.
K. Á.	(arcát az anyja öléhez szorítja. Súgva:) Anya, nálad van a jegyem. (S mert Johanna csábosan nyújtja kezét Franci felé:) Anya..., ugye nálad van a jegyem?
JOHANNA	Mondtam már, hogy ne szólíts anyának.
K. Á.	Akkor hogy szólítsalak?
JOHANNA	Johanna. Hívj Johannának!
K. Á.	Hideg a neved.
JOHANNA, FRANCI	(boldog egymásra találásban gyerekes énekes játékot játszanak) Glória, ínexelsus, Deo...	/ ponte, porente, ponte pi, tappe, ta Perugia...
K. Á.	És a kocsi?
JOHANNA	Miféle kocsi...
K. Á.	Tiéd a kocsi?
JOHANNA	A kocsi mindenkié. (Mozgásba akarják hozni a szekeret.)
FRANCI	Kérem a vonaljegyeket és a bérleteket ellenőrzésre előkészíteni!
K. Á.	(menekül) Nekem nincs jegyem. Le akarok szállni. (Kiugrana, de a kocsi már száguld.)
FRANCI	Menet közben? Hóóóóóóóóóó! Menet közben nem lehet kiszállni.
JOHANNA	(rohanni kezdenek) Úgy nézem, vihar lesz.
K. Á. a szekér alá esik, majd visszakapaszkodik.
FRANCI	A homokóra madarai. Közelednek. (K. Á. visszakapaszkodik.)
K. Á.	Szeretnék a feleségemmel beszélni! Szeretnék a feleségemmel beszélni!... Szeretnék!

4. jelenet
A végzet asszonya
Leselkedő sihederek. Az egzotikus, de szilaj lány izgalmas magánjátékokat játszik rudakon, korlátokon. Csábos kis szűz, akivel szívesen elficánkolna a banda.
K. Á.	Ki ez?
ALFRÉD	Teresa.
FRANCI	Spanyol.
SANYI	Portugál!
K. Á.	Maga csak úgy beszivárog ide?
HÁRMAN	Csssss.
TERESA	(csábos hátranézés után) Íz szivárog szét az ínyemen... (Bicikliző mozdulatok a rúdon.)
FRANCI	Hoóóóóóó....
K. Á.	Ne állítsd meg! Így soha nem érünk oda.
TERESA	Hova? (mint egy pók, közeledik a fiúk felé, bábozódik, hálót sző...) Nem kell félned, látod, itt vagyok.
SANYI	(nyúlna, kapkodna a nőstény felé, ameddig rá nem csapnak a kezére) Sok... sokan... vagyunk.... sokan vagyunk.
ALFRÉD	(a lány legyezi magát a szoknyájával. A., miután anatómiailag tudja, mi hol van, felvilágosít) Asszonyöl.
SANYI	(mozgósítja magában a tiltásokat, tilalmakat; debil mozgással) Asszony öl.
FRANCI	Férfiöl!
K. Á.	(ijedten és mégis rábeszélően) Férfi öl!
TERESA	(szoknyáját lejjebb húzza, majd combjai közé zárja) Mind meghalnak. Meg. Mind. Halnak meg. (Felizguló nevetés, amely újabb viszketeg vonaglást produkál, összecsippenti combjait)
Most már elhatározásra kellene jutni. Ki kezdje? Végül Alfrédet lökik a lányhoz, aki elhúzódik tőle, de ekkor már elkezdődik a KICSI A RAKÁS játék. Visongás, majd nagy csend. Mi lett a lánnyal a négy fiú alatt? Megszeppenve ülnek helyre.
TERESA	(sírva kucorodik a sarokba) Mind meghalnak.
K. Á.	(osztályfőnöki órán felelve.) Ölni annyi mint... Tanár Úr... Sokan vagyunk itt. (Teresa kábultan és fehérmájú elgyötörtséggel húzza maga alá Alfrédet.) Kéne sietni! Ezek csak az időt húzzák.
TERESA	(monomániás elszántsággal öli-öleli Alfrédet) Én vagyok a végzeted. A végzeted asszonya, nyavalyás. (Verébhajsza.) Tudom, hogy vannak nőid, te szemét. Gyáva szemét. Gyávaszemét-rohadt-pondró. Pondrók fognak a kirohadt szemed üregéből előszivárogni...
ALFRÉD	(Halálos felfedezéssel) Megölted, megölted! (Teresa, mentve emlőjét, két kezébe fogva, hagyja ott a haldoklót) Ahogy engem is... ahogy engem is...
TERESA	Szívem! A szívem! a szívem... (Sorra kínálja fel a fiúknak.)
FRANCI	(Franci a tüzes női mellhez közelít, kezét elrántja) Auuuu...
K. Á.	(tehetetlen felháborodottsággal vinnyogja Francinak) Miért nem öllek meg!!! Nincs is jegyed. (Szeretne felébredni.) Nem akarlak itt benneteket.
Nagy nevetés, ahogy KÁ-t cukkolják, ujjukkal csigaként előbújó fütyiket mutogatnak felé: “csiga biga gyere ki” - K. Á. megszégyenülten lemászik a szekérről.
ALFRÉD	(a determináltság cinizmusával) Tükrök között állsz... kis szomorúm.
FRANCI	Kuss. Te meg vagy halva.
ALFRÉD	Fáj az élet.
SANYI	Vájkál bennünk a halál.
Elfáradva bólogatnak
TERESA	Ez a zuhanás meg volt ígérve.

5. jelenet
Szárszó
K. Á. a kerekek előtt, Judit lábával hajtja a kereket. Tolatás, ide-oda. Sz. Júlia a kocsin
K. Á.	Ez már Szárszó? Ilyen korán? a vonatkerekek? Istenem, milyen kevés is huszonnégy esztendő...
SZ. JÚLIA	“Cserebogár, sárga cserebogár...”
K. Á.	Ez már Segesvár?! - (körülnéz) Pilisvörörösvár...
JUDIT	(lágyan ringatja K. Á. nyaka előtt a kocsit) Pilis-vár, Pilis-vár, vöröském. A Pilis vár, a Pilis vár kicsi vörös, kicsi vörös, vöröském.
K. Á.	“Vörös Kém” - milyen szépen tudtad mondani, Judit. (Énekel, mint egy Kékszakáll.) Judit.
SZ. JÚLIA	(a Warszawianka dallamára énekel, miközben a két fiatal mozgalmi biciklitúrájukat idézi fel) 
Még nyílnak a völgyben a kerti virágok,
Még zöldell a nyárfa az ablak előtt,
De látod amottan a téli világot,
Már hó takará el a bérci tetőt.
Még ifjú szívemben a lángsugarú nyár...
K. Á.	(leszáll a bicikliről) Miért nem vettelek el?! Miért nem öltelek meg?!
JUDIT	Én! Én vetettem el a gyermekedet! Á.
K. Á.	A Sanyika? El van vetetve? Tavaly érettségizett, az idén felvételizett a jogra, kitűnő volt az összes általános iskolájában, a Sanyika... kombinált bérlete volt még legutóbb...
A tehervagon platóján most megmozdul az özvegy, kihajol a kocsi korlátján.
SZ. JÚLIA	A Sanyika a mi gyermekünk volt.
K. Á.	(váratlan örömmel) Anya, te vagy? Annyira ismerős a... . Megismerem a szagodat! Hát te is itt vagy? (Szemrehányóan.) Ebben a hidegben, anya!
SZ. JÚLIA	Én a feleséged vagyok...
K. Á.	Akkorák ezek a kerekek! Nincs nagyon időm a házaséletre... És te? Neked ott jobb fönt?
SZ. JÚLIA	Nekem jó, mert én már nem élek.
K. Á.	Te meghaltál? Ne haragudj, nem tudtam. És hogy? Biztosan érdekes volt, ahogy meghaltál.
JUDIT	(jóízűen nevet) Át fog rajtad gázolni a szerelvényem, drágám! (Lökdösi a kocsit, amely alatt K. Á., nyakát féltve gurul.)
SZ. JÚLIA	És Te?! A szeretőddel mi van? Eljött veled ide is?
K. Á.	Szeretőm? Á. A Juditra gondoltál... Éppen beszélget velem. Szép és tartalmas beszélgetés, szeretők között ritka az ilyen. Te nem hallod odafönt?
SZ. JÚLIA	Én már süket vagyok az emberi szavakra. “Kék tó, tiszta tó!”
K. Á.	Akkor ott fent nem is élek! Az ennyire más világ? (Otthagyja a kereket.) Akkor meg hova rohan a nyakamon át ez a kocsi? Minden vonat az én nyakamon tolat? (Felgyötri magát a felső régióba, belecsimpaszkodik Júliába) A menetjegyemet ne felejtsd el evilágon hagyni nekem, anya!
SZ. JÚLIA	Úgy kértelek, hogy ne szólíts anyának!
K. Á.	Nem kértél.
SZ. JÚLIA	Hát nem emlékszel az esküvőnkre?
K. Á.	Júlia?! Juliskám... én ne emlékeznék?! Mindenre emlékszem. (Nosztalgikusan fütyülik a “Kossuth Lajos táborában...”-t.) Ott volt a Sanyika is... Olyan nagy kerek feje volt a Sanyikának... egészen nagy volt a nagy kerek feje... (Fejét eltakarva, némán zokogni kezd.) A Sanyika nélkül nem ér semmit az egész.
SZ. JÚLIA	(szembefordul Judittal, várandós) Sanyika, Sanyika, vár téged az anyuka.
K. Á. elszánt keménységgel toszogatja előre-hátra a szekeret, Sz. Júlia megadóan vesz mély lélegzeteket, Judit a rúdnál hangosan csodálkozik. Egy idő után a löködés abbamarad.
K. Á.	(restelkedve öleli át Juditot) Először sose szokott jó lenni.
SZ. JÚLIA	Másodszor se volt jó, harmadszor se volt jó, negyedszerre meg lehullott a hó.
JOHANNA	Hiányzol! Annyira hiányzol, hogy belesajdul a húsom.
K. Á.	(hirtelen elhatározással a kocsi veti magát) Ha akarom, nem hiányzom. Téged én álmodlak. (Juditnak, majd Sz. Júliához:) Téged is. Ha akarom, mindent megkaphattok tőlem. (Visszafekszik a kerekek elé.) De semmit nem kaptok. Úgyis eldobnátok...
JUDIT, SZ. JÚLIA	(húzogatja a kocsit) 
Ha eldobod egykor az özvegyi fátyolt, 
Fejfámra sötét lobogóul akaszd, 
S én feljövök érte...

6. jelenet
Az üreg felfedezése
Franci, K. Á., majd: Sanyi, Teresa, később: Judit, Sz. Júlia, Johanna
FRANCI	(a szekér rácsai közt a két fiú amerikai fogót játszik, elkeseredetten mordul fel) Kimegyünk Ámerikába!... Felszökünk egy nagy hajóra, kimegyünk Ámerikába. Ott sok a néger. Hatalmas farkuk van a négereknek. Talyigán tolják maguk előtt a rettenetes farkukat. (Rácsap K. Á.-ra, aki sírva fakad.) Na, megyünk, Öcsi?
K. Á.	Hol a fenében voltál eddig? Hol a fenében?
FRANCI	Te utaztál el, nem? Te utaztál...
K. Á.	(már felnőttként visszakeresgél) Elutaztam volna? Hova utaztam volna el?
FRANCI	Mondjuk Ámerikába. (Békülékenyen, egyben sátánian.) Gyere, lemászunk a falon!
K. Á.	Nem merek. Anya fog haragudni, ha rosszalkodunk.
FRANCI	(segít K. Á.-nak a lemászásban, aki szédül a meredek szélén) Van ott lenn egy üreg. Abban laknak a halak. A síkos, verdeső, finom kis halak. Ha nem jössz, megyek nélküled.
K. Á.	(visszariad, felnőttként) Engem a boltba küldtek, hogy a piros, fonott kosárban szaloncukrot hozzak, ők meg ettek. Nekem nem adtak belőle egy szemet sem... még apa sem...
A két fiú ijedten hallgatja a pincéből felszűrődő hangokat.
JUDIT	Nincs is apád.
SZ. JÚLIA	Nem is volt sose.
JOHANNA	Az apát ne keverjük bele.
FRANCI	Másszunk le a falon. Az az üreg nedves és meleg. És lüktet. És ringat, mint egy hajó. És mindenfelé halak vannak. Nyálas, csúszós, finom kicsi kígyók, kagylók, lágyan megnyíló barackok... és mindenfelé halak...
JUDIT
SZ. JÚLIA	Halat fogunk vacsorázni, Halat fogunk vacsorázni, 
JOHANNA	Halat fogunk vacsorázni, Halat fogunk vacsorázni,
	Mind boldogtalan aki él
K. Á.	(miután sikertelen az üreg első megközelítése) Találkoztál a feleségemmel mostanában?
FRANCI	A gyerekeknek nincs feleségük.
SANYI	(az eddig a nyílásnál leskelődő szomszéd fiú lihegve jelenti) A delfinek. Üzentek az öbölből.
K. Á.	Ez ki?
FRANCI	A Sanyi. Ez is itt lakik. Másszunk már le a falon, marhanémber.
K. Á.	(ökölvívóállásban) Ne mondd még egyszer nekem azt, hogy marha!
TERESA	(felszól a lichthófon át) Hozzátok már le a locsolókannákat! Meg az esernyőt is! Lehet, hogy esni fog.
SANYI	A locsolókannákat! Meg az esernyőt is! Lehet, hogy esni fog.
FRANCI	Látod?! Nekünk kell lemennünk. Most azonnal. Na?
TERESA	Elfogy a türelmem, s akkor beleölöm magam a vízbe. Amúgy is szomjas vagyok. Szomjas vagyok, szomjas vagyok...
SANYI	(lázasan, tüzes szájjal) A húgom folyton a pincében ücsörög. Feldobódik, csobban, siklik alá a verembe. Beledöglök, annyira szomjazom.
FRANCI	Én lemegyek, megnézem. Én lemegyek.
K. Á.	Nem tudok mozdulni. Nagyon akarok, hidd el, de nem tudok megmozdulni... engem valami akadályoz benne.
FRANCI	(felhevülten kúszik le a lichthófon) Elhoztad a málnát? (Sanyi és K. Á. kukkol.) Elhoztad piros kis fonott kosárban a málnát?
TERESA	Itt van. És... elhoztad a locsolókannát?
FRANCI	Elhoztam. És... szomjas vagy? Nekem éhes a kezem.
TERESA	Éhes vagy? (Szavalva siklik ki a fiú karjai közül.) Mit nekem a te zordon locsolókannád!
FRANCI	(mint egy dúvad) Mit-e?! Nem-e?! Csapdába csaltál és el akarsz menekülni, te kis cafat? Én már tudom, hogyan kell... (Belekapaszkodik a szekérbe, a kocsirúd megmozdul.) Akár Amerikában a négerek! (Teresa fölül, belekapaszkodik a fiúba, rángatja.) Milyen erős vagy te! TERI!!
TERESA	Teresa! Így mondjad!
FRANCI	Teresa!!
TERESA	(benyúl a fiú inge alá) És most kiszedem a beleidet. És most megkeresem végre benned a szökőkutat!
K. Á.	Megint fönnmaradtam, amikor pedig megint le kellett volna menni.
KAR	(a fiúk a vasárnapi misén) 
El fog múlni a keserű pohár
Tűrni kell
Alázattal viselni a terheket
Majd eljön a pillanat
Amikor mindenki leereszkedhet a pincébe.
TERESA	(Lent újra elindul a hancúr.) Nem akarom, hogy\ennyire az\ oldalamhoz nyomd\ az esernyőt\ kicsi\kém!
K. Á.	Vörös Kém. (Homlokát a hideg vashoz szorítja.) Mondhatnád azt is: vörös kém. Hogy az én esernyőmet... ha odanyomni az oldalacskádhoz...
FRANCI	(benyúl) Mit rejtegetsz ebben a szelencében, he?
TERESA	Ne nyisd ki, mert megmondalak a mamámnak.
K. Á.	(lefekvés után belép szülei szobájába) Anya! most jut eszembe, valaki elvette a ceruzámat...
TERESA	(mint akire rányitják az ajtót) Mondtam már, hogy ne szólíts anyának... (Kidobja a fiút.)
K. Á.	(Sanyinak) A Sanyikának még megvan a ceruzája!
SANYI	(eltaszítja, hogy jobban lásson) Partot látok! Két nagy dombot, két kis dombot és egy világítótornyot...
K. Á.	Tudtam, hogy felfedezzük...
FRANCI	(felegyenesedve) Istenkém, előbb-utóbb csak fel kellett fedeznie valakinek! Nem?

7. jelenet
A nagy tanítások napja
Párhuzamos történet. Amíg K. Á.-t Teresa tanítja rosszra, addig a Nagyapa épp a fiatal apát neveli
K. Á.	Szeretném megverni a papit.
TERESA	Papit??! Apádat, rohadt kis gazember.
K. Á.	Én nem szóltam.
TERESA	Hallottam, azt mondtad, hogy meg akarod ölni az apádat. Hogy ki akarod szopni az agyvelejét. Hogy ki akarod a papit herélni.
K. Á.	Nem mondtam...
TERESA	A vérét akarod inni a papinak, pióca...
ALFRÉD	Ne bámulj rám ilyen hülyén! Gyerünk, szedd elő a könyvedet. Idegen nyelv.
FRANCI	Miféle nyelv, api?
ALFRÉD	Mit akarsz ezzel? Csak nem engem szabotálsz, te kis szaros? Idegen.
FRANCI	Nem tudom, api, milyen könyvet vegyek elő... igazán nem... Én...
TERESA	A nyelvkönyvedet, marhanémber. Undorító vagy, amikor így szabotálsz....
ALFRÉD	Nem érdemled meg, hogy foglalkozzam veled. Idióta.
TERESA	Így született. Született nulla. Kretén. Állandóan a lovakat veri.
FRANCI	(apja a rúdra löki) Szeretlek, api! Szeretem a lovakat. A lovakat verni...
ALFRÉD	Arbeit! Arbeit! Arbeit! Ne könyökölj a kígyóra tanulás közben, szerencsétlen!
TERESA	Ucsityszja, ucsityszja, ucsityszja.
ALFRÉD	Mondd utánam: etető!
FRANCI	E-té-te.
ALFRÉD	Etető. A számat figyeld: e-te-tő.
FRANCI	Et..t..t..éte.
ALFRÉD	Etéte, a kurva anyád, te hülye.
TERESA	Dobd a piranják közé... zabáltasd meg a krokodilokkal...Vágd félbe... sózd be...
K. Á.	Ne, a papit ne...
TERESA	Az előbb meg akartad verni a papit, nem? halljam, miért akartad megverni a papit?
K. Á.	Mert én vagyok anya férje. De nekem nincs akkora mint a papinak. Én a papiét akarom!
ALFRÉD	Mondd utánam: u-gü-hu
K. Á.	Hu-go-gi.
ALFRÉD	Hülye... mondd utánam: heritul.
K. Á.	Ti-ru-hal.
ALFRÉD	Hülye... mondd utánam: pond-ró-bál.
K. Á.	Po-pó-pál.
TERESA	Diszlexiás. Ki kell íratni az iskolából. El kell venni tőle az iskolaruhát. Meztelenül fel kell rakni egy villamosra. A seggébe kell dugni a menetjegyét...
ALFRÉD	Mondd utánam szépen: gurkánameneominomecindertrottelfandelbant!
FRANCI	Gurkamo-nemi-leno-cilinder-rotyog.
ALFRÉD	Azt mondtam, mondd utánam: gurkánameneominomecindertrottelfandelbant!
FRANCI	(ellöki, úgy hogy az kínjában kiszakítja a vasszeget a rúdból) Api, kiesett egy fogam. Most vérzik.
K. Á.	Kiesett papi foga... el fog vérezni...
TERESA	Végre kiverte annak a kis rohadtnak a fogát. Éjszakánként behugyozik. Leskelődik a klozetton az anyjára. Rendszeresen onanizál. El fog vérezni...
ALFRÉD	Utoljára kérlek, mondd utánam: gurkánameneominomecindertrottelfandelbant! látod ezt? Ezzel vágom le a fütykösödet, ha nem ugatod utánam azt, amit mondtam. Ugass már, féreg!
FRANCI	Vaúúúúúúúúúúúúúúúú!
TERESA	Ugass már, féreg! Leharapom a fütykösödet...
K. Á.	Jövök, papi, jövök!
ALFRÉD	Zene!
FRANCI	(kétségbeesetten próbálja megfújni a kocsirudat) Api, nem akar szólni.
ALFRÉD	Bachot játssz!
FRANCI	Be van dugulva, vagy mi... nem szólal meg... pedig Mozartot játszom.
TERESA	Fújj bele a ló seggébe, édes!
FRANCI	Nem szól, nem szól, nem szól...
ALFRÉD	Szóval nincs Bartók, nincs Honegger, nincs Beethoven... Nincs zene! Erre neveltelek, te trágyadomb?
TERESA	Fütyülj!
K. Á.	Tudok xilofonozni.
TERESA	Xilofonozz! (K. Á. a kocsin játszik.) Elrontottad.
K. Á.	Miért ver engem? Maga az én álmom...
TERESA	Miért nem dögöltök már meg mind egy szálig?
ALFRÉD	Ringyók után koslatsz, te szemét? Kurvapecér lett a fiamból? Na gyerünk, mikor szúrta ki Napóleon szemét Lev Davidovics Lenin?
FRANCI	Az udvaron valami halott körül kerengenek a sirályok.
ALFRÉD	Hányféle igeidőt ismernek a szecsuáni jólelkek?
FRANCI	Belülről simogatta meg az agyvelőmet... meleg volt a keze... pikkelyes, szálkás... és hullott az agyamban a hó...
ALFRÉD	Hányban ették meg a nagymama lekvárját?
K. Á.	Papi, fáj látni, hogy milyen hülye vagy...
FRANCI	Api, mivé foszlik a szeretet a ködben?
K. Á.	Api, valaki megette a menetjegyemet!

8. jelenet
Alfréd halála
A nagyanya, akit Alfrédnak hívnak, már csak vegetál. Johanna nyakába szakadt minden. Férje ruháit vasalja, aki a semmibe bámul
JOHANNA	“Glória...” (Esküvőjükön hallott dallamot dúdolva vasalja Franci ruháját.)
ALFRÉD	(álomban) E-te -tő...
JOHANNA	(megnézi A.-t. Istennek hála...) Alszik. Aludjon csak, drága mama! Aludjon, ki tudja, meddig alhat még. (Vasal tovább, a gyerek K. Á. észreveszi az öregasszony turpisságát.) Hiszen te nem is alszol, Alfréd! (Hamiskásan.) Rebbent a pillád. (K. Á. szaglássza, mint kutya, a nagyanyját.) Megölöm magam, ha megint beszartál. Érted? megölöm. (Vizsgálgatja Alfrédet, megnyugszik.) Nem szartál be, jól van. Eredj ki, játsszál szépen! (K. Á. visszatér a kerékhez.) Nincs semmi baj... ne haragudjon az előbbiért. Pihengessen csak, mama. (Lágyan ringatja.) “Glória...” Nagyon fogsz hiányozni - - - majd. (J. szaglászik.)
K. Á.	(diadalüvöltés ) Lekvár! Lekvár! Lekvár!
JOHANNA	Megint! Megint! Megint! Megint! (Levetkőzteti, és felsőruháját a gatyájába tömi.) Megdögölhetnél már végre! (A meztelen testet öleli, a tortúrától kimerülten, fekszenek.) Milyen kicsi lettél, milyen kis lepkecsontváz! Nagy hajó jön érted, anyácska és hosszú lesz az utazás, lesz kaviár, lesz, amit akarsz, minden lesz, megígérem, aztán odaérsz, Alfréd és... 
K. Á. játszani kezd, Johanna visszatér a sivár valóságba, lenyúl Franci ruhájáért
ALFRÉD	GurkÁnameneominomelitÁrediÁcindertrottenfandelbant
JOHANNA	Szép ember voltál, nagy erős, izmos szép ember a nagymama. 
(K. Á.-hoz büszkén mosolyogva.) Nagy kurva volt a mama! Hova a jóistenbe araszolgat megint?!
FRANCI	(nem bírja a feszültséget, a kezében lévő ágydeszkát a kocsi alá dobja, majd elindul a nadrág felé, beszakad alatta a padló, Alfréd kabátja útban van, öltözni kezd, nem tudja felhúzni fél lábon a nadrágját, elkeseredetten feladja, leül.) Hullik az agyamban a hó!!
JOHANNA	(mert Alfréd fázik és magára akarja húzni a deszkát) Be fogsz esni a résbe, ha ezt csinálod. Látod, ez a rés! Be fogsz esni!! (Ránéz szétesett családjára.) Mi a szent szart akar mama?! Tea? Feltegyem a Korda Gyurit? Nem lehetne, hogy eldöntené, a francba már, hogy mit akar?! Beesel a résbe! A résbe! A résbe! A résbe! (Ráfekszik Alfrédra.) Na így. Pihengessünk csak, mama. (K. Á. átugrik az első kerékről a rúdra, horgászni.) A francba, mégsem élhetek egy életen át úgy Alfréd, hogy rajtad fekszem!? Ígérd meg, hogy nyugton maradsz, jó... Egy kicsit... nyugton, nyugton.
FRANCI	(szétrúgja az otthonát, a rúdra ül) Hess! Rohadék sirályok, menjetek az anyátokba! Hess!
JOHANNA	Jaj, anya, minek megöregedni!
ALFRÉD	(Johanna alól feltápászkodik) Pond-ró-bál.
JOHANNA	Szorítsd össze! Ki ne másszanak nekem a giliszták... Szorítsd jól össze. Szorítsd.
K. Á.	(körbe futkos a gangon) Darabokban rohad a nagyi, darabokban rohad a nagyi...
JOHANNA	(hisztérikusan ered a nyomába, a rúd felé, majd kívül a szekér jobboldalán, hátul, a leesett bal oldalsaroglyán) Gyere ide. Állj már meg, hallod! Csak kapjalak el! Na, csak kapjalak el! A kurva anyátokat fogtok velem szórakozni, rohadt paraziták (F. előtt lefékez). Ez meg mi a fenét bámul itt, menjen a fenébe... ne bámulj már, te bamba fasz. (A. igyekszik lenyúlni a deszka felé.) Mocorog, mocorog, hova, hova mocorog. Bele fog esni a résbe, bele fog esni... (Hanyatt dönti, a nagyi többet nem mozdul.)
K. Á.	Darabokban szökik az életből a nagyi...
JOHANNA	(K. Á.-nak) Hogy megszépült az arca! Mintha élne... (Megpróbálja felemelni a leesett ágydeszkát, Francinak ütközik.) Leesne a karikagyűrű...? (Ráhelyezi a deszkát a holttestre.) Na, egyengessük! (mindhárman ráülnek)
K. Á.	A pók most is ott ül az ajtófélfák találkozásánál. Hallod, hogy ropognak az állkapcsai a ködben? Sző.
FRANCI	A pók nem az állkapcsaival sző.
ALFRÉD	Felszökünk egy nagy hajóra és huss, kimegyünk Amerikába!
JOHANNA	Te is csak akkor tudsz úriember lenni, ha megdöglöttél, mama?

9. jelenet
Ujjé, a ligetben
A két fiú és a két lány sikítozva ugrál az elvarázsolt kastély feldobó székében. Majd hirtelen csend, csak a lihegések. K. Á. Schubert dalt énekel: A halál és a lányka.
JUDIT	Oly vágyteljes itt az élet. (Nyújtózik.) Úgy kinyújtóznék a fűben, a falban, a fában...
SANYI	Az ágyban. Hallod? Azt akarja mondani: az ágyban. Fú, Franci, fú! Micsoda vállak, mellek, micsoda combok, dombok, dimbek, lombok.
FRANCI	(türelmetlen) Hegedűszót hallok megint.
SANYI	Miénk e két nő, ha úgy akarjuk, Ádám.
FRANCI	Ne szólíts Ádámnak. Zavar e hegedű vad danája, mely jaját egyhangúan a szívembe vájja. Valamint nagy madarak is suhognak a koponyámon néha át.
SANYI	Hát csaljuk el őket a vurstliba. Két pelyhes, forró kis liba. Fogadjunk, hogy csipkés bugyiba... Lehet, hogy nincs is rajtuk... (Villámgyorsan alájuk mászik.)
SZ. JÚLIA	(meglátja az alattuk kukkoló Sanyit) És perecet akarok, ropogóst, és nyalókát, jó nagyot, és léggömbön akarom körbeutazni Afrikát...
SANYI	Ez itt már Afrika. (Felkapaszkodik a rúdra, onnan udvarol.) A céllövöldébe menjünk először. Lövök neked művirágot, pirosat.
FRANCI	(hirtelen elhatározással Juditot rántja fel, a szájába susogja) Meghívhatom a vitorlásomra? Dagadnak a vásznaim szép hölgyemény. Minden vásznam kőkemény.
JUDIT	Fú. De erős, férfias, gyöngéd... kész költemény.
SZ. JÚLIA	(faképnél hagyva Sanyit, Francihoz, ragadósan) Felviszel az óriáskerékre?
FRANCI	(Júliának:) Könnyen megszédülök. Talán a hattyús körhinta... az megfelelne. (Ide-oda siklik a lányok közt, akik mindig mellé akarnak leülni, de ő gyorsabb és örökké változtatja helyét.)
SANYI	Ne etesd az állatokat. Ki van írva: az állatok etetése tilos! (Sírós tehetetlenséggel, de durván lökve a lányt.) Mi a szarnak eteted az állatokat?
JUDIT	(hisztérikusan kapja el Sanyit és nyitja ki erővel a száját) Gyere Sanyi, nyisd ki szépen.
SZ. JÚLIA	(Francinak, kihasználva az egyedüllétét) Nem engedték neki...
JUDIT	Két feje volt a gyermekemnek... Sanyika. És mind a két fejét Sanyikának hívták. Mind a két feje egyszerre volt éhes a Sanyikának. Ha az egyiknek adtam (letörli Sanyi maszatos arcát), a másik elkezdett ordítani. Ha a másiknak adtam, emez kezdte el az ordítást. (Visszaidéződik számára a gyerek megölése.) Aztán csönd lett.
SZ. JÚLIA	Levágta mindkét fejét a szarosnak, levágta.
JUDIT	(Francinak) Nézd, olyan a mellem, mint a kő.
SZ. JÚLIA	(Francinak, széttárva köpenyét) Nézd, olyan a mellem, mint a kő.
FRANCI	(az ujjával számol) A parton két fa állt. Egymástól körülbelül ugyanolyan távolságra. Gombolkozzatok be.
JUDIT	Én félek.
SZ. JÚLIA	Én is félek.
K. Á.	(rendkívül izgatottan) Meg fog baszni benneteket. Meg fog baszni benneteket. Meg fog baszni benneteket.
Franci lágyan mosolyogva ad jelt Sanyinak, aki végrehajtja a két lányon Franci halálos ítéletét.
K. Á.	Már a vurstli sem a régi.

10. jelenet
Hajsza
K. Á. és Teresa befogva a kocsi elé, meztelen testükön lópokróc, mezítláb, rajtuk zabla. A bakon Johanna és Franci
K. Á.	Visszajött a Franci.
TERESA	Nem emlékszem rá.
K. Á.	A Franci, akivel a pincében dugtatok állandóan...
TERESA	Milyen pincében? Ki dugott a pincében, te marhanémber.
K. Á.	Anyád, az a marha, te kis kurva, te...
JOHANNA	Nincs lazsálás, gyerekek, menjen a munka!
TERESA	Rosszul alakult a sorsom. Előbb egy gyémántban laktam, később megevett a rozsda.
K. Á.	Az szar.
TERESA	Ne sajnálj engem, jó?! Ahogy így elnézlek, neked se mehet túl jól. (K. Á. mélabúsan trappol.) Nem mondasz semmit?
K. Á.	Idegen városok gyöngéd malmait hajtotta zúgó vérem...
TERESA	Utaztál, meghaltál. Mit kell ezen cifrázni?!
K. Á.	Innen nézve létezik egy ablak, egy függöny, virágcserépbe ültetett leányhajak...
JOHANNA	Nincs lazsálás, majmok, menjen a munka!
TERESA	A köd mögött dombnak kell lennie, a dombon háznak kell lennie.
K. Á.	Messze van?
TERESA	Én még sohasem jártam ott. Van ott egy ökörszín villamos is.
K. Á.	Vagy csak homok, hideg és homok, hideg homok, homok, homok...
JOHANNA	Nincs lazsálás, kutyák, menjen a munka!
TERESA	Zavar, hogy meztelen vagyok. Adjátok vissza a ruhácskámat.
K. Á.	Adjátok vissza a szvetteremet!
TERESA	Adjátok vissza a fodros kabátkámat!
K. Á.	Adjátok vissza a harisnyámat!
TERESA	Adjátok vissza a fekete nagy bőröndömet!
JOHANNA	Nincs lazsálás, patkányok, menjen a munka!
K. Á.	Nem merném kinyitni az ajtót, bedőlne rajta a dögszag. Szaladjunk.
TERESA	Nagyon nehéz ez a valami a hátamon.
K. Á.	Az enyémen is az a valami.
TERESA	Már a lélegzetüket is érzem.
K. Á.	Kurva büdös jön fel a gyomrukból...
TERESA	Ezek meg fognak minket ölni...
K. Á.	Meg fognak enni...
JOHANNA	Nincs lazsálás, férgek, menjen a munka.
A lovak az utolsókat rúgják, Johanna és Franci sajnálkozó mosollyal nézik. Túlélők.

11. jelenet
Pokoli week-end
Az oldalára dőlt szekérről emberi testek lógnak, ahogy kieshettek. Karambol utáni kép. K. Á. küzdi magát fel a roncsok fölé
K. Á.	A köd miatt késtem. (Valahonnan bugyborékol a nevetés.) Mi van veletek?
JOHANNA	Nagyon fog hiányozni majd mama
K. Á.	Johanna! (Lemászik hozzá, hogy kihúzza a roncsból, ölelve próbálgatja talpára állítani.) Nagy hajó jön majd érted, anyácska, és hosszú lesz az utazás, lesz kaviár, minden lesz, amit akarsz, megígérem.
JOHANNA	A pók most is ott ül az ajtófélfák találkozásában! Halljátok, hogy ropognak az állkapcsai a ködben? Sző! Mit sző?
JUDIT	Süt a pék, Süt a pék, S amit süt a pék, megeszi a pók...
K. Á.	(Juditot taszítja odébb) Csak nem engem szabotálsz, te kis szaros!? (Visszaszól Johannához.) Felszökünk egy nagy hajóra, huss, kimegyünk Ámerikába! Alfréd! Megfoghatom a kezedet?
FRANCI	(Juditnak szánva) Mit rejtegetsz ebben a szelencében, te?! (Kételkedő ciccegés hallatszik.)
ALFRÉD	Szégyen, hogy így bántok a nagyanyátokkal! Nem igaz, Madám?
SANYI	Darabokban rohad az api.
SZ. JÚLIA	Mért nem veszi ki valaki a szarból?
JOHANNA	Megette a nagymama lekvárját.
TERESA	Hé, maga ott! Mi a fenét fixíroz engem?
K. Á.	(Teresához ért) Teresa, a mama megvakult. Hogy fogom így elvenni.
TERESA	Zavar, hogy néz. A vakok nézése zavar legjobban.
ALFRÉD	A Sanyikának két feje van, az egyikből szépen kiszeded a szemeket, és odaajándékozod a mamának. Benyomod neki a másik kettő helyire szépen. Világos?
JOHANNA	Valaki kapcsolja fel a villanyt!
SZ. JÚLIA	Akkoron most - mi megyünk-e, vagy a felhő?
K. Á.	(Francit próbálja életre provokálni) Neked kötelességed van a családoddal szemben! Mondd utánam Franci: e-té-te.
ALFRÉD	Visszajött a Franci? Mikor jött vissza a Franci? Azt mondják, visszajött a Franci. Nekem senki nem mond semmit... Amikor éltem, még Ámerikában volt az a trágyalék.
SZ. JÚLIA	Na, a vén kéjenc! Vén hülye, pedereszli.
K. Á.	(Sz. Júliát rázza függő helyzetbe) A durva anyátokat fogtok velem szórakozni, parazita kurvák!
FRANCI	(Judit felé) Az nem én voltam édeske, és az nem maga volt édeske. Az api volt, édeske, és az én voltam, édeske. És az régen volt és édes volt. Az api belevizelt a tányéromba... vagyis a tenyerembe... és az is édes volt.
K. Á.	Most mi...? Mi a franc van itt?! Én félni akarok, félni akarok, ti sok falánk szörnyeteg!
SANYI	Persze ez is csak részletkérdés, kí-vül-áll-ó.
K. Á.	(Sanyit téríti magához) Megmondtam, hogy vacsorára itthon légy!
JUDIT	Van még a köd?
K. Á.	(Juditot keni a kocsira) Nincs köd.
SANYI	Van köd. Megyünk?
K. Á.	(újra Francival bajlódik) Kérem a menetjegyeket. Fahrkarten, bitte. Gyere, lemászunk a falon!
FRANCI	(Sanyihoz) Ne mondd nekem azt még egyszer, hogy marhanémber! (Teresának:) És most kiszedem a beleidet!
JOHANNA	Egy portugál miatt!
TERESA	Spanyol! Megérthető, a szentségit?!
K. Á.	Hogy fogok én ebben a ködben eljutni? Nincs köd. Hogy fogok én köd nélkül eljutni? ... Minden vonat az én nyakamon tolat?
ALFRÉD	El fog múlni a keserű pohár... satöbbi, ésssatöbbi.
K. Á.	A köd mögött dombnak kell lennie, a dombon háznak kell lennie...
TERESA	A comb mögött lágynak kell lennie... légynek kell lőnie... Gyertek, nullák... hullák.
K. Á.	Nekem meg kell érkeznem... nekem, nekem... tovább kell mennem... lágy tojást kell ennem... én nem vagyok halott! ... nem vagyok akarata az uramnak... nem vagyok ura az a... nem... ez az én álmom... nem... nem... nem... hogyan fogok én...
SANYI	Minden jó lesz, meglátjátok, a delfinek már elérték a partot.
Monoton mozgások, monoton szólások. Mintha együtt lennének, s mégis külön. Mint egy rángó emberi test. Lassan nagyon sötét lesz.