SZEGEDI TUDOMÁNYEGYETEM BÖLCSÉSZETTUDOMÁNYI KAR SZEGED, 2005 PETRONIUS KÉZIRATI HAGYOMÁNYA EGY 17. SZÁZADI KIADÁS TÜKRÉBEN Készítette: Baróczi Éva Melinda Latin Témát adta: Dr. Tar Ibolya Opponens: Dr. Dér Terézia TARTALOM
BEVEZETÉS AZ ELEMZÉS Az első nagyobb összefüggő szakasz - 1-10. caput: alakok magyarázata - 11-20. caput - 21-30. caput - 31-37. és az 55. caput A második nagyobb összefüggő szakasz - 79-90. caput - 91-100. caput - 101-110. caput - 111-120. caput - 121-130. caput - 131-141. caput A KONKLÚZIÓ MELLÉKLETEK - Mellékletek jegyzéke IRODALOMJEGYZÉK
BEVEZETÉS Szakdolgozatom célja, hogy az 1629-es kiadás szövegét megvizsgálva megállapítsam, hogy a szöveg bizonyos helyeken melyik szöveghagyományt követi, és munkám végére érve következtéseket vonjak le ezt illetően. Az összehasonlítás alapja Pétrone: La Satiricon (Alfred Ernout kiadása, Párizs, 1931), és a Loeb Classical Library sorozat (fordította Michael Heseltine, ellenőrize E. H. Warmington, Cambridge-London, MCMLXXXVII) kiadása volt. A könnyebb tájékozódás érdekében az eredeti szöveget a Loeb-kiadás alapján caput-okra és azon belül rövidebb szakaszokra (általában mondatokra) osztottam fel, így fogok az egyes eltérésekre utalni. Az egyes interpunctió-kat illető utalásokat elhagytam, hiszen egyrészt a kritikai kiadások sem foglalkoznak ezzel, másrészt ezek fegyelembevételével szakdolgozatom terjedelme hatalmasra, - és megkockáztatom a feltételezést -, áttekinthetetlenné válna. Természetesen, ha ezeknek az eltéréseknek a szöveghagyomány szempontjából jelentőségük van, feltétlenül jelezni fogom. Az összehasonlításkor mindig a kritikai kiadás szövegét vettem kiindulópontnak, így az eltérések az 1629-es kiadás szövegében találhatóak. Amennyiben egyes helyeken nem összehasonlítást végzek, úgy ott a régi könyv változatairól van szó. Dolgozatom első, röviebb részében, nevezetesen az 1-10. caput-ban olyan elemzést készítettem, amely elsősorban a lehetséges fordítást tartja szem előtt. Ezt a koncepciót azonban nem fogom dolgozatom befejezéséig folytatni, hiszen az sem kedvezne szakdolgozatom terjedelmi határainak betartásának. Ezért legyen ez ízelítő, hogy milyen izgalmakat rejt egy másik szövegkiadás végigtanulmányozása. T Petroni Arbitri Satyricon, Super profligatis Neronianae tempestatis moribus: Commentariis, sive ex- cursibus Medico-philosophicis: Itemque Notis universalibus & per- petuis recens adornatum. In quibus difficillima quaeque loca, atque a variis Interpretibus partim studio pratermissa, partim nequaquam tentata, adamussim explicantur, illustranturque: Editio mora et locupletissima, Tam medicis, poetis, quam philosophis, Histo- ricis, Oratoribus, Antiquariis, Philologis, Criticis ac Politicis uti- lis ac necessaria. Accessit ad mautissimam stilloge clariss. aliquot interpetum. quorum in Petronium Castigationes hac-usque nondum edita. Noviter recensente Jo. Petro Loticurio, Med D. eiusdemque in Academia Rintelana P P. Francofurti ad Moenum, Typis exscribebat Wolfgangus Hofmannus, Sumptibus Lucae Jennisi. Anno MDC. XXIX. Ez az általam elemzett, a szegedi Somogyi könyvtár régi könyves gyűjteményében megtalálható szövegkiadás főcímoldala eredeti sortörésben. Ebből megtudhatjuk, hogy a gyűjteményes kötet összeállítója Johannes Loticurius 1 volt, és 1629-ben jelent a mai Frankfurt am Main-ban. Az is kiderül, hogy a typographus Wolfgangus Hofmannus volt, és Luca Jennisus költségén került kinyomtatásra a mű. Ennél azonban sokkal több derül ki a közvetlenül a mű előtt található címlapból: T. Petronii Arbitri Satyricon, Cum Fragmentis: Commentariis, sive Excur sibus Medico-Philosophicis Tribus Libellis recens adornatum: opera Jo. Petri Lotichii, P. Medici, & p. t. Reipubl. Moeno-Francofurtensis Physici. Typis Excutum Wolfgangi Hofmanni, Sumpti- bus Lucae Jennisii Anno M. DC. XXIX. Érdekes, hogy www.bsb-muechen.de 2 weboldalon rá lehet keresni a műre több szempont alapján. Az én böngészésem az alábbi eredménnyel járt 3:
Treffer: | 1/1
Signatur: | 4 A.lat.b. 395
Status: | bestellbar
| Entliehen bis: --.--.---- / Außenmagazin
Autor/Hrsg. | :
Autor/Hrsg._ | :
Titel/Stichwort | : Satyricon
Von | : recensente Jo. Petro Lotichio
Ort | : Francofurtum a. M.
Jahr | : 1629
Signatur | : 4 A.lat.b. 395
Dok.-Typ | : m
Tehát a mű megtalálható az említett könyvtárban. Ezen kívül még a http://www.lb-oldenburg.de/termin/notbuch/2ag47.htm 4 oldalra is rátaláltam, és a következőt olvastam: Petronius Arbiter, Titus: Satyricon Frankfurt am Main, 1629 Signatur: AG 47 Az általam elemzett könyv egyik példánya Schaden: Pergamenteinband von den Deckeln abgetrennt, Vorderdeckel Mäusefraß Voraussichtliche Kosten der Restaurierung: ca. 350.- € Néhány tudnivaló a könyvről: a mű egy gyűjteményes kötet, közelebbről szerzői gyűjtemény. Ez azt jelenti, hogy egy szerző műveit tartalmazza a könyv. Ezen belül közös főcímmel rendelkező gyűjtemény, azaz a címoldala közös főcímet is tartalmaz (ld. feljebb). Ennek megfelelően több tanulmány található benne, amelyek valamilyen szempontból Petronius-hoz, vagy művéhez, műveihez köthetők. Ezek a következők, újrakezdődő oldalszámozással: Dedicatoria Lectori humanissimo (ad Lectorem) T. Petronii Arbitri Vita Hermanus Vulteius JC. (Epigrammák) Monitoria Satyricon (előtte: Interlocutores) és Fragmenta Superioris Más Petronius-ok epigrammái, és más, ezekkel összefüggő epigrammák (pl.: Sulpicia Satyricá-ja) Fragmentumok, kommentárok Notae universales et perpetuae Index autorum [sic!] - akik Petronius-ról írtak Index rerum, materium et verborum Satyricum notae, catigationes, emendatones, et variae lectiones Catalogus I.: Interpretum, quorum scholia ac notae nunc primum in hoc volumine producantur Index auctorum antiquorum Index auctorum neotericorum Michaelis Casparis: Homologumena (folyamatosan számozva) Casparis Barthii Dissertatio, Scholia, Emendationes [H]enrici Emmi: Coniecturae Alphonsi Delbenii: Castigationes Claudii Puteani: Notae Mamerti Patissoni: Variantiae Ioannis à [...]5: Observationes Gasperis Schoppii: Syrenes M. Iohannis Weitzii: Observationes Renati Moreau: Questiones Notae diatribae, et observationes (innen kezdve újra folyamatos oldalszámozással) Laurentii Pignorii Iani Dorsae Nordoricis Petri Pithoei Jc. Ioannis Weitzii Annibalis Scoti Hieronymi Cardani Testimonia Index Vocabulorum Errata Maga a Satyricon az 1-74. oldalt foglalja el a kötet legelején. A szöveg nincsen caput-okra osztva, még bekezdések is igen ritkán tagolják (ezekre a sortörésekre a későbbiekben kitérek). Az egyetlen jelölés a monológoké, párbeszédeké, amelyek a szövegbe vannak beágyazva. Ezek nagy kezdőbetűvel vannak érzékeltetve, idézőjelek nélkül, még az inquit sincs elválasztva az idézettől. A verses betétek természetesen külön bekezdésben foglalnak helyet, és minden soruk nagy kezdőbetűvel indul, függetlenül a mondatszerkezettől, és dőlt betűvel vannak szedve. Azok a sortörések, amelyek a kritikai kiadás szövegét tagolják, egyáltalán nem szerepelnek a textus-ban, kivéve, ha meglétükre külön felhívtam a figyelmet. A lacuná-kat sem jelöli a régi könyv. A szövegben az et helyett & szerepel, a szóvégi -que helyett q'-t találunk. Emellett a szóvégi többes szám harmadik személynek -nt végződése helyett t-t használ a nyomdász, és az előtte levő magánhangzó fölé egy hullámvonalat tesz. Ezen kívül az -an és -am betűkapcsolatot ã-val helyettesíti, analóg módon az -um-ot ữ-val, az en-et és az em-et ẽ-vel. A ct kapcsolatban a két betű szorosan egybe van írva (ligatúra), és meg egy kis "nyúlvánnyal" is össze vannak kötve. Az ae helyett néhol (pl. a 111. caput 2. mondatának elején) alsó farkincás e-t találunk. Amennyiben egy magánhangzót egy n, és azt egy t követi (pl. a 125. caput-ban a confinio szóban), az n kiesik, és az o-ból ő lesz. A 111. caput 3. mondatában a következő betűt láthatjuk az inedia szó végén: â, ami az első declinatió-s szavak S. abl.-át jelöli, a nom.-tól való megkülönböztetés érdekében. Ezekből a jelenségekből is világosan látszik, hogy a nyomdász - mint ahogy a középkorban szokásos volt és ideálisnak számított - a kézzel írott könyvek formáját igyekezett utánozni a rövidítések használatával. Fontos megjegyeznem, hogy a szöveg központozással való tagolása nem követi a latin szokásokat, nagyon sok helyen találtam vesszőt. A betűk kiválóan olvashatók, formájuk mintegy "vezetik" a szemet, mint ahogyan a mai, modern betűtípusok is. Az oldalszámozás az oldalak felső, külső szegélyén van feltüntetve. Minden oldal alján custos-t találunk, ami az ívek helyes sorrendbe helyezésénél volt fontos. Jelen könyv esetében azonban ez az ívjelölés felesleges, mivel vannak oldalszámok. A megoldás az lehet, hogy a typographus még ezzel is szerette volna kifejezni, hogy ragaszkodik a kódex jelöléséhez. A könyv formátumát tekintve negyedrét (4o), és bár nincs rajta ívjelzés, eddigi könyvtár szakos tanulmányaim, és szerény gyakorlatom alapján ezt meg tudtam állapítani. Néhány szó a régi könyvben következetesen más írásmóddal van szedve, így ezeket az egyszerűség kedvéért kigyűjtöttem (az itt felsorolt változások természetesen a ragozott alakokra és az összetételekre, valamint a belőlük képezett melléknevekre is vonatkoznak - elöl áll a klasszikus változat): causa - caussa cena - coena, caena ceterum - caeterum caelum - coelum coniecit - coniicit: az olyan igéknél, amelyek két tagból tevődnek össze, és így két i kerül egymás mellé, mind a kettőt kiszedte a typographus contio - concio heredes - haeredes humeris - umeris: a szókezdő h lemarad a régi könyvben. lacrima - lacryma littera - litera litus - littus mercennarius - mercenarius paenitentia- poenitentia paululum - paullulum phaleris - faleris poeta - poëta pretio - precio pyxis - pixis quamquam - quanquam querella - querela quattuor - IIII sollers - solers tralaticium - tralatitium deus és dea, dominus és domina - a kor szellemiségére vall az, hogy ezek alakok mind nagybetűvel kezdődnek. A tulajdonnevek változatai: Chrysis - Chrisis Eumolpus nevének acc.-a latinos -um végződésű, szemben a kritikai kiadás -on-jával, ami görögös acc. Giton - Gyton Lichas - Licas Oeneothea - Enothea Polyaenon - Polienon Triphaena - Triphena Ulixes - Ulisses auster - Auster embasioetan - Embasicoetam Falernum - falernum lyrici - Lyrici tellus - Tellus tertiana - Tertiana venere - Venere AZ ELEMZÉS Az első nagyobb összefüggő szakasz A 1-10. caput: alakok magyarázata Az 1. caput első mondatában a furarium az eredeti szövegben nagy kezdőbetűvel van írva. Ez azért érdekes, mert a többi kódexben ennek nincs nyoma, így valószínűleg egyedi esettel állunk szemben. Maga a jelölés logikus, hiszen a Fúriákra vonatkozik. Mivel több lény együttes nevét jelenti, az angol fordítás is nagy kezdőbetűs formában közli. Érdekes, hogy a francia megmarad a kisbetűs írásmódnál. A 3. mondatban az eredeti kiadásban terrarum orbem 6szerepel, így itt is egy egyedi esettel állunk szemben, aminek eredete lehet akár tévedés is, félreolvasás. A sed 7 helyett a mi kiadásunkban &8 (et) áll. A 2. caput-ban a 4. szakaszban a kritikai continebantur 9 helyett contenebantur 10 szerepel, ami nem utal egyetlen kódexre sem. A 8. mondatban a gyakoribb afflavit 11 forma szerepel. Az ezt követő kritikai semelque 12 helyett simulque 13 található, ami szintén nem követ egyetlen hagyományt sem. A következő szakasz Loeb-féle sorrendje a következő: corrupta eloquentiae regula 14, ami megegyezik az elemzett kiadás szövegével. A caput utolsó mondatában Aegyptiorum helyett AEgyuptiorum áll. A 3. caput 1. mondatában az adulescens helyett adolescens 15 áll, minden hagyománybeli előzmény nélkül. A 2. mondatban a nil mirum 16 helyett minimum 17 szerepel si nélkül 18. A 3. mondatban a nini 19 helyett nî 20 olvasható. Ugyanitt a soli in scholis reliquentur dőlt betűvel van szedve. Ugyanebben a mondatban nem szerepel az id, és magyarázat nélkül kimarad a szövegből a nec enim [...] fecerint szakasz is. A mondat végén moratur 21 szerepel a morabitur 22 helyett. A 4. caput-ban, a 3. mondatban a sic ut helyett sicut 23 olvasható, magyarázat nélkül. A 4. mondatban propellunt 24 szerepel. Az 5. mondatban ut [...] irrigarentur szakasz olvasható a műben, ám az irrigarentur 25 helyett mitigarentur 26-t találunk, amit egyik kritikai kiadás sem magyaráz meg. Az atroci 27-Attico 28 variánsok közül az előbbi szerepel a kötetben. Ugyanez a mondat kihagyja a persuaderent 29 igét. A 6. mondatból hiányzik a puer 30, valamint a didicit 31 helyett discit 32 olvasható. Az 5. caput tartalmazza a verset. Ennek első sorában rögtön egy érdekesség található: a több kiadásban közölt ambit 33 helyett amat 34 áll. A második sorban a mores 35 helyett morem 36 található, amire magyarázatot sehol sem találtam. A 3. sorban a poliat 37 helyett calleat 38 olvasható. A 6. sorban az impotentium inpotentim-nak van nyomtatva. A ugyanitt a perditis 39 helyett perditus 40 olvasható, majd a következő sorban a kritikai scaenam 41 helyett a scena 42 olvasatot használja a régi könyv. A 8. sorban a histrionis 43 helyett histrionae 44 áll, majd az ad rictus 45 helyett addictus 46-t találunk. A 11. sorban a sirenumve helyett sirenumq' áll, tehát a feloldott változat -que 47-re végződik. A 16. sor az exonerata 48 szóval kezdődik mindkét kiadásban. A 18. sorban a furtiva 49 helyett fortuna 50 olvasható. A következő sorban a dein 51 áll. A következő szó az epulas 52, ami helyett pugnas 53-t találunk a régi könyvben. Még mindig ugyanebben a sorban a bella truci egybe van szedve. A 20. sor legvégén minetur 54 áll. A lírai rész utolsó sorában a Pierio e-jén két pont található (ë). A 6. caput 1. mondatában a hunc helyett haec áll, majd a 2.-ban a motus 55 helyett totus 56-t olvashatunk. Ezután a scholasticorum-ból kimarad a h. A 4. mondatból kimarad a quia 57, majd a quod helyett quo loco-t 58 olavshatunk. Az 5. mondatban az et cursu helyett in cursu 59 áll. A 7. caput elé egy VII. jelölés kerül, ám a caput-ok megjelölése egyáltalán nem jellemző a műre. A 3. mondatban a quasdam 60 helyett quosdam 61, és a nudas helyett nudasque 62 áll. Még mindig ugyanitt a spatientes elé egy con előtag járul. A 4. mondatban a tarde után egy q' található, majd a következő mondat elején az execratus exsecratus-nak van szedve. Ugyanebben a mondatban az altera helyett aliã 63 áll. A 8. caput-ban, a 3. mondatban a pater familiae helyett pater familiâs áll, majd a következő mondatban az anfractus helyett amfractus olvasható. A 9. caput 2. mondatában a numquid külön szavakban áll. Ugyanitt az extersit 64 helyett expressit 65-et olvashatunk. A következő mondat elején a pertturbatus perturbatus-nak van szedve. A 4. mondat elején az et helyett at található, majd az etiam 66 helyett et 67-et olvashatunk. A 6. mondatban a quidem 68 nem szerepel. A 8. mondatban de ruiná 69-t találunk. A 10. caput 6. mondatában a temptemus tentemus-nak van szedve. A 8. mondatban a causae és a quotidie közé egy nos 70 ékelődik be. A 12. mondatban a iam dudum egybe van szedve, majd az amoliri cupiebam szórendje fel van cserélve. Ugyanitt a reducerem 71 helyett diducerem 72-et találunk. A hagyomány A 11. caput-ban nem találtam a hagyománytól eltérő variánst. A 12. caput 2. mondatában a splendor helyett splendida olvasható, ami valószínűleg arra utal, hogy a mellette álló főnévvel (vestis, -is f) egyeztetve van. A kritikai splendor magyarázata ezek szerint az lehet, hogy a vestis S. gen.-ként szerepel (birtokos), és a splendor a birtok. Az 5. mondatban a motu helyett metu 73 olvasható. Ugyanitt a tunicam-ot a tuniculam kicsinyítő képzős alak helyettesíti. Ez szintén nem bír jelentős értelmezésbeli különbséggel. Ugyanitt a temptavit (tentavit) helyett tenuit 74 olvasható. A 13. caput elején a suturae 75 olvasat szerepel, valamint az et helyett sed 76 található. A mondat utolsó szava venditabat 77. A 4. mondatban az ergo helyett igitur olvasható, tehát itt nem írásmódbeli eltérésről van szó, hanem szinonima-variációról. Az 5. mondat utolsó tagmondatában egy érdekességet lehet észrevenni: az általánosan elfogadott nollent [...] venirent helyett nollet [...] veniret 78 szerepel. A 14. caput-ban lírai betétet is olvashatunk. Ennek 3. sorában a pera helyett caena 79 szerepel. A caena-variánsra több forrást nem találtam, így ezt egyedi esetként kell értelmezünk. A 4. sorban a vendere vera helyett verba 80 olvasható. A vers után, a 3. mondatban szerepel a sicel, ám az utána következő quo elmarad, a lupinos össze van vonva a que 81-vel. A 4. mondatban a pallium 82 főnév szerepel. Közvetlenül ezután ut 83 található az et helyett, amit jó néhány kiadás helyesnek fogad el. Az 5. mondatban operto 84-t olvashatunk. A teneret 85-et megtartja a kiadás. A 7. mondatban a caussa forma kiegészül a nostra jelzővel, amire nem találtam magyarázatot más kiadásokban. Az ezután következő nam 86 nem szerepel az általam elemzett kiadásban. Ezután a conciones quae részben egyezik Saumaise javításával, azonban nála cociones szerepel, tehát kimarad egy n betű. A scilicet de more 87 szerepel a szövegben 88. A 8. mondatban bene 89-t olvashatunk. A kiadás nem a videamus 90 variánst használja, hanem megmarad a videmus-nál. A 15. caput 1. mondatában a iam paene 91 olvasható. A következő tagmondatot Müller teljesen törli, míg a kiadás nem. Különbség azonban van, az, hogy a lucri facere-t egybe írja: lucrifacere. A 2. mondatban az in controversiam helyett controversia olvasható, tehát az acc. helyett abl.-t használ. Ugyanebben a mondatban a quod 92 szintén szerepel. Az ez előtt álló quaeri 93 a kiadásban megmaradt. A 3. mondatban az etiam helyett & szerepel, ami másutt az et rövidítéseként használatos, de itt sem okoz értelmezésbeli problémát ez az előzmény nélküli olvasat. A 8. mondat elején az et helyett ergo olvasható. Ez is párhuzamba állítható a 3. mondatban található eltéréssel. A 16. caput-ban, az 1. mondatból kimarad a non 94, valamint a mondat két utolsó szava meg van cserélve: az exsonuit impulsum helyett impulsum exsonuit-ot olvashatunk. Bár erre nem találtam magyarázatot, de elképzelhető, hogy egy egyszerű typographiai hibáról van szó. A 3. mondat végén intrantem 95 áll. A 4. mondatban az illa [...] steterat 96 tagmondat a kiadásban még megvan. Ugyanitt a sacrum helyett sacra áll, aminek nem találtam szövegkritikai nyomát. Az 5. mondatban megint szórendváltozást lehet tapasztalni, szintén a két utolsó szónál (loqui liceat helyett liceat loqui) olvasható. Mivel ilyen már ezen caput 1. mondatában is előfordult, nyugodtan kijelenthető, hogy tényleg nem variánssal van dolgunk, egyszerűen hiba történt a szöveg szedése közben. A 17. caput 1. mondatában az adsentionem helyett assentionem 97-et olvashatunk. A 2. mondatban az expectavimus szóba az x és a p betű közé be lett toldva egy s. Ennek azonban nincs különösebb jelentősége, egyetlen hagyomány sem szentel ennek nagyobb figyelmet. A 3. mondatban a detumuit helyett detonuit 98 áll. Ugyanitt superbum 99 olvasható. Ezután következik a pallio 100. A constrictis a következőképpen van írva: contritis. A 4. mondat elején a mediusfidius medius fidius-ként van szedve. Ugyanebben a mondatban a commoveor con moveor-nak van írva, külön van választva az igekötő és az ige, és éppen ezért a hasonulás sincsen jelölve. A 7. mondatban a timeam helyett helyett timerem szerepel. A 8. mondatban a somnio-ból hiányzik az i, ami hibás szedés következménye is lehet, mivel egyetlen hagyomány sem tartja számon ezt az írásmódot. A 10. mondatban a tres homines helyett mystae 101 olvasható. Érdekesség, hogy ezután még egy omnes főnév is található, amit nem jelöl egyetlen kiadás sem. A 18. caput 3. mondatában a lenta helyett dentata áll. Ez egyedi jelenség 102. A lírai betétben a nectit helyett flectit szerepel, amely variánst nem tartja számon hagyomány. A vers utolsó sorában azonban a kiadás megtartja a iugulat victor 103 formát. A 19. caput-ban az 1. mondatban a quemquam helyett quenquam olvasható, ami lehet egy félreolvasás, vagy tudatos változtatás eredménye is. Magyarázata mindenesetre nincsen. Utána hiányzik az ulla, egyszerűen csak sine interpellatione áll, ami azonban nem jelent nehézséget az értelmezésben. A 3. mondatban a hieme helyett hyme áll, aminek nincsen előzménye. Az 5. mondatban a nos és a si közé bekerült egy quibus, a nihil lerövidült nil-re, a virilis-ből virile lett, a mondat vége a következővel egészült ki: esset, quod anxiliaretur. A 6. mondat elejéről eltűnt a sed, az et 104 megmaradt. Az ezután következő néhány sorra jellemző az, hogy a pontok helyett csillag jelöli a sortöréseket, és néhány helyen (kissé logikátlanul) folytatólagos, összetett mondatok állnak a rövidebb, külön sorba írottak helyett. A 20. caput 4. mondatában az admonitus helyett ammonitus hasonult alak áll. A 7. mondatban a quidem és az adulescens között 105 az inquit olvasható. A 21. caput 1. mondatában a satyrio nagy kezdőbetűvel szerepel, hagyománybeli magyarázat nélkül, miként a 2. mondatban a cinaedus is. Ugyanitt a gausapa helyett gausapila olvasható. A 3. mondatban a balaenaceam helyett ballenatiam 106 áll. A 4. mondatban a duos nos-ra van cserélve, ami jelentős változás ugyan, de értelmes így is a szöveg. Az 5. mondatban a palaestritae-ben a második t helyett c áll, és így az írásmód a kiejtést követi. Ezután a complures helyett quam plures 107 található. A legitimo helyett lecytimo 108 olvasható. A 6. mondatban az ergo helyett igitur áll, ugyanúgy, mint feljebb. A 22. caput 1. mondatában a larga helyett longa 109 olvasható. Ezután a következik a labra 110, ami minden kiadásban így van írva. A sopitionibus-t a sopitis titonibus helyettesíti, ami azért rendkívüli eset, mert Catullus-nál egyedül a sopionibus olvasat fordul elő (xxxvii, 10.). A 2. mondatban a manebant helyett marcebant olvasható, aminek érdekes módon nincs magyarázata, annak ellenére, hogy jelentős értelmezésbeli különbséggel bír a két olvasat. A következő eltérések még szintén a 2. mondatban találhatóak, ugyanis a lagoenam helyett egy egyszerűsített alak, a lagenam 111 szerepel. Ebben a hosszú összetett mondatban (ami a régi kiadásban két rövidebb részre van osztva) még egy érdekesség található. Mégpedig az, hogy a mű nem Nisbet kiadásának volt az előzménye, ugyanis szerepel ebben a mondatban az inter argentum, amit ő törlésre javasolt. A 3. mondatban az ancillae helyett ancillas Pl. acc. olvasható, aminek nincs szövegkritikai magyarázata, valamint a marcenti helyett marcentis 112 áll. A mondat végén a fregit 113 ige olvasható. Az 5. mondatban benne van az illi [...] praedam 114 szakasz 115. Ezután ismét egy szórendbeli eltérés található: a deprehensos se helyett se deprehensos áll, amire ezúttal sincs utalás. Ebből is látható, hogy ezekre a különbségekre egyre kevesebb figyelmet kell fordítanunk, hiszen minél többször fordul elő ugyanaz a hiba, mindig ok nélkül, annál kisebb a jelentősége. És mivel itt nem szöveghagyományozódásbeli eltérésről van szó, egyre biztosabbnak tűnik az, hogy egyszerű szedési-szórendi érdekesség ez. A 6. mondatban a tricliniarches nagy kezdőbetűvel van szedve. A 23. caput 2. mondatának végén a kritikai kiadásbeli [...] ** jelölést találjuk. A 3. mondatban a congemuit 116 az első ige. A lírai betét 1. sorából a cito 117 kimarad. A következő szó a convertite 118, amely megvan a szövegben. A vers 3. sorának 1. szavából (femoreque) lemarad a tapadószócska 119. A prózai részben, a 8. mondatban profleuebant 120 olvasható. A 24. caput-ban, a 2. mondatban a vernaculae helyett vernatae 121 van írva. A 4. mondat elején szerepel az ut, míg a ne nem 122. Ugyanebben a mondatban vestram 123 olvasható. A 25. caput 1. mondatában a haec helyett hoc S.-t olvashatunk, amire nem találtam magyarázatot. Mivel a tagmondat így szól: "cum haec diceret", talán nem kell nagy jelenőséget tulajdonítanunk ennek, ha a szöveget értelmezni akarjuk. Azonban a hagyománnyal kapcsolatban sincs kiemelkedő fontossága, hiszen a kritikai kiadások nem említik ezt a helyet. A 2. mondatban a devirganatur helyett devirginetur olvasható, amire szintén nem utal a kritikai kiadás. A következő szó a Pannychis, amit görög eredete ellenére is i-vel szedett a typographus. A 3. mondatban az et [...] nostram 124 rész megtalálható a régi könyvben. A 4. mondatban olvasható a fecerunt 125. A 7. mondatban az inclinata 126 helyett inquinatá-t találunk, ezen kívül a procedentibus helyett prodeuntibus 127-t, továbbá megvan a szövegben a hanc 128. A 8. mondatban a qui helyett quae szerepel. A 26. caput 1. mondatában flammeo helyett flammeolo-t szedett a typographus, erre a variánsra azonban nem utal a kritikai kiadás. Ezután következik az incesta ingesta 129 változata. Ezután jön a cum tum 130-ra való változtatása. Majd szórendcsere következik, a quoque iocantium helyett iocantium quoque 131 olvasható. A 4. mondatban a cohaeserant 132 elejéről lemaradt a c, így valószínűleg nyomdahibával állunk szemben. Ezután található a spectaculo 133. Az obiter helyett valgiter olvasható. Szinonímákról van szó, és ezt sem jelöli a kritikai kiadás. Az 5. mondat végén látható 3 pontot egyetlen * jelöli a kiadásban. A kiadás szövegében egy érdekesség figyelhető meg: a 26. caput 6. mondatától (venerat iam) egészen a 27 caput 1. mondatának videmus senem kezdetéig egy jó néhány mondatra kiterjedő lacunát figyelhetünk meg, amit a kritikai kiadás is jelöl. Tehát a 27. caput csonkán kezdődik. A 27. caput-ban az első eltérés a 2. mondatban olvasható: a prasina helyett sparsina áll, amit nem jelöl variánsként a kritikai kiadás. A 3. mondat legelején a nec és az amplius közé be lett toldva egy eam, azonban az amplius és a repetebat között is megmaradt. Ezek szerint a 3. mondat eleje így néz ki: "nec (kis kezdőbetűvel, mivel az előző mondat végén kettőspont van) eam amplius eam repetebat". A 6. mondatból kimarad az ergo, magyarázat nélkül. Ezután Trimalchio nevét egy attributum praedicativum követi, amit egyetlen kritikai kiadás sem közöl: lautissimus homo. A mondat végén a subiecit helyett supposuit olvasható, amire szintén nincs magyarázat. A 28. caput 3. mondatában a potabant helyett a bibebant szinonima áll, amit nem jeleznek a kritikai kiadások. A 4. mondatban a vehebantur-t a sokkal unalmasabbnak ható ferebantur helyettesíti, magyarázat nélkül. Az 5. mondatban a symphoniacus S. nom. Pl. abl. esetű melléknévre van cserélve (symphoniacis), és így egyeztetve van a mellette álló főnévvel (tibiis), tehát egy jelzős abl. instrumenti-t alkot a kritikai kiadásban álló főnév (az alany) és a jelző nélkül álló abl. instrumenti (tibiis). A 29. caputban a 4. mondatból a cum 134 kimarad. Majd a Romam helyére a tenia [!] van behelyettesítve. A 6. mondatban mento 135 olvasható. A 7. mondatban két, egymással összefüggő eltérés is van. Az egyszerűség kedvéért idézem a kritikai és a régi kiadásban szereplő tagmondatot: "Praesto erat Fortuna cornu abundanti copisa 136". A 10. mondatban medio helyett media olvasható, magyarázat nélkül. A 12. mondatban a perveneramus-ból hiányzik az igekötő, és a 13. mondatban az unam helyett imam-ot olvashatunk, amit megint nem jelöl a kritikai kiadás. Ami a typographiát illeti, a következők kapitálissal vannak szedve: "C. POMPEIO TRIMALCHIONI. VI VIRO 137 AUGUSTALI. CINNAMUS.DISPENSATOR". A 14. mondatban az et és a lucerna között egy etiam olvasható. Ugyanitt ismét kapitálisok következnek: "III. ET PRIDIE KAL.(endas) IAN.(uarias) C. NOSTER FORAS CENAT", majd a lunae nagy L-lel kezdőik. A 17. mondatból kimarad a pariter, de megmarad a dextros 138. Ugyanitt az ad helyett ante praepositio áll, ami nem okoz értelmezésbeli zavart. A vestimenta és a dispensatoris közé beékelődik a sibi, a decem sesetertiorum-ot X. H. S.-sel jelöli a régi könyv. A 18. mondatban megvan dextros 139. Az atrio 140-val kapcsolatban több nézet ütközik, érdekes módon kiadásunk egyiket sem használja, hanem a praetorio-t. A 20. mondatban a cubitoria helyett accubitoria olvasható, amire nem utal a kritikai kiadás, valamint a szórendben is változás figyelhető meg: a kritikai cliens quidam donaverat-ot a donaverat cliens quidam váltja fel. A 31. caput-ban, az 1. mondatban egy nyomdahibát figyelhetünk meg: a servus szó a következőképpen néz ki: servu9 141. Ugyanebben a mondatban a stupentibus spississima basia-ban ez a változás: stipentib spssissima basiaus, tehát a rag egy részét egy másik szónak adja át a ragozott szó. Ilyen jelenséggel még nem találkoztam, ezért figyelemre méltó. A kritikai kiadás szintén nem foglalkozik ezzel, úgyhogy itt szedési hibára gyanakodhatunk. A 7. mondatban a pantomimi chorum-nak egy egyszerűsített alakja következik, ami egyúttal sokkal fantáziátlanabb is: pantomimorum, majd a patris familiae-t egybe szedte a typographus: patrisfamiliae. A 8. mondatban a tamen helyett tam áll, amire szintén nincsen magyarázat. Ugyanebben a mondatban a lauta helyett laudata található. Ez ugyan szembeötlő különbség a két kiadás között, de a kritikai mégsem jelöli. A 12. mondatban a super praepositio helyett suprā-t használ a kiadás, ami nem jelentős eltérés, legalábbis értelmileg. A kritikai kiadás ezt sem jelöli. Ezután megint szórendcsere áll: az argenteam ferventia cserélődik fel ferventia argenteam-ra. A következő tagmondat craticulam 142-ját nem törölte a régi kiadás. A 32. caput 1. mondtában minutissima 143 áll. A 2. mondatában a coccineo-ból kimarad az e, az utána következő excluserat első tagja in-re változik. A 3. mondatban az anulum két n-nel van szedve, de ez se jelentős eltérés. A 4. mondatban a has tantum egybe van írva: hastantum, ami szintén nyomdahiba, mivel előzményét nem találtam. A caput utolsó szava a kritikai conexo 144. Ez áll a régi kiadásban is. A 33. caput-ban, az 1. mondatban az absens helyett az absentinus alak olvasható. Kimarad továbbá a diutius, a morae, és a vobis. Ennek a szövegrésznek különböző változatai vannak az egyes kiadásokban, helyhiány miatt azonban nem közlöm ezeket. A lényeg az, hogy a régi kiadásban leírt változatnak nincs se előzménye, se következménye. A 3. mondatban a terebinthina szóból hiányzik a h. A 4. mondatban az ac helyett aut szerepel. Az 5. mondatban az omnium felső indexben egy csillaggal van megjelölve, majd a textorum helyett testorum áll, ami jelentős különbség, ám magyarázat nincs rá. Még ugyanebből a mondatból hiányzik a dicta, a quo helyett qua olvasható. A 7. mondatban a Trimalchio vultum szókapcsolat fordított szórendben szerepel. A 8. mondatban a concepti helyett concepta olvasható, mivel az előző mondatban is qua (femininum) a vonatkozó névmás. Ugyanitt a temptemus tenptemus-nak van írva, aminek nincs különösebb jelentősége. A caput utolsó szava a circumdatam. Ezt a régi kiadásban a piperatam helyettesíti, ami hatalmas különbség, de magyarázata nincs. A 34. caput 1. mondatában a sumere helyett sumeret áll, aminek az az oka, hogy az alany Trimalchio, valamint a vellet igétől (ami után infinitivus kívánkozna) egy vesszővel van elválasztva a mulsum sumeret, tehát külön értelmezendő. A 2. mondatban a paropsidem parapsidem-nek van szedve. A 3. mondatban az insecutus meg van toldva egy q'-al, valamint a lecticarius 145-nak nem előzménye Dousa későbbi ajánlása. Ugyanennek a mondatnak a végén az ige verrere 146, nem everrere. Ezután a subinde [...] porrexit szakasz lacunát képez. Az 5. mondatban az aequum szó nagy E-vel kezdődik, a iussi végén találunk egy t 147-t, ez után a szó után és a suam közé beékelődik a senex, amit nem találtam így máshol. A mondat végén az assignari felső indexében egy csillag látható. A 6. mondat 1. szava az obiter, ehelyett obit ei olvasható. Ezután kimarad az et, majd a putidissimi helyett prae aedissimi 148-t találunk. Még ugyanebben a mondatban a frequentia sua felcserélt szórenddel olvasható. A 7. mondatban a FALERNUM. OPIMIANUM ANNORUM. CENTUM ilyen formában áll. A 8. mondatban egy lacuna található a vinum [...] faciamus között. A vinum vita est helyett verum est vinum 149 áll. A 12. mondatban a nobis et accuratissime helyett accuratissimus nobis áll, valamint az aptatam helyett apta, és a luxatae helyett locatae 150 olvasható. A verses betétben a hosszú eheu helyett a két röviebb heu heu található. A 35. caput 1. szava a régi kiadásban a laudationem 151. Ugyanitt az est insecutum helyett insecutum est áll, majd ugyanilyen szórendcsere figyelhető meg a 2. mondatban: a rotundum enim repositorum helyett repositorum enim rotondum olvasható. Ugyaitt a quae helyett que tapadószócska szerepel, egybeírva a super-rel. Az arietem nagy kezdőbetűvel olvasható, csakúgy, mint a taurum, a geminos, a cancrum, a leonem, a virginem, a libram, a scorpionem, a sagottarium, a capricornum, az aquarium, és a pisces. A rienes helyett rines-t találunk, a steriliculam helyett sterilculam-ot. A scriblita striblita-ként szerepel, a scorpionem helyett scorpionum olvasható, a piscium marinum szókapcsolat egyáltalán nem található meg. Az oculatam helyett odopetam 152 áll. A következő szó a super, ezt a supra helyettesíti, minden magyarázat nélkül, bár nincs értelembeli különbség a két forma között. A 3. mondatban a caespes helyett egy egyszerűsített alakot, cespest-t találunk. Ezután folytatólagosan következik a következő mondat, amiben a Laserpiciario kis kezdőbetűvel található, kimarad a mimo, valamint az extorsit helyett extorquet olvasható. A 36. caput 2. mondatában olvasható a sclilicet [...] ferculo szakasz 153. A 3. mondatból kimarad a tamquam 154. Ugyanitt az euripo nagybetűvel kezdődik. A 4. mondatban az inceptum helyett coeptum-ot olvashatunk, majd a hasonult aggredumur helyett hasonulatlan adgredimur-t találunk. A 6. mondatban a gesticulatus ita szórend megcserélődik, és az essedarium helyett Darium-ot olvashatunk. A 7. mondatból hiányzik a 2. carpe. A 9. mondatban a vides illum inquit szerkezet szórendje a következő: vides inquit illum. A 37. caput 1. mondatában az accessere helyett arcesseré-t találunk, majd a magyaros illa mulier helyett a latinos mulier illa szerkezetet olvashatjuk. A 3. mondatból hiányzik az egyik modo, majd a következőben a genus nagybetűvel kezdődik, és az illius helyett eius áll. Az 5. mondatban a topanta helyett tapantá 155-t olvashatunk. Ezután a következő szöveget láthatjuk: Cenam Trimalchionis, si potes, ingredere, & porcum sic gravidari posse miraberis, nisi forte admirationem multiplex, ignota, & inaudita luxuria tollat. Ezután egy nagy lacuna következik, és a textus az 55. caputtal folytatódik: az 1. mondatból kimarad a nos, majd az et quam [...] essent és az ita [...] epigrammate szakasz, a verssel együtt. Ezután a coepit poetarum szórendje megfordul, és a putas helyett putes-t olvashatunk. A Publilium helyett Publium 156 áll a szövegben. Ezután következik a lírai rész: ennek 2. sorában pascitur 157-t olvashatunk. A 3. sorban Babylonico 158-t találunk. A 4. sorban a gallus nagy kezdőbetűs, majd az 5. sorban a grata Scaliger szerint Graia. A 7. sorban mindkét kiadásban hiemis 159-t találunk. A 8. sorban a caccabo egy c-vel áll, és a modo helyett tuo 160 szerepel. A 9. sorban a margaritam caram helyett margarita cara 161 olvasható, majd a bacam Indicam 162 helyett baca Indica szerepel. Ez nem egyezik más olvasatokkal 163. A 10. sorban az ornata helyett onerata áll. A 12. sorban a zmaragdum s-sel indul, és a 14. sorbeli scintillet helyett scintillent olvasható. Itt az e-ből est lesz, és a carbunculis helyett carbunculos-t olvashatunk. A második nagyobb összefüggő szakasz A 79. caput 2. mondatának a végén a kritikai obfutura helyett obscurá 164-t találunk. A következő mondatban scrupos-t olvashatunk mindkét helyen 165. A következő mondatban megvan a pridie 166 (cum luce). A prudens 167 egyszer fordul elő mindkét kiadásban. Még ebben a mondatban a notaveret helyett notaverat, a lineamenta helyett liniamenta áll. A 7. mondatban a X vehiculis 168 változatot találjuk, ami talán nem romlott szöveghely. Közvetlenül a lírai rész előtt az intro helyett festram 169 áll. A lírai rész az utolsó sorában a mortales helyett mortalis található. A prózai szakasz 10. mondatában a remississem helyett amississem 170 olvasható, majd a 12. mondatban a dein helyett demum található. A 80. caput 3. mondatában a gladio contemptus helyett gladio contentus 171 áll, majd a 4. mondatban a proeliandum helyett praeliandum áll. A 9. mondatban olvasható a salva 172. A 10. mondatból hiányzik a qui 173. A 11. mondatban nem olvasható az et 174, és a sic ut egybe van szedve. Ezután szerepel a sine gladio 175, és a damnatus helyett damnatas áll, ami így nem a masculinum mihi-vel, hanem a femininum manus-szal van egyeztetve. A lírai betét 1. sorában a kritikai sic helyett si olvasható, majd a 4. sorban a cecidit helyett cedit. Eztuán nincs a lírai betét versszakokra tagolva, majd az utolsó sorban a dum simulata helyett dissimulatá 176-t olvashatunk. A 81. caput 4. mondatában az effugi helyett aufugi-t találunk, és a tot 177 is hiányzik a régi szövegből. A régi könyvben az ut inter audaciae 178 szókapcsolat áll. A 6. mondatban a venierunt ige a következőképpen szedett: venerũt, tehát kimarad az i. A 7. mondat (quid ille[...]) és a 8. (qui tanquam [sic!] - a kritikai kiadásban ez tamquam 179) közé egy o Dii felkiáltás ékelődik be. Ugyanitt a die nincs benne a textusban, majd a pro praepositio meg van toldva egy h-val (proh). A 9. mondatban obligati 180-t olvashatunk. A 82. caput 3. mondatában a dum helyett cum-ot, a nihil helyett nil-t, a centuria helyett centuriae-t olvashatunk. A 6. mondatban a laxata helyett lassata 181 áll. A lírai rész után, még mielőtt elkezdődne a non multum [...] kezdetű mondat, az alábbi szöveget olvashatjuk a régi könyvben: Nequaquam recte faciet, qui cito credit. Nemo coelum [sic!] putat, nemo iusiurandum fervat, nemo Iovem pluris fa cit: omnes bona sua computant. Quod hodie non est, cras erit: sic ita traditur. Quod non exspectas [sic!] ex transverso fit, & super nos Fortuma negotium curat. Apes ideo pungunt, quia ubicumq' [sic!] dulce est, ibi & acidum invenies. ** Semper hac in re qui vincitur, vincit. * Nemo nostrum non peccat; homines sumus, non Dii [sic!] A 83. caput 3. mondatában megvan az a Graeci, amit törölni is lehet a szövegből, majd a μονόκημον monochromon-nak van szedve. A 4. mondat elején a tanti helytt tanta áll, majd a következő mondatban a caelo helyett coelo 182 van szedve. Ezután következik a sublimis, ami mindkét kiadásban ugyanaz 183. Itt olvasható az Idaeum, ami helyett a régi könyvben Deum 184 áll. A mondat végén a Naida két d-vel szedett. A 7. mondatban megvan az etiam pictorum 185 szakasz, majd a következő mondatban a diligeret sed helyett eligeret et 186-et találunk. A 9. mondat elején a Hylan m-re végződik. A 10. mondatban et 187 nincs meg a szövegben, de a szintén törölt fabulae quoq' [sic!] igen. Itt a habuerunt szó a quoq' [sic!] és a sine közé kerül. A 12. mondatban megvan az ex 188. Ugyanitt az immeritos helyett imperitos 189-t olvashatunk. A 16. mondatban az unquam umquam-nak van nyomtatva. A lírai részben, az 1. sorban a faenore helyett foenore áll, majd a pruinisos elejéről lemarad a p. A 84. caput 1. mondatában a dubie helyett dubio áll, majd mindkét kiadásban insisteré 190-t találunk. Ugyanitt a quis [...] diversa rész kimarad, majd a következő mondatban az extruere exstrueré-nek van szedve. A mondat végén a tenet helyett tenent áll. A 3. mondat elején az inescant 191 helyett iactantur 192-t találunk. A 85. caput-ban, az 1. mondatban a quaestore 193 nagybetűvel kezdődik. Itt a patri familiae egybe van nyomtatva, majd a mondat végén az amator 194 szót olvashatjuk. A 3. mondatban az obsceno obscoeno-nak van szedve, majd a kritikai kiadásbeli nolui helyett a régi könyvben dolui áll. Az 5. mondatban az artaverat helyett arctaverat 195-ot olvashatunk. A 7. mondatban a coepit caepit-nek van nyomtatva. A 9. mondatban az expectanti exspectanti-nak van szedve. A 86. caput 1. mondatának végén találjuk a patienti 196-t. A 2. mondat végén az obdormissem 197 igét találjuk. Az 5. mondatban a consurrexi után nem találjuk az accesiqué 198-t, de ennek sincs előzménye a régi könyvben. Itt a dormienti 199 is megvan a szövegben. A 8. mondatban található expectare exspectaré-nak van szedve. A 87. caput 2. mondatában a casus nos szórendje fel van cserélve, majd a satis fieri egybe van szedve. A 88. caput 3. mondatában az itaque és a herbarum közé a hercules [sic!] ékelődik be. A 4. mondatban a sucos két c-vel áll. A következő mondatban megvan a quidem 200, majd ugyanitt az elleboro helleboró-nak van szedve. A 6. mondatban az animas hominum szórendje megfordul. A 10. mondatban a kritikai cultissima 201 helyett consultissima áll, ami a legtöbb kódex variánsa. A 11. mondatban az unquam umquam-nak van szedve, majd a következőben az attigisset helyett invenisset-et találunk. Még itt megtalálható a textusban a Capitolii 202, majd a sestertium helyett H-S. jelölést találunk. A 14. mondatban a senatus nagy kezdőbetűs, majd a mondatvégi ige, a kritikai exornat helyett exorat-ot olvashatunk. A 15. mondat eleji noli helyett nolito-t találunk, majd a Phidiasque helyett Phidiasve áll. A 89. caput 1. mondatában a te totum in szakasz szórendje megváltozik: a régi könyvben totum te in-t találunk. A lírai betét 1. sorában a decima helyett az archaikusabb decuma áll. A 4. sorban caesit 203-et találunk mindkét kiadásban. A 6. sorban figurabunt-ot olvashatunk, ami helyett figurarent 204 áll. A következő sorban az antrum helyett castrum áll, majd a 10. sorban a szórend megváltozik: a Danai recessus in helyett recessus Danai in áll, majd a régi könyvből hiányzik a suo. A 13. sorban a furta helyett fata 205 áll, majd a következő sorban a mens semper 206 helyett mendacium 207 olvasható. A 16. sorban a properant helyett properant-ot találunk. A 18. sorban a namque helyett iamque áll, majd a 24. sorban a pertemptat pertentat-nak van szedve. A 28. sorban mindkét kiadásban ducebat 208-ot olvashatunk. A 30. sorban a replevit helyett repellit olvasható, majd a következő sorban tranquillo minor 209-t találunk, de ez a szó két sorral lejjebb szerepelni fog, így talán a tranquillo omine vagy Iove változat is helyes. A 38. sor elején a dat helyett dant áll, majd a 39. sorban fulmineum 210-ot találunk. A 40. sorban a fremunt helyett tremunt 211 áll. A 46. sorban a pietas helyett pias olvasható. Az 58. sorban a temptant ismét tentant-nak van szedve, majd a veluti 212 helyett ceu ubi 213 áll. A következő sorban a nodo helyett duro 214 áll. Ennek a sornak a végén a iugi helyett iugo olvasható. A 90. caput 3. mondatában a vocaret helyett vocarent 215-et olvashatunk. A 8. mondatban a primus helyett primum-ot olvashatunk. A 9. mondatban a recitarem helyett recitem áll, majd hac 216-ot olvashatunk. A 10. mondatban megvan az et 217, majd az ab hoc cibo 218 kifejezés is. A 91. caputban, a 4. mondatban a solatium solacium-nak van szedve. Ebből a mondatból hiányzik a nam [...] recitabat szakasz. A 14. mondatban a detuli helyett csak tuli áll 219. A 15. mondatban a kritikai kiadásban és a régi könyvben is olvasható a paenitentiam emendas 220 szókapcsolat, valamint ebből a mondatból hiányzik a me. A 92. caput legelején az et iam helyett eham olvasható, majd a 3. mondat elején a deinde helyett demum áll. A 7. mondatban megvan a tanquam [sic!] de theatro 221 szakasz. A 12. mondatban mindkét kiadásban aiebant-ot olvashatunk 222. A 13. mondatban az offici[ali dol]oso 223 helyett officioso 224 áll A 14. mondatban az expedit helyett impedit-et olvashatunk, majd a következő mondatban a mei helyett nostri áll. A 93. caput 1. prózai mondatában az errori helyett errore áll, majd az intentus helyett lentus 225-t találhatunk, Müller az error lentus-t olvasott - így ez megegyezik a régi könyv variánsával. A vers 2. sorában Afrae-t találunk 226. A 4. sorban az enotata helyett enovata 227 áll. A 6. sorban a scaurus nagy s-sel szerepel, majd mindkét szövegben az arata 228 található. A következő sorban a si quid egybe van szedve. A lírai részben, a 7. mondatban az ex is helyett ex his-t találunk. A 9. mondatban a conviciarer helyett convitiarer-t olvashatunk. A 94. caput 2. mondatában a mixturam helyett misturam áll, majd a 8. mondatban a régi könyvben a Gitona pontos i-s. A 13. mondatban az adduxit helyett obduxit-et találunk. A 14. mondatban az ego helyett ergo áll, a következőből hiányzik az a lecti 229. Ezután a stantis végéről hiányzik az s, majd a vinxeram helyett iunxeram-ot találunk. Mindkét kiadásban condebam 230 található. Még ebben mondatban a revocat helyett revocavit-et olvashatunk. A 18. mondatban a per praecipita helyett praecipitá 231-t találunk. A 23. mondatban megtaláljuk a tonsoris 232-t, majd a caput utolsó mondatában a mimicam mortem szórendje fecserélődik. A 95. caput 1. mondatában a volutationem iacentium szórendje megfordul. A 7. mondatban liberum 233-ot olvashatunk. Ugyanebben a mondatban a proripuit helyett eripuit-ot találunk, majd a mondat végi ige vindicat helyett vendicat. A 11. mondatban a proelantis helyett praeliantis-t szedett a typographus, majd a 12. mondatban a praecincta linteo szórendje fordul meg. A 96. caput-ban, az 1. mondatban az ostioli helyett ostii látható, és a kritikai rupta helyett dirupta áll a textusban. A 2. mondatból kimarad az esse, de a 3. mondatban olvasható az acutoque 234. A 4. mondatban a quidem flens szórendje megfordul, és az 5. mondatban az iniuriaque helyett iniuriamque 235 olvasható. Ugyanitt az Eumolpi helyett Eumolpo áll, és a velut [...] replebam szakasz kimarad, valamint a rixam helyett noxam-ot találunk. A 97. caput 1. mondatában a kritikai kiadásban a sane után egy [non]236 áll, de ennek a régi kiadásban nincs nyoma. A 4. mondatban olvasható az a quibus [...] ferebat 237 szakasz, a sic ut egybe van szedve, valamint megvan az ut olim Ulixes pro ariete adhaesisset, extentus infra grabatum szakasz 238. Ezután olvasható a szövegben az imperium 239. A 7. mondatban az inserta helyett infertans áll 240, majd a secure helyett securus 241-t olvashatunk. Ugyanitt firmitatem 242-et olvashatunk mindkét kiadásban. A 12. mondatban a nec után egyes kiadásokban insontis 243-t olvashatunk, de ez nem található meg a régi könyvben. Ugyanitt a quem után Ernout egy etiam-ot akart betoldani, de ennek sincs nyoma. Még ugyanebben a mondatban habuit 244-et olvashatunk. A 98. caput 1. mondatában mindkét kiadásban reducto 245-t olvashatunk. Ugyanebben a mondatban a scimiphes scymiphes-nek van szedve. A 3. mondatban a proditione helyett propositione 246 olvasható. A következő mondatban a perditum 247 helyett proditum 248 áll. A 8. mondatban olvasható a conversus 249. A 15. mondatban a vel helyett utinam áll, majd a hibernum y-nal van nyomtatva. A 99. caput 4. mondatában a delevet helyett deleret 250-et olvashatunk, majd az 5. mondatban az ubi és az aratro közé egy ea kerül. A következő mondatban megvan az in pectoribus [...] considit 251 szakasz, majd a 9. mondatban propudium 252-ot találunk. A 11. mondatban a Gitone i-s, és az in iter 253 helyett in altum-ot találunk a szövegben. A 100. caput 4. mondatában megvan az innumerabilibus comitata sideribus 254 szakasz. A 10. mondatban az unus helyett vietus/vetus áll, majd a prodet helyett perdet-et olvashatunk. A következő mondat legelején álló haec-ből hoc lesz. A 13. mondat elején az et helyett at áll, majd a következő mondatbeli lacerata helyett laucinatá-t találunk. Ugyanitt az exciperem 255 helyett exciperet 256-et olvashatunk. A 16. mondatban a circumactus helyett circumamictus 257 áll, majd a tremulibundisque helyett tremulisq' olvasható itt. Ugyanebben a mondatban a laciniam és az & közé beékelődik egy auxi. A 17. mondatban a supra helyett super áll, de az utána álló constratum-ot is törölni kívánta Fraenkel. A 18. mondatban az exulem 258-et is olvashatjuk a szövegben. A 101. caput 1. mondatában szórendcsere figyelhető meg: a spectaculum sui helyett sui spectaculum áll. A 2. mondatban a pectus meum van felcserélt szórenddel szedve. A 3. mondatban a morientium és az et közé beékelődik az id est, amire nincs szöveghagyományozódásbeli magyarázat. Ugyanitt kimarad a non 259. Az 5. mondatban a nobiscum helyett nobis alak szerepel. A mondat végén conducit helyett conduxit áll. A 7. mondatban megvan a Cyclops [...] et 260 szakasz. A 9. mondat kezdeténél, a confusus-nál a régi könyvben a 30. oldal után a 37. oldal következik, ám a szöveg sorrendjében nem mutatkozik eltérés - tehát egyszerűen helytelenül szedte a typographus az oldalszámokat. Ugyanitt a promere helyett proponere áll, majd a következő mondatban a patimur helyett ponimus-t olvashatunk, ami igen nagy eltérés. A 12. mondatban az et és a vultus közé ékelődik be az a lacrymis [sic!], ami a tagmondat végén, az obumbrare előtt állna. Ugyanitt szerepel az gubernator 261. A 13. mondatból hiányzik a nec 262. Ugyanitt az archaikus hangzású portubus helyett portibus olvasható, majd a curvatis 263 helyett gravatim-ot találunk. A mondat végén a veri simile egybe van írva. A 15 mondat végén az accersere helyett accedere 264 áll. A 18. mondatban a manum helyett damnum áll, majd a következő mondatban a se ipsos van egybe szedve. A 102. caput 4. mondatának végén megvan a casus 265. Az 5. mondatban az inquit consilium Eumolpus (a kritikai Eumolpos helyett) szakaszban a szórend megváltozik: az inquit kerül a szókapcsolat közepére. A 8. mondatból hiányzik az ei 266. Ugyanitt a nihil helyett vel 267 áll, és szerepel utána a dormienti 268 is. A delabendum helyett dilabendum áll, majd a quorum [...] tenet 269 szakasz olvasható. A 9. mondatban a custodem 270 megvan a szövegben. A 12. mondatban a quidem 271-et is olvashatjuk. Ugyanitt a ne helyett nec áll. A 13. mondatban a numquid helyett nunquid szerepel. A pro sarcinis 272 olvasatunkban szerepel. A 18. mondatban a mea helyett mihi 273 olvasható. A 22. mondat utolsó szava, a vincla után sortörés nélkül kezdődik a következő mondat az adhuc-kal. A 26. mondatban a sine helyett in olvasható, amire ugyan nincs magyarázat, de érthető ez a szövegvariáns. A 27. mondat elején a quidni helyett Quintu áll. Ugyanitt az etiam helyett et található, majd az oporteat helyett oportet olvasható. Ugyanebben a mondatban van egy érdekes hely, az egész szöveghagyományban ez a forma terjedt el: pervertere et non multa una oprtet consentiant et non natione 274 mendacione constet - ez megegyezik a mi szövegünkkel. A lábjegyzet magyarázatát figyelemmel kísérve láthatjuk, hogy az egész szakaszra vannak magyarázatok, arra az eltérésre azonban, ami kiadásunkban szerepel, nincs egyetlen utalás sem. A 28. mondatban megvan a quod [...] infigitur 275 szakasz. Ugyanitt a numquid nunquid-ként áll, miként a következő mondatokban is. A caput utolsó mondatában az amenti 276 helyett a dementi 277 szinoníma olvasható. A 103. caput-ban a 2. mondatban a Mercenarius [sic!] és a meus közé beékelődik egy inquit. A 3. mondatban a puniti helyett punch [sic!] áll. Az 5. (non est [...]) mondat sortörés nélkül folytatódik. Itt olvashatjuk a cum superciliis 278 szókapcsolatot. A 8. mondat elején áll a nos 279, majd a régi kiadásban szereplő ordinem-et a kritikai kiadás romlottnak tekinti, és a turbinem változatot valószínűsíti. A compositi helyett composito-t olvashatunk, amire nem találtam magyarázatot. A 104. caput 1. mondatában a quod helyett quem 280 áll. A 2. mondatban a Baiis helyett Baistor, az in tetrastylo helyett asylo áll 281. A nave helyett navi olvasható. A 3. mondatban az esse hominem szórendje megfordul. A mondat végén következik a Somnia [...] kezdetű vers, amit a kritikai kiadás nem jelöl. A 4. mondatban az expiaret 282 helyett expiavit-ot találunk. Az 5. mondatban Hesus nomine 283-t olvashatunk. Ugyanitt megtalálható a qui 284. Kiadásunkban szerepel az ad lunam 285 szókapcsolat. A 105. caput 4. mondatában az in helyett non 286 áll. Ugyanitt megvan a nocentes 287. Még mindig ebben a mondatban az adumbratae 288-t olvashatunk. A kiadásban totae 289-t találunk. A mondat végén az acciderent helyett accederent áll. A 6. mondat utolsó szava, az olent után folytatólagosan következik a 7. mondat (Itaque [...]). A 9. mondatban a szentenciaszerű-végződésű vōcĕ rĕplērĕ 290 szókapcsolat olvasható. A 10. mondatban az era helyett ergo 291 olvasható. Ugyanitt az etiam helyett quoq' szerepel. A 13. mondatban a deflexis liminibus 292-t olvashatjuk, majd az admovit 293 helyett a rövidebb movit áll. A következő mondatban megvan az originis 294, majd az imprudentissimus 295, és a pudentissimus 296 helyett prudentissimus-t olvasunk. Ezután a confusis [...] lineamentis 297 rész szerepel, ami kiadásunkban megvan. Ennél azonban fontosabb az, hogy az orisque helyett kiadásunkban indiciorumque 298 áll. A 15. mondatban a decepta supplicio 299 szókapcsolatot olvashatjuk. Ugyanitt a submissus hasonulva, summissus-ként fordul elő, majd az utolsó mondatban fugitivos 300 szerepel. A 106. caput-ban, a 2. mondatban megtalálható a frontis 301. A következő mondatban az inimici 302 helyett mimicis áll. Ezután az -us végződésnek egy sajátos formáját találjuk, mégpedig az artibus szóban: a typographus arti9-et szedett. A 6. mondatban a possit helyett ez a szó következik: prōƒit. Ezután a kiadásunkban is szereplő pudoris dignitas 303szókapcsolat olvasható. A 107. caput legelején az ut puto helyett utpote áll, majd a legatum 304 hiányzik a szövegből. A 3. mondat végén a destinarunt helyett destinant 305 áll. A 8. mondat elején a servilia 306 helyett servitia áll. A 9. mondatban a kritikai supplicii 307 helyett supplicis 308 áll. A 12. mondat szerkezete megegyezik Buecheler olvasatával: ő a te helyett a-t javasol. A 16. mondatban a meruere 309 ellenére is meruerunt-ot találunk. A 17. mondatban Eumolpos neve Eumolpus-ként szerepel, majd ugyanitt hoc [...] venisse 310 tagmondatot megtaláljuk, azonban a videntur in navem helyett in navem videntur-ként. A 25. mondatban benne van a sola 311, majd a salamandra vagy kezdőbetűs, miként a következő mondatban a pharmace is. A 108. caput 1. mondatában, a Buecheler által jelölt lacuná-t nem definiálja kiadásunk. A 2. mondatban szerepel a scilicet 312. A 3. mondatban az etiam helyett & áll, majd a következő mondatban [ei] interpellanti 313 helyett szimplán interpellanti áll. A 8. mondatban megvan az a tonsor 314. A 9. mondatban a nihilo minus egybe van írva, majd a következő mondatban a sine morte helyett semimortui 315 áll. Közvetlenül ezután a labuntur helyett a labunt szerepel, majd a veluti ex proelio 316 szakaszt is olvashatjuk. A 14. mondatban a tralaticium helyett stlatarium áll, majd az indutias inducias-nak van szedve. A következő mondatban megfordul a szórend: a latinosabb és megszokottabb more patrio helyett az érdekesebben hangzó patrio more olvasható. Ugyanitt a praetendit praepositio-ja pro. Ezután következik egy 8 soros lírai betét, amelynek 2. sorának végén a heros 317 helyett hostis 318 áll. Az 5. sorban az ei helyett & olvasható, majd az utolsó sorban az imponite helyett immittite áll. A 109. caput-ban a turbato clamore mulier helyett turbata clamore mulier áll, amely variáns nyelvtani szempontból nagyszerűen megmagyarázható. Ugyanitt a quis helyett queis 319 olvasható. A quereris helyett queraris áll, az ut helyett et. Még mindig ugyanitt olvasható a si quaesieris 320, de a ducenos helyett ducentos olvasható. Az 5. mondatban a hilaritatem acc. helyett a hilaritate 321 abl. áll, majd a concilium 322-ot olvashatjuk. A 6. mondat végén nem az az eltérés, amire a kritikai kiadás felhívja a figyelmünket: a mi kiadásunkban is a quaerebat 323 szerepel, de az előtte álló szó, az exultantes helyett szerepel az exultans. A 7. mondatban az antemnam helyet antennam lett szedve. A 9. mondat kezdeténél nincsen sortörés. Néhány sor próza után következik egy vers, aminek első sorában solum 324 áll. A 2. sorában a hiemps helyett a más írásmódú hyems áll. A 4. sorban ridet 325-et olvashatunk. Ezután következik az adusta 326. A rapis után folytatólagosan következik, ám új sorban az infelix-szel a líra. Ezután következik egy verses betét 327, amivel kapcsolatban több nézet ütközik. Kiadásunkat ezek a változások azonban nem érintik. A versnek a hátulról számított 4. sorában az imber 328 ellenére is az unda variáns szerepel. A 110. caput-ban a corymbioque i-vel van szedve, aposztróf nélkül, mint később, az 5. mondatban is. Az 5. mondatban az evocatumque 329 helyett sevocatumque-t találunk. Ugyanitt a flavum helyett az érdekesebb flavicomum 330-ot olvashatjuk. Ezután folytatólagosan következik a 6. mondat. A 111. caput elején a hypogaeo hypogoeo-nak van szedve, majd a Graeco more 331 szókapcsolatot olvashatjuk. A szórendben változás figyelhető meg: a comploratque singularis exempli femina ab omnibus helyett a complorataq' ab omnibus singularis ex (ez is változás) exempli femina áll. A 4. mondatban a commodabat helyett commendabat 332-ot találunk, majd a quotienscunque helyett az egyszerűbb quotiens szerepel. Az 5. mondatban az illam casulam közé beékelődik egy eandem, majd a következő mondatban a corpus helyett a corpora olvasható. Ezután az et 333-et találjuk meg. A 8. mondatból kimarad az id, és a cenulam ae-vel van szedve. Még mindig ebben a mondatban az esse exitum szórendje fel van cserélve, és szerepel a sed 334 is. A 9. mondatban szerepel a helytelennek tartott ignota 335 és a percussa 336. Érdekesség, hogy az itt olvasható ruptosque helyett raptosque 337 áll, és a szövegünkben is előforduló corpus pectus 338-ra lett javítva. A 10. mondatban a tempavit n-nel van szedve, és a certum habeo 339 helyett certe ab eo 340 áll. A 11. mondatban -sortörés után- a sentire helyett curare áll, majd újabb sortörés után a vis tu reviviscere után a reluctantibus fatis exstinctum, a kritikai kiadásban nem jelölt szókapcsolat következik. A 14. mondatban a commonere helyett ammonere 341-t olvashatunk. Ezután az aut [...] aut 342 tagmondatot találjuk meg. A 112. caput legelején szórendcserét figyelhetünk meg: a plerumque soleat temptare helyett a tenptare [sic!] plerumque soleat-ot olvashatunk. Hasonló a helyzet a 2. mondatban is: itt a vellet vivere helyett áll a vivere vellet, majd az isdem másik formájára, az iisdem-re figyelhetünk fel. A kétsoros lírai rész dőlt betűvel van szedve a régi kiadásban, és lábjegyzetből kiderül, hogy a 2. sora Vergilius 343-tól származik. A 7. mondatban a quidem és a partem közé bekerül az a mulier, ami néhány szóval később szerepel, és nincs benne a szövegben az in 344. Ezután a corporis 345-t olvashatjuk. A 8. mondatban a quisquis helyett quisques-t találunk, majd a putaret helyett putasset áll. A 10. mondatban az unius cruciarii szórendje megfordul, majd a 12. mondatban az ergo helyett modo szerepel. Ezután hiányzik az unum 346. A 15. mondatban az ex arca szókapcsolat a későbbi tolli [...] atque közé kerül, és a mondat végén az affigi helyett a hasonulatlan adfigi olvasható. A 113. caput 1. mondatából hiányzik az et 347, majd Giton nevének ilyetén formájával találkozunk. Az 2. mondat végi cruci után nincsen sortörés. A 3. mondatban a Hedyle helyett moechile 348 áll. A 4. mondatban az occupaverat kiegészül a prae praepositióval. Az 5. mondatban spoliatum-ot látunk, ami talán spoliati is lehetne. A 9. mondatban a coeuntis cöeuntis-nak van írva. A 10. mondatban a régi kiadásban is szerepel a paratae 349. Ugyanitt a paene egyszerűen pene. A következő szakaszra, ami eltart a 114. caputig, jellemző az, ahogy minden mondat új sorba van szedve, és a mondatok végén a következő jelölések vannak: a submovit után **; az obsequium után **; a régi kiadásbeli spuitam (a kritikai spintriam) után ***; a vidicaret után *; a conceptissimis után *. A 11. mondatban a temptabat ismét n-nel áll, a következő mondatban a scortum 350 helyett sportam 351 található. Az előzővel sortörés nélkül szedett 13. mondatban a kritikai spintriam helyett spuitam 352 olvasható a régi könyvben. A 14. mondatban pudebat 353 az első ige mindkét kiadásban. A 114. caput 3. mondatában certos 354 áll. A 4. mondatban szerepel a Siciliam 355. Megvan a kiadásunkban huc illuc 356 a convertebat után, és a modo v[iol]ent[er nŏt]us felabat 357 nincs benne a régi kiadásban. A modo [a] Sicilia ventus [Africus] flabat, saepissime [in oram] Italici 358 a kikövetkeztetett formula - ám a kiadásban nem ez szerepel. Ezután az Aquilo nagy kezdőbetűs, majd ratem 359-et olvashatunk. Az 5. mondatban a hercules nagybetűvel kezdődik, majd a maris ira infesta 360 helyett maris aestus-t olvasunk, de ez nem egyezik meg az összes többi olvasattal 361. Így aztán ismét egyedi variánssal állunk szemben. Ugyanitt az et helyett id est 362 áll. A soles után sortörés nélkül kezdődik a 7. mondat. A 8. mondatban a iam 363 következik. Ugyanebben a mondatban az abduxere felső indexben *-gal van ellátva, valamint folytatólagosan következik a 9. mondat. A következő mondatban nagy kezdőbetűs a fortuna. A 12. mondatban az Encolpion a kritikai kiadással egyezően van szedve, görögös acc.-szal. Ugyanitt a licet és az ultimum közé beékelődik egy &. A 14. mondatban a iuncta nos mors 364 formula szerepel. Ugyanitt hiányzik a szövegből a mare 365. A fluctibus után *-ot találunk, miként a caput utolsó szava, az auxilium után is. A 115. caput 1. mondatában a belua két l-lel van szedve, mint a 12. mondatban is, majd a 3. mondatban az extrahimus helyett áll az extraximus. Az 5. mondatban a poetam helyett orcam-ot olvashatunk. A mondat utolsó szava (mugientem) után egy *-ot találunk, és sortörés következik. A 7. mondatban a poneremus consilium szókapcsolatot olvashatjuk a kritikai kiadásban, míg a proponeremus consilia 366-val találkozunk a régiben. A következő mondatban a(z) (h)umentibus helyett a niventibus olvasat szerepel, sem a Tornaesius kiadással 367, sem Lips elgondolásával 368 nem egyezik. Ezután a pater helyett patrem 369 áll. A 10. mondatban a quemadmodum helyett quemadmodam áll, majd a következő mondatban a paene szintén pene-re egyszerűsödik. Ugyanitt, a 12. mondatban a manibus Pl. helyett manu S. abl. (instrumenti) áll. A 15 mondatban per 370-t olvashatunk a régi könyvben. A 16. mondat utolsó szava a kritikai fixit, ami kiadásunkban finxit 371. A 17 és a 19. mondatban is nagybetűsek az istenek nevei. A 22. mondatban contingit 372-et találunk. A 26. mondatban a de helyett ẻ található. Ezután középre szedett *** jelölés következik, elválasztva a caput két utolsó mondatát a többitől. A 28 caput-ban az epigramma nagy kezdőbetűvel van szedve, és az utolsó szó (mittit) után ** jel található. A 116. caput 2. mondatában a quod helyett quid, a vilico helyett villico, majd a következő mondatban a mi helyett mei áll. Itt megtalálható a laudibus 373. A 7. mondatban a két non helyett egy nec van írva. A kritikai cenas helyett itt scenas 374 olvasható. A 8. mondatban az uxorem helyett uxores 375 áll. Ugyanitt olvasható az id [...] militares 376 szakasz. A 9. mondat elején áll az adibitis, ami helyett kiadásunk a videbitis-t használja. A caput végét egy * zárja, és folytatólagosan következik a 117. rész. A 117. caput első mondatában az id venationis helyett divinationis 377-t olvashatunk. A 2. mondatban id est 378-et olvashatunk, és csakúgy, mint másutt is, és úgy tűnik, hogy ez egy kedvelt szóösszetétel Petronius-nál. Az ezután következő instrumentum vestis 379 teljesen hiányzik a szövegből. Ezután olvasható a quod, ami a régi könyvben quae, majd a penam 380 helyett poenam 381 áll. A 3. mondat elején az atquin helyett csak atqui áll. Ezután sortörés nélkül folytatódik az 5. mondat. A 8. mondatban szerepel a sacramentum 382. A 10. mondatban a ficti 383 alak fordul elő. Ugyanebben a mondatban a condiscimus-ból kimarad az s. A 13. mondatban benne marad a modo 384. Ugyanebben a mondatban a mensibus 385 helyett dibus [sic!] áll. A következő mondatban a temptasset áll n-nel, és folytatólagosan következik a 15. mondat. Szövegünkben megtalálható a quod [...] eveniret 386 szakasz. A male dicebat egybe van szedve, a következő mondatbeli iumentum me szókapcsolat megfordítva áll. A 19. mondatban az etiam si helyett a rövidebb etsi olvasható. A caput utolsó mondatában a crepitus helyett strepitus áll, a clamore helyett clangore. A 118. caput-ot az előzőtől a közepére helyezett *** jelölés választja el. Rögtön az első mondatban megvan az inquit Eumpolpos 387 szakasz. A régi könyvben olvasható az o 388, valamint a Florilegia-ban a multos nimirum carmen áll, az inquit [...] iuvenes nélkül. A 2. mondatban az intruxit instruxit-nak van szedve, majd mind a kritikai, mind a régi kiadásban a teneriorem 389 formulát találjuk. A 3. mondatban a feliciorem 390 helyett faciliorem 391 áll. A 4. mondatban megvan a neque 392, majd a sanitatem helyett vanitatem 393 olvasható Ezután következik a concipere 394, míg a szövegtörzsben a conspicere 395 alak olvasható. A következő mondat legelején a refugiendum-nak ef a kezdő tagja. Ugyanitt a semotae helyett summotae 396 áll. Az odi [...] arceo 397 horatiusi sor dőlt betűvel van kiemelve, majd sortörés következik. A 6. mondatban az expressae 398 formát találjuk. Az intexto helyett intecto áll. A 8. mondatban visá 399-t olvashatunk. Ezután a deorumque folytatásában a fabulosum 400 áll. Ugyanitt a tormentum 401 alakkal találkozunk. A 119. caput-tól egy 295 soros lírai betét kezdődik, ami dőlt betűvel van szedve, sorbehúzás nélkül. Ennek 4. sorában a peragebantur helyett peragrabantur az ige. A 9. sorban az aes Ephyreiacum helyett Assyra conctiam 402 áll. Ugyanennek a sornak a végén unda 403 található. A 10. sorban az accusant 404 helyett crustas 405 olvasható. A 14. mondatban az auro helyett mauri 406 található. A 16. sorban a fames helyett suas 407-t találunk. A következő sorban aurata 408 áll. A 22. sorban a nobilis helyett mobilis-t olvashatunk. A 29. sorban a vilius helyett vilibus 409 áll. A 30. sorban a sensum trahat helyett turbant sensum a szókapcsolat, majd a hoc sterile helyett áll a hostile. A következő sorban a circum venit egybe van írva, majd a 31. sorban correptis 410 olvasható. Ugyanebben a sorban az esurit helyett extruit található, majd a 34. sorban az atque helyett inq' olvasható. A 38. sorban az első szó a sola 411. A következő szó a desertis, ami helyett az egy betűvel eltérő defertis szerepel. Az adspirant-ból hiányzik a d. A 41. sorban a patrum nagy p-vel van szedve. A 47. sorban megvan a nam [...] ruina 412 sor, a dedecoris helyett dedecus olvasható, majd ezt követi egy est, ami pótolja a kieső szótagot, valamint a populi helyett populo található. Az 51. sorban plebem helyett praedam 413 szerepel. Az 52. sorban ingluvies-t látunk az illuvies 414 helyett. Az 58. sorban a caeno helyett coeno áll. A caput utolsó sorában, a 60.-ikban, az excita 415 formát találjuk. A 120. caput-ban, a 61. sor végén az omnes helyett omnis áll, majd a 69. sorban olvasható az effusus 416. A 72. sorban a caespite az egyszerűbb cespite írásmóddal van szedve, majd a következő sor végén a locuntur helyett loquuntur-t olvashatunk. A 74. sorban a squalentia két l-lel van nyomtatva, majd a következő sorban a circum tumulata egybeírva olvasható. A kiadásban szereplő 80. sor a fors [...] potestas 417. A 92. sorban a vanos 418 helyett varios 419-t olvashatunk. A következő sor végén a fatentur helyett iubentur áll. A 95. sorban a iam pridem egybe van írva. A 121. caput-ban, a 102. sorában a tunc helyett tum áll, majd a következő sorban a genitor nagy kezdőbetűvel van szedve, a 106. sorban leviorque helyett leviorve olvasható. A 109. sorban az et helyett est található, majd a 112. sor végén a Hiberae helyett Iberae van szedve. Ezután a szövegben sorcsere figyelhető meg: a 113. sort képezi az et [...] claustra, a 114.-et a iam [...] aures 420. Érdekes, hogy az et [...] kezdetű sorban a cerno és a tua közé beékelődik egy &. A 117. sorban navita 421 áll. A 118. sorban a cumba helyett cimba található. A 122. caput elején a vixdum külön van szedve. A következő sorban Titan 422-t találunk. A következő szó a régi könyvben a vultus, szemben a kritikai szöveg vultum-ával. A 129. sorban a spectare helyett spirare 423 áll. A 132. sorban a lapsis helyett helyett lassis-t olvashatunk, majd a következő sorban a morienta helyett orienta áll. A 135. sorban a tremefacta helyett transmissá-t találunk. A 137. sorban carentia 424 van szedve. A következő sorban minitur 425 áll a régi kiadásban. A 144. sorban az aeriis aëreis-nek van szedve, majd a numine helyett nomine 426 áll. A következő sorban az et helyett nec olvasható, majd a 147. sorban a hiemps helyett hyems-et találunk. A következő sorban cecidisse 427 áll. A sor végén található az adulti 428. A 150. sorban a rigent helyett rigens 429 olvasható. A hiemisque hyemisq'-nak van szedve. A 153. sorban optavit 430-ot találunk. A 156. sorban tu 431 szerepel. A következő sorban oneratá 432-t találunk. A 163. sorban triumphis 433-t olvashatunk. A 165. sorban a vetent helyett volunt áll, mi nem egyezik meg egyik kiadás változatával sem 434. A 167. sor elején az at helyett ut 435 szerepel, majd a következő sorban a furentes helyett ferentes 436-t olvashatunk. A 172. sorban a tropaeis trophaeis-nek van szedve, majd a 175. sorban a temptate helyett tentate áll. A 178. sorban ominá 437-t találunk. A 123. caput-ban, a 184. sorban a gressu végén áll egy s, és az ausus végén nincs - ez lehet egyszerűen hibás szedés következménye is. A 190. sorban a hae helyett haec-et olvashatunk. A következő sor (stabant [...] ruina) helyett a "Vinctaq'438, mox stabant, fluctus stupuere pruina 439" áll. A 193. sorban a male fida egybe van szedve, majd a következő sorban olvasható kritikai pariter helyett passim-ot találunk. A 196. sorban a flamine helyett flumine áll, majd a következő sorban a rupti helyett rupto olvasható. A 198. sorban a derant helyett deerant van szedve, majd a 200. sorban a ponti nagy kezdőbetűs. A 208. sorban disiecit 440 található. A 212. sorban a hoc helyett hae áll, ezután a Romano 441 szó olvasható. Az ez után következő szókapcsolat (tonitru ferit) helyett attonito fert szerepel, és mivel ezt a részt a kritikai kiadás romlottnak tekinti, ezen nincs mit csodálkoznunk. A 217. sorban a duas helyett dubius áll, majd két sorral utána a patria és a nagy kezdőbetűs pontus közé egy est ékelődik be. A 220. sorban a temptare helyett tentata áll, majd a sor végén azt uti helyett actus olvasható. A következő sor (quantum [...] ipse 442), szövegünkben megvan. A 233. és a 293. sor a régi kiadásban kissé beljebb kezdődik, ami azért érdekes, mert a lírai részek egyáltalán nincsenek ilyen módszerrel tagoltabbá téve. A 236. sorban a sinus helyett sinu 443 áll. A következő sor eleji hic helyett his áll, és a következő sorban a consule nagy C-s. A 239. sorban a repertor helyett quoque terror áll. A 242. sorban a submissa helyett a hasonult summissa áll, és a Bosporos Bosphorus-nak van szedve. A 124. caput elején vicit helyett vidit 444 áll. A következő sorban az inplacabile-ben a praepositio im, majd a 252. sorban a submissa helyett sincera áll. A 255. sorban az Erinys két n-es, két sorral később a Letumq' Lethumq'. A következő sorban namq'-et olvashatunk. Ugyanitt nagy kezdőbetűs a regia. A 267. sorban a kritikai arma helyett acta 445 áll, majd a 269. sorban a Magnum cum helyett magnaq'446 szerepel. A 270. sorban totis 447-t olvashatunk. A 274. sorban aerati 448 áll. A 276. sorban az inter torto egybe van szedve, majd a következő sorban a régi kiadásban a sanguineam tremula 449 szerepel. A 293. sorban az epidamni helyett Epidauriva található. A következő sorban egyes olvasatok a Romano-t használják, de szövegünk megmarad a humano változatnál. Ezután a hosszú lírai betét után folytatódik a prózai szakasz. Itt a volubilitate verborum 450 áll a régi könyvben. A szakasz 2. mondatában a deversorio helyett diversorio található, majd a recepti helyett refecti 451 olvasható. A prózai rész 3. mondatában aut-ot olvasunk az et 452 helyett. A caput utolsó mondatában a heredipetae 453 szó nem szerepel. A 125. caput elején a dum [...] agantur 454 szakasz a kiadásban megvan, csakúgy, mint a statum 455. Még ugyanebben a mondatban találjuk a superbius 456-t. A mondat végén megtalálható az az in ea urbe 457 szakasz. A 2. mondatban a vultum után nem szerepel a meam 458. A 3. mondatban az Eumolpi 459 nem szerepel a textus-ban. Ugyanebben a mondatban invidiosá 460-t olvashatunk. A 126. caput 1. mondatában a superbiam 461 változatot használja kiadásunk. Ezután következik a captas 462. A 2. mondatban az arte helyett tute 463 áll. A mondat végén olvashatjuk az ut vendas 464 szókapcsolatot. A következő mondatban a mathematicorum nagy kezdőbetűs, majd a cogitet helyett a cogites 465 áll. A 4. mondatban megtalálható a nobis 466, majd a mondat végén a debeam 467 áll. A 6. mondatban a feminae helyett foeminae olvasható. Az ez után következő szó az aliquas, ami meg is van szövegünkben 468. Ugyanennek a mondatnak a végén a traductus 469 áll. A 8. mondatban a quattuordecim egy t-vel, a numquid nunquid-nak van szedve. A 12. mondatban az osculantur helyett obosculantur olvasható. A 16. mondat végén adhaerebat 470 áll. A 17. mondatban megtalálható a dominam 471, és a meo applicat szórendje is megfordul a régi könyvben. A 19. mondatban a se helyett sese áll, az umeros elejére egy h kerül. Ugyanitt a scripturam helyett stricturam 472-ot olvashatunk, ami nem egyezik meg egyik olvasattal sem. A luminum 473 megvan a szövegben, majd az extra 474 szót olvashatjuk. Még mindig ebben a mondatban a Dianam 475-ot is megtaláljuk. A 20. mondatban az exstinxerat-ból hiányzik az s. Ezután kezdődik egy lírai betét: ennek 1. sorában a quid quî-nek van szedve, majd a iaces helyett taces 476 áll. A 2. sorban a submittere helyett a hasonult summittere szerepel. Két sorral lejjebb a Danae utolsó magánhangzója ë, és a tempta tentá-nak szedett. A 127. caput 1. mondatában a plenum os 477 kifejezést olvashatjuk. A 8. mondatban szerepel az amoris 478. Ugyanitt a gratis helyett gratia olvasható. A következő mondatban olvashatjuk a quid tu 479 kapcsolatot. A 12. mondatból hiányzik az et 480. Eztuán lírai sorok következnek: ennek 2. sorában a concesso helyett confesso 481 áll. A 6. sorban pedig a kritikai clamavit helyett clinavit-ot olvashatunk. A 128. caput 2. mondatában a marcens helyett macer 482 áll. A következő mondatból kimarad a sum 483, és szerepel benne a sudor puto 484 szakasz. Itt a si elé szövegünkben a porro van betoldva. A 4. mondatban olvasható a luxato 485. A 9. mondatban risus 486-t találunk. Rögtön ezután következik a fingere 487. A textus-ban ismét vers következik, aminek 4. sora (thesaurosq' ora 488) megvan a szövegben. A 129. caput 2. mondatában szórendcsere figyelhető meg: a magyarosabb illa pars helyett a latinosabb pars illa olvasható. Ezután, a 3. mondatban a daret helyett darat-ot találunk, majd a 4. mondatban ismét felcserélődik a szórend: a (szintén latinos) Chrysis intravit helyett intravit Chryisis áll. Ugyanitt, és a 21. mondatban is a circe Polieno [sic!] salutem végig kapitálissal van szedve. A 9. mondatban az aegrum után nincs betoldva egy in 489, és a fidius 490 is megvan a szövegben. A 10. mondatban a temptaverit n-nel van szedve, és két mondattal ezután az etiam si képez egyetlen szót. A 13. mondatban a következő szó a roga 491. A 18. mondat elején a perlegisse me szókapcsolat rendje megfordul, majd kimarad a fieri. A 130. caput 3. mondatában a habes és a confitentem közé egy inquam ékelődik be. Az 5. mondatban nincs meg a ferro előtti cum 492. A 8. mondatban a hoc helyett haec áll, majd a 10.-ben az ea helyett iam 493 olvasható. A 13. mondat végén a permisseris után megtalálható a Vale, ami a kritikai kiadásban nem szerepel. A 131. caput 1. mondatában az etiam si egybe van szedve. A 2. mondatban az intus venit helyett intervenit 494 áll. A 6. mondatban a temptare n-nel van szedve. A 8. mondatból kimarad az aiunt 495. Ezután az aliis egy i-vel nyomatott. Az ezt követő lírai betét a következő két sorral módosul az elején: Dum viris, sperare licet: tu rustice custos Huc ades, & nervis tente Priape fave. ** A vers (kritikai szedéssel számított) 2. (et bacis [...]) és 3. (et circum [...]) sora megcserélődik, és a 2. sorában a Daphne kis kezdőbetűs. A 3. sorban a circum tonsae egyetlen szót alkot. Az 5. sorban a vexabat helyett versabat áll. A következő sorban a testis nagy kezdőbetűs, a sylvester pontos i-vel szedett. A sor utolsó sora a kritikai aëdon, ami szövegünkben Iasdon 496. A 7. sorban a Procne Progne-nak szedett, majd a következő sor elején az ac helyett et áll, valamint a furta 497 helyett rura 498 szerepel. A prózai 12. mondatból kimarad az aera 499, majd a caput utolsó mondatában a praecantatis helyett praecantis-t olvashatunk. A 132. caput 1. mondatában olvasható az ad se vocante 500 kapcsolat. A 3. mondatban a verberata 501 variáns található meg. Ugyanennek a mondatnak a végén a kritikai catomizari helyett a catorogare 502 változatot találjuk. Az 5. mondatban az effusis pecibus szórendje felcserélődik. Ugyanitt a verberibus sputisque 503 szókapcsolatot is megtalálhatjuk, de a sputisque után következő szót, az [obrutus]504-t nem. A 7. mondatban a vicibus helyett viribus-t olvashatunk. A 8. mondatban a contigere 505 igét találjuk meg, de a régi könyvben helyette confingeré-t olvashatunk. Ezután a simulavi helyett simulare coepi áll. A 12. mondatban a ne helyett nec található, majd a 16. mondatból kimarad a non 506. A mondat végén a solerent helyett solent áll. A következő, és a 22. mondatban a male dicere egybe van írva. A lírai szakasz 6. sorában a vetat 507 olvasat szerepel. A 7. sorban a doctos helyett doctus 508 áll, majd még ugyanebben a sorban az amare helyett is in arte 509 olvasható. A rész utolsó sorában a hoc helyett hanc áll, és a τελοξ helyett a Deos változatot olvashatjuk. A 133. caput 3. mondatában a numen adversum helyett a numina versu 510 kifejezést találjuk. Itt is szerepel lírai rész. Ennek 2. sorában a silvis sylvis-nek van nyomtatva, és ugyanitt az inclita áll y-nal. A 4. sorban a semper flavius 511 helyett Vestiflavius 512]-t találunk. Még mindig a 4. sorban a suis helyett tuis 513 áll. A Hypaeis helyett Hypoeis-t olvashatunk. Az 5. sorban egy ô 514 felkiáltást találunk. A 8. sorban az egenis helyett egenus áll, és a következő sor elején az attritus helyett attritis olvasható. A 14. sorban olvasható a sancte [...] aras 515, ami a régi könyvünkben is megvan. A következő sorban a fetus helyett foetus 516 van szedve. A caput prózai részében a sollerti helyett solertique cura áll, majd a nigraque helyett találunk atraque-t. A 134. caput 1. mondatából kimarad az in 517. A 2. sor elején a ne helyett nec 518 áll. A következő mondat végén excitasti 519 áll. A 4. mondat végén a mulcavit helyett mulctavit-ot olvashatunk, majd a következő mondatban az impetữ verberantis szórendje megfordul. A lírai rész 2. sorában a siccatis helyett helyett spissatis, a sucis helyett succis áll. A 7. sorban a Hyrcanaeque pontos i-vel szedett, és az utána következő tigres y-nal. A sor végén a dracones 520-t találjuk. A 14. sorban az Idaeos helyett Ideo áll. A betét utolsó 6 sorát Wehle törölte, de szövegünkben - mivel elemeztem is - megvan. A 135. caputban, a 2. mondatban a parete helyett para te-t olvashatunk. A 3. mondatban etiam 521 áll. A 8. mondatban olvasható improba tollit 522 rész egyértelműen romlott szöveghely. Ugyanitt a pariter helyett perit áll. A 9. mondatban a mirabar helyett mirabile olvasható, és az equidem elejéről is lemarad az e. Ezután egy lírai szakasz 523 következik. A 6. sorban a mollis tiliae 524 helyett mollis stillae 525 áll. A 9. sorban a clavos 526 helyett clavus olvasható, mint azt több hagyomány is bizonyítja. Ezen sor végén az agrestes helyett agrestis van szedve. A 15. sor végén a terra helyett terrae áll, majd a következő sorban a Hecale helyett Hecates 527 áll. A 17. sorban a Bachineas helyett Battide áll, a veteres helyett veteris 528 található, és a régi szövegben mirando 529 szerepel. A 136. caput 1. mondatában a delibat után egy kérdéses lacuna áll. Ebből a mondatból kimarad a dum, és a coaequale helyett coaequali áll, és később a pondere suo szórendje is megfordul. A 2. mondatban a restinguit helyett extinguit olvasható. A 3. mondatban a perfundit helyett perfudit olvasható. A következő mondatban a risu és az erexi közé egy meo ékelődik be. Az 5. mondatban a cucurrit végéről lemarad a t, így cucurri 530 lesz belőle. A 6. és 7. mondat közé az alábbi szöveg került: Vix ad cafae ostiloum processeram,(a cum ecce-vel folytatódik a szöveg) A 7. mondatban megvan a sacri 531. A lírai részben, a 2. sorban a caenoque 532 helyett sanieq'533 áll. A prózai szakaszban revolutam 534-ot találunk. Még ugyanebben a mondatban megvan az atque, és az ac helyett hac 535 áll. A 15. mondatban a necdum külön van szedve, és a superaveram 536 helyett libaveram 537-ot találunk. A 17. mondatban cassis 538-t olvashatunk. Még ebben a mondatban a nisi tribus szórendje megváltozik. A 20. mondat elejéről elmarad a quem, és helyette a következők olvashatók: Cum protuli anserem [...] (anus ut vidit). A szövegekben az aeque 539 olvasható. A 137. caput 1. mondatában etiam 540 található. Ebben a mondatban a delicias delitias-nak van szedve. Érdekesség, hogy a 3. mondat utolsó szava (pellat) és a 4. mondat első szava (rogo) közé az alábbi sorok kerülnek: Haec ait, & tremulo deduxit vertice canos Consecuisq' genas, oculis nec defuit imber Sed qualis rapitur per valles improbos annis. Cum gelide periếre nives, & languidus Auster Non patitur glaciem resoluta vivere terrâ: Gurgite sic pleno facies manavit, & alto Insonuit gemitu turbatum murmure pectos. Az 5. mondatban megvan a tristitae 541. A 6. mondatban a liceat helyett licet 542-et találunk. A lírai betétben, az 1. sorban a navigat helyett a naviget 543 alakkal találkozunk. A következő sorban a temperat helyett temperet 544 áll. Az 5. sor végi omnis omneis-nek van nyomtatva. A 7. sorban a parret (helyette paret), non parret (helyette szintén paret)545 kapitálissal van szedve. A 9. sorban a quod vis helyett a quidvis-t olvashatunk. A 10. sorbeli utolsó szó, a Iovem után a lírai betét végetér 546. A 18. sorban az abellanas helyett aubellanas-t szedett a typographus. A 19. mondatban az ex hoc coniecturam ducebat 547 tagmondatot olvashatjuk. A 20. mondatban megvan az inanes [...] medulla 548 szakasz. Még ugyanebben a mondatban olvashatjuk a plenas 549-t. A 21. mondatban a fartisssimum helyett fortissimum 550 szerepel a régi könyvben. A 23. mondatot követő lacunát szintén nem jelöli kiadásunk. A 138. caput 3. mondatában a sucum helyett succum áll. A 4. mondatban az aliquot helyett aliquos található, és a prende helyett a hosszabb prehendere olvasható. A 9. mondatban a litigantium helyett libidinantium 551 olvasható. Itt még megtalálható a huic 552. A 139. caput 1. mondatában tractationé 553-t találunk. A lírai sorok közül a 2.-ban a Tirynthius Tirinthius-nak van szedve. A sorvégi ora helyett irá-t olvashatunk. A 3. sorban a profanam prophanam-nak van szedve, majd a 4. (Laomedon [...]) és az 5. (Iunonem [...]) sor fel van cserélve. A 6. sorban pavit 554-ot találunk. A 6. mondatban találjuk a Gytone 555 alakot. A caput utolsó mondatában, a 13.-ban a consideret helyett a consideat alakot találjuk. A 140. caput 1. mondatában a Philomela a következőképpen van szedve: Philumene. A 6. mondatban az etiam szó a következőképpen néz ki: etiã. Ugyanitt a pigiciacia 556 nagy kezdőbetűvel van szedve. A 8. mondatban a super helyett supra 557 olvasható. A 9. mondatban a lente helyett lento 558, majd puellaeque 559 szerepel. A 13. mondatban a temptaturus helyett tentaturus-t szedett a nyomdász. Itt az L kódexben egy hézag 560 található, amit szövegünk nem jelez. Ugyanitt az illius illus-nak van írva. A 23. mondatban a spei helyett spe 561-t olvashatunk, valamint a szórend a következő: nisi spe nisi aliquid, a nisi spei (a régi könyvben ugyebár spe) aliquid. A 141. caput-ban, a 4. mondatban libertos helyett liberos 562 áll. A 6. mondatban a kritikai devoverint helyett devoverunt-ot találunk. A 7. mondatban fama 563-t olvashatunk mindkét könyvben. A következő mondatban a Gorgia szó végére egy s betű illeszkedik. A 13. mondatban corrumpitur 564-t találunk. A 14. mondatban az obsessi helyett az oppressi 565 alakkal találkozunk. A 15. mondat elején a Petelini helyett Petavii 566 olvasható, majd az idem helyett a következő alakot látjuk: idẽ. A KONKLÚZIÓ A λ-ból két csoport 567 eredeztethető: az egyik, amelyet összefoglalóan Ο-nak nevezünk, ami az elveszett O kódexen keresztül λ-ból ered. Ez képezi az első osztályt, amelyben rövid kivonatok találhatóak a Cena előtti és az utána következő részekből (ebből csak az 55. caputot tartalmazza). Az O osztály Müller szerint kettéválik. Az egyik ágat a legjobb és legrégebbi összefüggő kézirat, a Bernensis 357 nevű kódex képviseli, amelyet B-ként ismerünk, és amely a XIX. század második felében, Auberre-ben íródott. Ennek egyes lapjai a Leidensis Vassianus Lat. Q30-cal, valamint a P. Pithou szövegváltozatában közölt Autissiodurensis-szel azonosak. A másik ágat a többi fennmaradt kézirat képviseli. A kiadás leggyakrabban az L kódex variánsait tükrözi. Ez a gyűjtemény a második legnagyobb csoportot képezi, a 13. század végéről maradt fenn. Ez az osztály régebbi és teljesebb gyűjteménye azon kivonatoknak, amelyek a főforrás λ másolatából származnak. A csoport a Cena-n kívül minden különböző eredetű kéziratok által még később hagyományozott "elegye". A Cena-ból csak részletek találhatóak a 27-37. fejezetekből, az 55. részt is megtaláljuk, valamint még 7 szentenciát. Ehhez jön egy viszonylag nem régi szöveg és florilegium. Ez utóbbi képezi a φ-vonalat. Megemlítendő egy elveszett kódex, melyet Müller δ-nek nevez, és az O osztályból eredezteti. Ezt kétségtelenül Franciaországban írták, és tartalmazza Petronius műveinek kivonatát. A kódexet Poggio Bracciolini találta meg 1420-ban, Angliában, ahol 1418 és 1423 között tartózkodott, és birtokában volt P ikerkódexének. 1422 végén, vagy 1423 elején Poggio megszerezte azt a kéziratot Kölnből, amelyben megtalálható Petronius XV. könyve. Ez a kölni kódex, ami mára már eltűnt, valószínűleg csak a középső részt tartalmazta. A többi kódexek kevésbé fontosak. Ezek az R jelű (Parisinus lat. 6842 D), és a P jelű (Parisinus lat. 8049) kódexek, amelyeket a XII. században írtak Franciaországban. Eme három (B, P és R jelű) kódexnek nincsenek fennmaradt részei. Ennek ellentmond az, hogy kódexeiben Scaliger is és Tornaesius, valamint Pithoeus, egy eltűnt kiadásában egy elveszett kódexet használt, amelyet Bituricusnak neveznek, amely a P-től eredeztethető. A kölni kódex a ψ-ből származik. 1423 vége felé fejeződött be a híres, mai napig meglévő Codex Parisinus lat 7987 írása, mely tartalmazza egyrészt Tibullus, Propertius, Catullus és Ovidius néhány írását is. Másrészt megtalálható még ebben az a rész is, amelyet A-ként ismerünk, amely tartalmazza Petronius O-osztályába tartozó írásainak kivonatát. Ezen írások nagy részének viszont a Cena után kellett volna következnie. Harmadrészt a H jelű rész is megtalálható itt, a λ-tól függetlenül is, és ily módon az O és L osztállyal sincs összefüggésben. Ebből az ágból eredeztethető Petronius 11 kódexe, a C, D, E, F, G, J, K, M, Q, V, és W a XV. századból (ezek közül kilenc ma is meglévő anyag); valamint az A rész (Parisinus lat. 7969), amely a Cena rövidített kivonatán túl Petronius más műveiből is tartalmaz részleteket; továbbá egy XVI. századi kódex is. Az editio princeps-szel kapcsolatban két nézet ütközik: az egyik az, hogy Franciscus Puteolanus (más néven Francisco dal Pozzo) művét, más latin írásokkal együtt Milánóban nyomtatták ki 1482 körül. A másik vélemény szerint az editio pricepset Mailand-nak köszönhetjük, aki 1482 körül jelentette meg a művet. 1565-ben Antwrpenben Ioannes Sambucus 568 körültekintően dolgozott: kijavította az editio Parisina-t, mely a még ma is meglevő Vindobonensis 3198-ból (mely W-ként ismert), és a δ-ből ered. Scaliger 1571 körül írta a ma is meglévő Leideniensis Scaligeranus 61-et (Q61 Scaligeri), s ez az L osztályba tartozik. Az L-osztály szíve így az l kódex, valamint az a kiadás, amit Tornaesius hozott létre, továbbá Pithoeus második kiadása. De Konrad Müller is kiegészítette ismereteinket más forrásból. Ezek közül három egy Henri de Mesmes által birtokolt, már elveszett kódexből valók, így Memmianusnak hívják. A kódex magjai: egyrészről Pithoeus Benedictum exemplar-jából eredeztethető, ez a kódex a Vaticanus lat 11428, amelyet 1565 után írtak (m kódex); másrészt a csekély haszonnal forgatható Lambethanus 693 kódex (r kódex), amelyet Londonban, a Lambeth Palace-ban írt D. Rogers; végül egy bekezdést P. Daniel vásárolt meg 1565 körül Párizsban. Nagyon értékes Petronius utolsó kiadása, amely a Cena Trimalchionis felfedezése előtt már napvilágot látott. Ezt a kiadást M. Goldast-nak köszönhetjük, amelyet először Frankfurtban adtak ki 1610-ben, majd Lyonban 1615-ben, végül újra Frankfurtban 1621-ben. A 17. században Fr. Nodot durva csalást követett el: azt állította, hogy a hiányokat pótló iratokat talált. Ezekkel az új fragmentumokkal a szöveg 1692-ben Rotterdamban, 1693-ban Párizsban jelent meg. Hosszabb szünet után jelent meg F. Buecheler: Satirarum Reliquiae-ja 1862-ben, Berlinben, valamint ő jegyezte le a Petronii Saturae et liber Priapeorum-ot is, melyet 1862-ben adtak ki ugyancsak Berlinben, második kiadása 1871-ben volt más latin nyelvi írók műveivel együtt. Harmadik kiadása 1882-ben, a negyedik 1904-ben, az ötödik (W. Heraeus gondolzásában) 1912-ben, végül a hatodik 1922-ben, újra W. Heraeus gondolzásában jelent meg. Buecheler volt az, aki 1862-ben elsőként helyezte tudományosabb alapokra Petronius írásait. Először szintén Buecheler írt rezenciót a műről. Ennek kiadásnak praktikus, kis formátumú változata is van, ami 1904-ben jelent meg. A Buecheler utáni időszak fáradozásai a kétkedésre okot adó szöveghelyek magyarázatai és javításai nem állnak arányban csekély hasznukkal. A Cena-t teljes fordítással és kommentárral Friedländer jelentette meg 1906-ban, Lipcsében. Később ugyan több Petronius-tanulmány is megjelent, de a mű nagy része felfedezetlen maradt. Az angol fordítás a Loeb Klasszikus Könyvtár sorozatban található, ez Michael Heseltine nevéhez fűződik Seneca: Apocolocyntosis című művével együtt. Ez a kiadás 1913-ban látott napvilágot. 1922-ben jelent meg A. Ernout: Pétrone, Le Satyricon-ja Párizsban, mely az első helyes francia nyelvű fordítás volt. Első kiadása 1922-ben, második 1930-ban, harmadik 1950-ben jelent meg, a Budé sorozatcím alatt. E két kiadás alapján mutattam be az 1629-ben, Francofurti ad Moenum-ban megjelent gyűjteményes kötetet. L. Gurlitt gyakran használt műve (Berlin, 1924) a kutatók nagy részének véleménye szerint megbízhatatlan. MELLÉKLETEK Mellékletek jegyzéke 1. számú melléklet: a kötet szerzője, Petrus Lotichius 569 [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 2. számú melléklet: a kötet főcímoldala [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 3. számú melléklet: a Satyricon címoldala [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 4. számú melléklet: a Satyricon 1. oldala [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 5. számú melléklet: a Satyricon egyik oldala lírai betéttel [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 6. számú melléklet: a Megjegyzések címoldala 1. [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 7. számú melléklet: a Megjegyzések címoldala 2. [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 8. számú melléklet: a Mutató címoldala 1. [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 9. számú melléklet: a Mutató címoldala 2. [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 10. számú melléklet: a kötet katalóguscédulájának 1. oldala (2 darab - az egyik a könyvben, a másik a katalógusban található) [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 11. számú melléklet: a kötet katalóguscédulájának 2. oldala (2 darab - az egyik a könyvben, a másik a katalógusban található) [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] 12. számú melléklet: a kötet kötése [eredeti méret] [közepes méret] [kis méret] IRODALOMJEGYZÉK Adamik, Tamás: A rétorikai narratio és az irodalmi elbeszélés (Petr. Sat. 61-62), Antik Tanulmányok 36 (1992), 79-84. Adamik, Tamás: Textkritische Beitrage von József Révay zu Petronius, Philologus 134 (1990), 229-233. Adamik, Tamás: Vulgarizmusok és a nyelvi norma a Satyriconban, Antik Tanulmányok 36 (1992), 85-93. Albrecht, Michael von: Geschichte der römischen Literatur, II., München, 1992 Borzsák, István: Petronius és Martialis simplicitas-a, EphK 70 (1947), 1-21. Ehlers, W.: Petronii Satyricon, 1965 Finály, Henrik: A latin nyelv szótára, Franklin Társulat, 1882., reprint kiadás Jakó, Zsigmond - Manolescu, Radu: A latin írás története, Budapest, Európa, 1987 Kerényi, Károly: Rezenció Révay könyvéről, EphK 51 (1927), 116-122. Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft : neue Bearbeitung, unter Mitwirkungen zahlreicher fachgenossen hrsg. von Georg Wissowa, Stuttgart, Metzlersche, 1893- Paulys: Real- Encylopädie, Stuttgart, 1937 Petronius Arbiter, Titus: Le Satyricon, Texte établi, trad., par Alfred Ernout, Paris, Les Belles Lettres, 1931 Petronius Arbiter, Titus: Petronius, with an English translation by Michael Heseltine, London Cambridge (Mass.), Heinemann, Harvard Univ. P., 1961 Petronius Arbiter, Titus: Satyricon; ford. Faludy György ; Budapest, Glória, cop. 2002 Petronius Arbiter: Petronius. Apocolocyntosis / Seneca, Cambridge, London, Harvard Univ. Pr., Heinemann, 1987 Révay, József: De codicibus Cenae Trimalchionis eorumque cognatione, EPhK 40 (1916), 1-7. Révay, József: Emendationum Petronianarum specimen, EphK 40 (1916), 163-168. Satyricon. Ford. Horváth István, Károly. Utószó, jegyz. Szepessy Tibor Stolz, Walter: Petrons Satyricon und Francois Nodot. /ca. 1650-ca. 1710/. Ein Beitrag zur Geschichte literarischer Fälschungen, Mainz - Wiesbaden - Stuttgart, Steiner, 1987 Trimalchio lakomája. Ford., utószó: Révay József, Bp., 1958, Európa Könyvkiadó. 66 p. Világirodalmi kiskönyvtár. Internetes források: http://edoc.hu-berlin.de/dissertationen/paasch-kathrin-2003-07-14/HTML/chapter2.html http://texte.mediaevum.de/neulat.htm http://vmek.niif.hu/00000/00060/html/pallas52.htm http://www.bautz.de/bbkl/t/tzschirner_h_g.shtml http://www.gs.uni-hd.de/Lehrstuhl_W_Kuehlmann/Publikationen.html http://www.krownspellman.com/cgi-bin/spellman/find/title/Po.html http://www.lb-oldenburg.de/termin/notbuch/2ag47.htm http://www.livre-rare-book.com/Matieres/fd/1908.html http://www.luciusnet.de/biblio/petrus.html?pet/r1631.htm@p43~mainFrame http://www.lwl.org/LWL/Kultur/Westfaelischer_Friede/dokumentation/ausstellungen/larne_II_VI/index2_html http://www.merian.fn.schule-bw.de/mmerian.htm http://www.muellerscience.com/Pages/LiteraturMenschenbilder_page1.htm http://www.phil.uni-erlangen.de/~p1ges/zfhm/hanau.html http://www.uni-heidelberg.de/presse/unispiegel/us02-5/anfangszeit.html http://www.uni-mannheim.de/mateo/camenaref/adam/adam1/s222.html http://www.univie.ac.at/klassphil/projekte.html http://www.bsb-muenchen.de JEGYZETEK 1 "[...] L. János Péter, meghalt Frankfurtban 1669-ben, mint császári történetiró, szintén kitüntette magát latin költeményeivel, és Rerum Germanicarum Partes II. címü könyvével, melynek előszava 1650-ben kelt s melynek nagyon tökéletlen térképei közt Magyarországnak is jutott hely." (Pallas nagy lexikona indexe: http://mek.oszk.hu/00000/00060/html/pallas52.htm) 2 A Bayerische StaatsBibliothek honlapja. 3 Az Autor/Hrsg rovatba a Lotichius nevet, a Titel/Stichwort mezőbe a Satyricon címet írtam be. Hasznos lehet tudni, hogy a kapott eredmény egyes mezői között is lehet kereséseket végezni. Itt pl. Lotichius többi művére is rá lehet keresni. 4 A Landesbibliothek Oldenburg honlapja. 5 A név folytatása sajnos olvashatatlan a régi könyvben. 6 A kódexek és kritikai kiadások mindegyike a latin szórendű orbem terrarum-ot hozza. 7 De. 8 Sambucus 9 Praet. impf. ind. pass. Pl. 3. 10 Jelentés tekintetében megegyezik az előző alakkal. 11 Szemben a codex Bernensis 357 adflavit-jával. 12 Egyszer, először. 13 Egyszerre, egyszersmind. 14 Buecheler, valamint Ernout szerint itt corrupta regula eloquentia áll. 15 Erre nem kell figyelnünk, hiszen csak formai eltérésről van szó. 16 Szó szerint: semmi csodás dolog. 17 Minimum, i, n.: nagyon kevés, nagyon csekély. 18 Guliemius 1919 Ilyen alakot nem találtam a szótárban. 20 Mint az editio Pithoeana-ban (Párizs, 1577 és 1587). 21 Praes. impf. ind. pass. S. 3. 22 Editio Pithoeana. Fut. imp. ind. pass. S. 3. 23 Sīcut(ī): miként, mint, ahogy, valamint. 24 Mint az editio Pithoeana-ban és a Tornaesiana-ban. Prōpellō 3 pulī, pulsus: előretaszít, lök. 25 Irrigō 1: öntöz megáztat, nedvesít. 26 Mītigō 1: puhít, megérlel. 27 Atrōx, ōcis: szörnyű, rettenetes. 28 Eltér Müller második kiadásától. Atticus 3: attikai, athéni. 29 Haupt betoldása. 30 Jacobs 31 Praes. perf. ind. act. S. 3. 32 Mint a codex Bernensis 357-ben. Praes. impf. ind. act. S. 3. 33 Mint Tornaesius-kiadás margóján. Ambiō 4 īvī (iī) ītus: megkerül, körüljár. 34 Sambucus javítása, Iunius-nál ardet. A több kódexben is ez a variáns olvasható, míg a Messaniensis-ben hamat. Amō 1: szeret. 35 Mōs, mōris, m.: akarat, szabály. Mōres: Pl. acc. 36 S. acc. 37 Poliō 4 īvī, ītus: símít, csiszol. 38 Heinisius szerint polleat vagy palleat. Calleō 2 uī: ért valamihez, jártas valamiben. 39 Perdō 3 didī, ditus: tönkretesz, elpusztít. 40 S. nom., masc. 41 Scaena, ae, f.: színpad, közönség. Scaenam: S. acc. 42 Heinisius 43 Histriō, ōnis m.:színész. 44 Ezt az alakot nem tudtam azonosítani. 45 Rictus, us, m.: eltátott száj 46 Ribbeck histrionis ad rictus-t, Turnebus histrionis-t, Anton ad nutus-t, Buecheler ad dictá-t javasol. Addictus: 3.: ragaszkodó, alárendelt. 47 Buecheler-nél is, és ez jó megoldásnak tűnik. 48 Fuchs a vox ornatá-t, Scheidweiler a vox oneratá-t, Müller a vox operatá-t javasolja. 49 Heinisius olvasata, de ő a fortuitá-t is helyesnek vélte, valamint Palmier változata a cortina. Furtivus 3.: lopott. 50 Fortuna, ae, f.: szerencse. 51 Pithoeus-nál dent, talán ez a helyes változat. 52 Epulae, ārum, f.: ételek. 53 Pūgna, ae, f.: ökölharc, csata. 54 Heinisius-nál minentur, P. de Faur-nál imitetur. 55 Mōtus, ūs, m.: mozgás. 56 Nem egyezik meg Nisbet mutus javításával, és az in hortis olvasat nem helyes. Tōtus 3.: egész, teljes. 57 Goldast törölte. 58 Megegyezik Dousa quo [loco] ajánlásával. Buecheler a nec quo-t, míg Schoppius a nec qua változatot részesíti előnyben. Quo loco: abl. loci. 59 In + abl. (cursu) 60 Pl. acc. fem. 61 Pl. acc. masc. 62 Ez így együtt megfelel Fraenkel változatának. Que: tapadószócska. 63 Feloldva: aliam. 64 Extergeō 2 tersī, tersus: tisztára töröl. 65 Mint a Pithoeus-kiadásban. Exprimō 3 pressī, pressus: kinyom. 66 Is. 67 És. 68 Buecheler toldotta be a szövegbe. 69 Fraenkel derisum-ra javította, Housman (CP 622) de ruma-ra, Walsh meridianá-ra. A szöveghely helytelen olvasata talán harena lehetett. Ruīna, ae, f.: omlás, esés, romlás. 70 Az, amelyik a quotidie után található a kritikai kiadásban. 71 Redūcō 3 dūxī, ductus: visszahúz,-vezet. 72 Dīdūcō 3 dūxī, ductus: megnyit, széttár. 73 Mint a Tornaesius-kiadásban. 74 Burman javítása. 75 Olyan régi kódexek használták, mint az l. 76 Megegyezik Buecheler véleményével. 77 Nem P. George ventilabat korrekciójával van összefüggésben. 78 Mint Buecheler-nél. 79 Heinisius-nál cera. 80 Az L kódexben is. 81 Teljes egészében J. F. Gronov javítását kapjuk: sicel lupinosque quibus. 82 A kiadás nem veszi figyelembe azt a hagyományt, amit P. George (praemium). 83 Buecheler javítása. 84 Nem követi Wouweren ajánlását (aperto). 85 Oudendorp törölte. 86 Buecheler törölte. 87 Fraenkel törölni kívánta. 88 Az invidiam folytatás a Tornaesius-kiadás margóján szerepel. 89 Más olvasatok a paene-t részesítik előnyben. 90 Jungermann 91 Nisbet javasolta az importune-t. 92 Több más kiadásban nem, de itt a Tornaesius-kiadás margóján található olvasatot követi a szöveg. 93 Fraenkel törölni szerette volna. 94 Az l kódex mintájára. 95 Nisbet későbbi javítását (instantem) nem tartotta helytállónak a szöveg összeállítója. 96 Jacobs törölte. 97 Ezt - a Tornaesius-kiadás margójához hasonlóan - hasonulva kell kiejtenünk. A másik lehetőség Müller-é, aki úgy gondolja, hogy helyette sententiam állhatott eredetileg - azonban itt nem erről van szó. Ezt az olvasatot a második kiadásában használta. 98 Gruter javítása, amely helyes lehet. 99 Fraenkel törölni kívánta, Müller opertum-ra javította. 100 Fuchs törölte kiadásából. 101 Mint az l kódex margóján is. 102 Ezt a helyet egyedül Bongars ítélte javítandónak, de ő is csak tentatá-ra vagy temptatá-ra cserélte a lentá-t. 103 Szemben Nisbet javításával, aki a iurgat victus formát ajánlotta. 104 Szemben Pithoeus esset ajánlásával. 105 A kritikai kiadásban pontokkal jelölt hiányzó részen. 106 Valamiféle összefüggést mutat az l kódexben olvasható balenaciam-mal. 107 Buecheler is helyesnek tartja, de csak különírva. 108 Ezt Buecheler legitime-re Triller selgitico-ra javította. 109 Fuchs is ajánlotta kiadásában. 110 Delz talán nem túl szerencsésen laterá-ra javította. 111 O. Jahn törölte. 112 Később Delz fogadta el. 113 Buecheler a tetigit változatot részesítette előnyben. 114 Írásmód: prędam. 115 Müller törölte. 116 Nem concrepuit, mint azt O. Jahn vélte, igencsak megkérdőjelezhetően. 117 Betoldását L. Mueller vélte helyesnek. 118 Fraenkel is helyesnek tartotta. 119 Buecheler és Franenkel is helyesnek tartotta. 120 Szemben Ribbeck (fluebant) és Müller (perfluebant) javításával. 121 Egy betű különbséggel megegyezik Schoppius vernulae-jával. 122 Teljesen ellentétes Fraenkel ajánlásával, aki az ut-ot vélte törlendőnek és a ne-t adta volna hozzá a szöveghez, bár a textus jobban hangzik a kiadás szövege szerint. 123 A Dousa által megállapított nostram ellenére is. 124 Fraenkel helyesen törölni akarta. 125 Mommsen törölte. 126 Buecheler 127 Brassicanus ajánlotta. 128 Fraenkel helyesen akarta törölni. 129 Scaliger ajánlása (Auratus: intexta, Heinsius: iniecta). 130 Buecheler-nél is megjelenik. 131 A quoqué-t Buecheler talán nem egészen helytálló érvek alapján törölte. 132 Hiszen az egyetlen elképzelhető variáns Buecheler-é, aki haeserant-ra cserélte ezt az igét. 133 Müller törölte, de kiadásunkban megvan. 134 Burman toldotta a szövegbe. 135 Szemben a H-ban és az l kódexben olvasható merito-val, a Tornaesius-kiadásban, a Cod. Vat. Lat. 11428, és a Cod. Lambeth-ben található vento-val, vagy a Fuchs által javasolt adiumento-val. Fraenkel volt az, aki a mento változatot javasolta. 136 A kritikai kiadás szerint Wehle ezt megtoldotta egy cum-mal, és így olvasta: Fortuna cum cornu [abundanti] copioso. Később Goes törölte a copiosá-t, és Wehle is változatott olvasatán: cornu [abundanti] copioso. 137 A kritikai kiadásban jelöletlenül seviro áll. 138 Fraenkel kívánta törölni. 139 Franekel törölte. 140 Az atrio-t ajánlotta Buecheler és Heinsius, az in prooecario-t Orioli, Zicari az in promptuario-t, Müller a második kiadásában a pro [coetone den-] arios-t, Heraeus oecario-t. 141 "[...] A 9 alakú jel, a rövidítendő szó többi betűivel egy sorban, a com, cum és con, cun szótag elhagyására hívta fel a figyelmet, pl.: 9 mdari = commendari, 9 tis = cunctis. Az előbbihez hasonló alakú, de a szó végén a sor fölé írt jel az us szótagot jelöli, pl.: pri9= prius, su9 = suus [...]" in: Jakó Zsigmond - Radu Manolescu: A latin írás története 142 Müller kiadása igen. 143 Jacobs tumidissimá-ra javította, a H kódexben munitissima áll. 144 Buecheler connexum-ra javította. 145 Supellecticarius 146 Goes megállapítása. 147 Burmann javítása. 148 Heinsius szerint ez pudissimi, a H kódexben és az l-vonalban pudissimi, de a kiadásbeli formáját sehol sem találjuk meg. 149 Nem egyezik meg Goes javításával: vita vinum est. 150 Heinisius szerint laxatae, az L kódex szerint locatae. 151 Jacobs lavationem-re javította. 152 Mint az l kódexben is. Az ocopletam a H kódexben szerepel, az oculatam-ot K. Rose és J. Sullivan fogadta el helyesnek. 153 Pithoeus törölte a 2. kiadásában. 154 Wehle adta a szöveghez, míg Gaselee a [quasi] olvasatot fogadta el helyesnek. 155 Ez utóbbi az l kódex margójáról származik (τα πάντα). 156 Buecheler-nél is. 157 Scaliger szerint az l kódex margóján nascitur. 158 Szemben Fraenkel Babylonicus-ával. 159 Fraenkel és Fuchs a hieme-t javasolta. 160 Fraenkel javaslatával egyezik meg: ő a merae mellett a tuo-t is helyesnek fogadta el. Ezen kívül Jacobs a tuae-t, Heinisius a meo-t ajánlotta. 161 Megegyezik Ribbeck elgondolásával. 162 Heinisius 163 Azok a tribaca Indicá-t ajánlják. 164 Burman olvasata is, míg Buecheler az obscurorum-ot ajánlotta. 165 Az l kódex lapszélén a scirpos változat áll. 166 A cod. Vat. Lat. 11428-ban, és a Lambeth kódex margóján nyilvánvalóan a sumus javításából származik. A pridie enim cum F. Daniel-nél fordul elő. 167 A cod. Lambeth, csakúgy, mint az l kódex, megismétli. A többi olvasat mind helytelen. 168 A Tornaesius-kiadás *-ot használ. 169 Bourdelot-nál terram, Gurlitt-nél per eam [tan]dem [terram]. Müller a per eam [tan]dem intomisit-et javasolta az 1. kiadásában, a 2. kiadásban az eam dein aper[turam]-ot. Van még több javítás is. Richard a fenestram-ot ajánlotta. Talán a per candem errentes admisit is helyes lehet. 170 Jacobs is javasolta. 171 Burman és Jacobs a dimidio contentus-t ajánlották. 172 Egyedül a Tornaesius-és Pithoeus-kiadásokban, és a cod. Lambeth-ben olvasható. Buecheler törölte. 173 A Pithoeus-kiadásban lett a szövegbe toldva. 174 Buecheler betoldása. 175 Müller törölte. 176 Dousa ajánlása, míg Buecheler assimulatá-t javasolt. 177 Jacobs betoldása. 178 Helyette Fraenkel az ut meritus tot audaciae-t ajánlotta. 179 Gataker törölte. 180 Buecheler az adligati-t ajánlotta, de ennek helyessége megkérdőjelezhető. 181 Mint Muncker-nél is. 182 Fraenkel törlésre javasolta. 183 Buecheler sublimen-t ajánlott helyette. 184 Wehlé-nél is, csak ő kisbetűvel írta. 185 Franekel törölni kívánta. 186 Megegyezik Jacobs javításával (P. Daniel a diligeret sed variánst ajánlotta). 187 Franekel törölte. 188 Dousa betoldása. 189 Megegyezik Buecheler ajánlásával. 190 Brassicanus. Az O kódex az inspiceré-t, a Florilegia a respiceré-t használja. 191 Müller elfogadta. 192 Az MSS.-sel egyezik meg A 2. kiadásban Buecheler az insectantur olvasatot részesítette előnyben, és Franekel ide az inlactant=illectant variánst fogadta el. 193 Más olvasatok quaesturá-nak értelmezik a helyet. 194 Fraenkel helyesen törölni kívánta, mivel ez egy clausula (sūspēctŭs ămātŏr). 195 Müller a 2. kiadásában apportaverat-ra javította, bár Nisbet inkább az ampliaverat és a prolataverat kifejezéseket részesítette előnyben. 196 P. George törölte. 197 Szemben Muncker obdormiscerem-jével. 198 Müller az 1. kiadásba betoldotta. A 2. kiadásban inclinatusque-t illesztett mögé. 199 Müller törölte. 200 Az L kódex elvetette. 201 R kódex. Az occusltissima Müller ajánlása, a consultis [tritis]sima Fraenkel-é, míg Burman a consuetissimá-t javasolta. 202 Franekel törölni kívánta a szövegből. 203 Ezt Sambucus, Scaliger, és az l kódex is elvetette. 204 Nem egyezik meg Lachmann variánsaival (figurabant/figurabat). 205 Megyegyzik Buecheler elgondolásával. 206 Pithoeus 207 A többi MSS. variánsa. Ide a cod. Autissiodurensis az m semper-t, az R kódex a mendacium semper-t, Brassicanus a mendacio-t, Heinisius és a Tornaesius-kiadás margója a mendacii változatot használja. 208 Nisbet ide cludebat-ot ajánlott. 209 Helyette J. Tollius mari-t javasolt. 210 Ide Norden alienum-ot olvasott. 211 Mint Haupt-nál is. 212 Krohn 213Mint Homérosznál az ώς (δ) ότε. 214 Nem egyezik meg Dousa nudo-jával. 215 Müller a helyet pro poeta mulcarent-re változtatta. 216 Ezt Dousa haec-re javította. 217 Buecheler törölte. 218 Ehlers törölni kívánta. 219 Buecheler még a tulit-ot is helyesnek fogadta el. 220 Müller praeteritá-t, Franekel praetritam dementiam-ot javasolt. 221 Müller törölte. 222 Dousa aiebat-ot javasolt. 223 Franekel 224 Az L kódex variánsa. Müller ide a 2. kiadásában az officioso [capsario]-t javasolta, és a capsario Scaliger betoldása. 225 Buecheler az [in] errore lentus, később az errore inlectus olvasatot ajánlotta. 226 Nem egyezik meg Puteanus aeriae-jával. 227 Jungermann ajánlása. Pithoeus az involutá-t, Busche az innotatá-t, Franekel az elevatá-t javasolta, míg Müller az 1. kiadásában az involutá-t, a 2.-ban a renovatá-t. 228 Jacobs szerint taetra (tetra). 229 Buecheler adta a szöveghez. 230 Burman az indebam-ot valószínűsítette. 231 A per-t a Tornaesius-kiadás adta a szöveghez, Nisbet itt a praecipiti via alakot találta helyesnek. 232 Franekel törölni kívánta. 233 A kritikai és más kiadások szerint is romlott szöveghely, több szó hiányzik mellőle és olvasata talán egyszerűen libatum vagy tritum. 234 Nisbet törölni kívánta. 235 A Tornaesius kiadásban. 236 Pithoeus betoldása. 237 Müller törölte. 238 Fraenkel az ut olim [...] adhaesisset részét törölte, majd Müller ezt folytatta a grabatum utáni szakaszban. Munkcker a pro ariete helyett az imo arieté-t használta, valamint Buecheler a pro[...]arieti-t javasolta. Érdekes, hogy a pro ariete Petronius-nál a grabatum után van írva. A későbbi pro ariete rossz helyre van téve az adhaesisset előtt, és így az ut olim Ulixes adhaesisset extentus infra garabatum pro ariete változatot olvashatjuk. 239 Müller törölte. 240 Megegyezik Franekel változatával. 241 Nem egyezik meg Buecheler ajánlásával (ami securem - az insertans mintájára). 242 Dousa még az infirmitatem-et is elfogadta. 243 Fuchs 244 Nem egyezik meg sem Jacobs habuerit-ével, sem Buecheler habuisset-ével. 245 Ide Müller a retento-t ajánlotta. 246 Pithoeus javasolta. 247 Jacobs 248 Nem egyezik meg sem Franekel abditum-jával, sem Müller 2. kiadásbeli quaesitum-ával. 249 Fraenkel törölni kívánta. 250 Fraenekel ajánlotta. 251 Fraenkel szerint törlendő. 252 Talán a pro pudor!-t helyettesíti, valamint J. Sullivan szerint a prope diem kifejezést is rejtheti. 253 Buecheler variánsa; de Fraenkel szerint ide a manticae szó értendő. 254 Fraenkel törölni kívánta. 255 A Tornaesius-kiadás margóján szerepel. 256 Mint az L kódexben. Az exciperent Reiske, az acciperem Buecheler ajánlása. 257 Bongars 258 Müller törölte. 259 Az l kódexben szerepel. 260 Fraenkel törölni kívánta. 261 Nisbet törölte. 262 Müller pótlása a szövegben. 263 Ez azért érdekes, mert erre a szöveghelyre csak egyetlen utalás van, mégpedig az, hogy Müller a 2. kiadásban contractis-t használ. Más kéziratokban curtis áll, de ez sem egyezik meg a régi könyv változatával. 264 Jacobs változata is. Buecheler az arcesseré-t ajánlotta. 265 Fuchs használta. 266 Fuchs adta a szöveghez. 267 Buecheler változata is. 268 Fuchs törölte. 269 Müller törölte a mondatrészt. 270 Fraenkel törölni kívánta. 271 Buecheler törölte. 272 Fraenkel törölni kívánta. 273 Mint a cod. Lambeth-ben is. Ezt a szót Scaliger törölte a kiadásból, Schoppius antea-t írt, míg Müller 2. kiadása ante-t javasolt. 274 Ratione Pithoeus 2. kiadásában. Ezen a helyen Fraenkel által Müller törölte az 1. kiadásából az első et non-t, és az uná-t, valamint az et non nationé-t is. A 2. kiadásban újraértékelte ezt az elgondolást, és így olvasta ezt a részt: pervertere et non multa una oporteat consentiant ut omni ratione mendacium - itt megvan az ut. De: az omni ratione helyett non natione olvasható, amire nincs magyarázat. 275 Stephanie West törölni kívánta. 276 Buecheler 277 Cod. Lambeth. Ide Fraenkel menti-t ajánl, az l kódexben timenti-t olvashatunk. Talán helytálló lehet a tamen változat is. 278 Fraenkel törölni szándékozta. 279 Dousa szerint non. 280 Fraenkel javasolta. 281 Buecheler elgondolása. Egy másik változat a Baiis pro asylo, míg Heinisius az in peristylo-t, J. F. Gronov az in peristylio-t ajánlotta. 282 Nisbet javasolta. 283 A Tornaesius-kiadás margóján a laesus omine változatot találjuk, szemben a Fraenkel által ajánlott offensus ominé-val. 284 Segebade törölte. 285 Müller törölte az 1. kiadásban, de a 2. kiadásban már visszavette. 286 Buecheler-nél is. 287 Fraenkel törölni kívánta. 288 Fraenkel törlésre ajánlotta. Müller a 2. kiadásban obumbratae-t olvas Buecheler-rel együtt. 289 Helyette Müller az 1. kiadásban a tectae-t, a 2.-ban a totae-t ajánlotta. Fraenkel tutae-t javasolt. 290 Müller által olvasott compleret, a Fraenkel ajánlotta impleret helyett. 291 Buecheler és Novák változata. Buechlerenél hozzátevődött egy [ea] is. 292 Fraenkel többször törölni kívánta. 293 Müller az 1. kiadásban javasolta. 294 Fraenkel törölni akarta. 295 Schoppius 296 Dousa 297 Müller törölte. 298 Buecheler olvasata. 299 Fraenkel javasolta. 300 P. George törölni kívánta. 301 Müller törölte. 302 Pithoeus javasolta. 303 Fraenkel; helyette Buecheler a pudor et dignitas formát következtette ki, míg Jacobs az uxoris dignitas-t olvasta. 304 Pithoeus és a cod. Lambeth is elvetette. 305 Buecheler ajánlotta. 306 Jacobs javasolta, tehát nem Burman servitii inditiá-ját használja kiadás. 307 Buecheler 308 Mind a Tornaesius, mind az 1. Pithoeus kiadás, valamint a cod. Lambeth is elvetette. 309 Fraenkel javasolta. 310 Müller törölte. 311 Pithoeus törölte. 312 Fuchs törölni kívánta. 313 Müller 314 Burman törölte. 311 Nem egyezik meg egyetlen variánssal sem. Ezt a részt ugyanis Delz és Nisbet törölte, de kétséges, hogy helyesen tették-e, és Pflug a sine mora változatot használta. 316 Fraenkel törölte. 317 A cod. Autissiodurensis-ben és az O kódexben áll. 318 Szemben Wehle hospes-ával. 319 Nem egyezik meg Buecheler cuius javításával. 320 Müller törölte. 321 Jacobs-nál is. 322 Jacobs törölte, Buecheler concordiam-ot javasolt helyette, megtartva a hilaritate-t. Erre a szöveghelyre a másik javaslat a convivium. 323 Szemben Müller petebat-jával. 324 Szemben a Florilegia summum-jával. 325 Szemben Birt ardet-jával és Iunius sordet-jával vagy aret-jával. 326 Helyette Buecheler az adultá-t javasolta. 327 Turnebus és Sambucus újrarendezték a vers 7-13. sorait, és így a sorrend a következő: 7., 9., 11., 8., 10., 12., 13. 328 John ajánlotta. 329 Goldast 330 Nem egyezik a Tornaesius-kiadás margóján olvasható flaucorum-mal, bár vannak ezen kívül más javaslatok is. 331 Némelyek szerint törlendő. 332 Rittershusius is használta. 333 Buecheler törölte. 334 Orelli törölte. 335 Helyette Rittershusius az inopinatá-t javasolta. 336 Nisbet a praeclus-t javasolta. 337 John of Salisbury 338 Nodot 339 John of Salisbury 340 A P-ben és a δ-ban. A certum ab eo-t a B kódex használja, párhuzamosan a certo-val, míg az ab eo certo az R kódexben használatos. 341 A B és R kódexben is, szemben a többi MSS. commovere-jével. 342 Fraenkel törölte. 343 Tőle került be az O-hagyományba, és ezáltal az L-be is. A Florilegia elveti ezt a sort (amely kétségtelenül visszanyúlik az L-hagyomány maradékához). Ez a sor a cod. Lambeth-ből törölt. 344 Fraenkel kívánta betoldani a hanc mögé. 345 Jacobs törölni kívánta, és Müller is szükségesnek látta a cserét. 346 Müller második kiadásában olvasható. 347 Az L-hagyományra jellemző. 348 Nem egyezik meg Buecheler hedile/edile ajánlásával. 349 Müller a 2. kiadásban partae-ra javította. 350 Putsch 351 Az l-kódexben található, de a margóra ki van írva a spurcam is, a sportum a cod. Lambeth-ben olvasható. 352 Az l-kódexben olvasható, a margójára a spingem van írva. A spurcam változat a Tornaesius kiadásban található meg, a margóján a spinthriam áll, míg a cod. Lambeth-ban spintam-ot találunk. 353 Buecheler szerint pungebat, Dousa szerint urebat. 354 Szemben Jungermann certus-ával, és Müller cer[tus commo]tos-ával. 355 Müller törölte az 1. kiadásában, a szintén szereplő ventus dabat-ot romlott szöveghelynek tüntette fel, A Siciliae elé betettte az in oram-ot, ami nem szerepel a mi kiadásunkban, de a Tornaesius-kiadásban megvolt. 356 Müller törölte. 357 Müller törölte. 358 Müller elgondolása a 2. kiadásban. 359 Godat partem-je és a Tornaesius-kiadás margóján szereplő proram ellenére is. 360 Buecheler ajánlása. 361 Manifesta 362 Buecheler kétséges helyességű javítása. 363 Utána Buecheler az exanimatam-ot tette, kétséges, hogy helyesen. 364 Mint az L kódexben is, szemben Fraenkel iuncta nos sors, és P. de Faur iunctos nos mare-jával. 365 Müller betoldása. 366 Fraenkel 367 Urentibus 368 Viventibus 369 Buecheler először fratrem-re javította a szöveget, majd a patrem variánst illesztette be. Fraenkel is a patrem[aut] megoldást javasolta. 370 Nisbet in-re javította. 371 Oevering 372 Goldast szerint contigit, Barth szerint continget. 373 P. George törölni kívánta. 374 Bongars ajánlotta. 375 Buecheler szerint is helyes. 376 Fraenkel törölte. 377 Dousa fogadta el helyesnek, míg Müller a 2. kiadásban invitationis-t, Nisbet id invitationis-t, Haase dilationis-t javasolt. 378 Fraenkel törlésre javasolta. 379 Nem lehet aktuális Guliemius latius-a. 380 l kódex 381 Mint a cod. Lambeth-ben is. Jacobs a spem-et, J. F. Gronov az scenam-ot, Iunius az operam-ot, P. Goerge a penuriam-ot, Pithoeus a peram-ot (πειραν) ajánlotta, míg Müller az első kiadásban a szót pugnam-ra, majd a 2.-ban praedam-ra javította. 382 Fraenkel törölte. 383 Fraenkel kifogástalanul elutasította. Ide Müller a 2. kiadásban a cincti-t ajánlotta, míg Nisbet vestiti-t. 384 Casaubon törölte, Wehle szerint ez [modo astrictioris] modo. 385 Buecheler bővítése. 386 Nisbet törlésre javasolta. 387 Buecheler törölte. Az l kódex, a Lambeth kódex, és a Florilegia elveti a szókapcsolatot, de az l kódexben és a Lambeth margóján az Eumolpos előtt olvasható a multos. 388 A δ kódex elveti. 389 A B kódexben ez teneriore, Müller a 2. kiadásban a teretiore olvasatot ajánlotta. 390 Cod. Massanensis 391 Müller törölte. 392 A fraenkel-i elgondolás szerint törlendő. 393 Mint a cod. Messanensis-ben is. Sullivan ide az inanitatem-et javasolta. 394 Az l kódex margóján. 395 Cod Lambeth-ban. A conspici az O kódex variánsa. 396 I. B. Pius javítása. 397 Fraenkel és mások nézetei szerint már az ut-tól lehetett volna törölni ezt a szakaszt. 398 Fraenkel törölte. 399 N. Lefèvre-nél versu, Anton-nál versum. 400 A fabulosarum (ami a többi olvasat) helyett. 401 Barth a torrentem, mások a tonitrum formát ajánlották. Fraenkel szerint a fabulosum sententiarum tormentum helyett a fragosum sententiarum torrentem a jó megoldás. 402 Heinisius olvasata, míg Müller a 2. kiadásban az aes Ephyrae coctum-ot javasolja. Más olvasat az aes Pyrenaeum, és Mössler a Pirenaeum változatot ajánlotta. Más elképzelések is vannak erről a helyről, mint pl. a B kódexben az aesepyre cum formula olvasható. 403 Nem egyezik meg Goldast ima-jával. 404 l kódex 405 Scaliger javaslata is. A B és a δ kódexben az accusatius, a P-ben az accusati áll. Talán még az ecce satūs is helyes lehet. 406 Iunius-nál circo, Busche-nál tauri. 407 Brouhier-nél fremens, másik olvasat a canes, chama vagy lynx. 408 Broukhusius-nál aerata. 409 J. F. Gronov ajánlása. 410 Szemben Bourdelot corruptis-ával, és Burman contentis-ével. 411 Nem egyezik meg Nisbet surdae-jával. 412 Broukhusius törölte. 413 Burman-nál is. 414 Palmier 415 Iunius javasolta, szemben Heinisius accincta-jával és az excisa, excissa alakokkal. 416 Helyette Nisbet érthető módon az expulsus-t javasolta. 417 Az utolsó δ kódex elvetette. 418 Florilegium 419 Az l és Lambeth kódexben található meg, míg a vanos formula ez utóbbi margóján olvasható. A varius Scaliger, a vanus az O kódex variánsa. 420 Egyes vélemények szerint helyes volt a iam [...] kezdetű sor törlése, míg más tudósok szerint a sor máshová helyezése a jó megoldás. 421 Müller a 2. kiadásban tenevia-t használt. 422 Szemben a cod. Vat. Lat. 1672. titubans-ával. 423 Anton variánsa is, míg a megváltozatott B kódex először a spitare változatot hozta, Cruisius a tum spectare helyett a veritum spectare változatot részesítette előnyben. 424 Szemben a B és R kódex calentiá-jával és J. F.Gronov arentiá-jával. 425 Goldast is ajánlotta a minantur helyett. 426 Burman szövegében is. 427 Müller második kiadásában tetigisse, J. F. Gronov-nál illic sedisse. 428 Scaliger-nél adusti. 429 Mint a B és R kódexben is, míg Lips a riget változatot ajánlja. 430 Szemben az l kódex margóján álló, Sambucus-tóleredeztethető oravitque-vel. 431 Az L kódex variánsa, míg az R, P és δ a heu-t ajánlja, míg Buecheler a te-t indítványozta. 432 Wernsdorf ezt ornata-ra javította, Burman az oneranda/ornanda változatot ajánlotta. 433 Helyette Nisbet a tropaeis-t, más olvasatok a sescentis atque-t használják a sexagintaque triumphis helyett. 434 Mössler: vetant, J. F. Gronov: iubent, Guliemius: cient, Reiske: vident 435 Mint a P kódexben is. 436 Az A kódex mintájára. A Tornaesius-kiadás margóján a frequentes változatot találjuk. 437 Amint az A és l kódexben, Iunius-nál is megtalálható, az O és a Lambeth kódex az omniá-t használja. 438 Más olvasatokban vincti. 439 Reiske variánsa is. 440 Guilelmius-nál deiecit. 441 Szemben Helm rumoris-ával. 442 Mössler törölte. 443 Bursian változata. 444 Bourdelot ajánlása, szemben Jacobs és G. Hermann fundit-jával. 445 Passerat is indítványozta. 446 Gavaerts-nél is. 447 Szemben Nisbet tantis-ával. 448 Szemben a cod. Lambeth-i, a Tornaesius-és a Pithoeus-kiadásbeli atrati-val és Burman irati-jával. 449 Helyette Sambucus a sanguinea tremulam-ot ajánlotta. 450 Helyette Fraenkel a voce alakot ajánlotta, mondván, hogy ez a fordulat két mondattal később elő fog fordulni. 451 Müller ajánlotta. Ő a 2. kiadásban használta a régi szövegben is ilyen formában szereplő quidem parvo-t a fordított szórend helyett. 452 Sterlitz 453 A cod. Lameth és a Pithoeus-kiadás is elvetette. 454 Buecheler törölte. 455 P. George törölni kívánta. 456 Helyette Fraenkel a subindé-t, Jacobs a suis-t ajánlotta, és ez utóbbi variáns szerepel kiadásunkban is. 457 Müller törölte. 458 Fraenkel 459 Az l kódex betoldása. 460 Nisbet az insidiosá-t javasolta. 461 Mint az L kódex is. Heinisius a superbia me-t, míg Franekel a superbia [lucru]m-ot javasolta. 462 Helyette Nisbet a iactas-t használta. 463 Jacobs is javasolta. Dousa delicate-t, Fraenkel a scité-t, Heinisius az astuté-t ajánlotta. 464 Fraenkel törölni kívánta. 465 Burman ajánlotta. 466 Fraenkel törölni akarta a szövegből. 467 Helyette Anton a debeamus-t, Jungermann a debeat-ot használta, Circé-re vonatkozva. 468 Buecheler alias-a ellenére is. 469 Szemben más olvasatokkal, amelyek a traductas-t részesítik előnyben. 470 Szemben Nisbet haerebat-ával. 471 Fraenkel törölni kívánta. 472 Nisbet: suturam, Fraenkel: curvaturam, és vannak még más olvasatok is. 473 Fraenkel törölni szándékozta. 474 Nisbet a citrá-t javasolta. 475 Szemben Jahn poétikai Cnidiam és Dionen, Meyer Dionam ajánlásával. 476 Mint Fraenkel-nél is. 477 Helyette az l kódex a caput-ot használja. 478 A B és P kódex elvetette, az R, δ és L kódex törölte. 479 Helyette Pithoeus a 2. kiadásban a quid ni-t használta. 480 Fraenkel valószínűleg törölni akarta. 481 Sambucus variánsa. 482 Gruter olvasata. Ide Buecheler a marcet-et, az l kódex margója az acet-et, Wouweweren a macet-et javasolta. 483 Fraenkel adta a szöveghez. 484 Fraenkel törölni kívánta. Ez látszik a legegyszerűbb megoldásnak. Nisbet ide a neglegens odor-t illesztette, majd Müller a 2. kiadásában a neglegens sudor si [ut] puto haec olvasatot részesíti előnyben. Lips a sudor putet, Burman a sudorem puteo, Anton a sudore puteo variánst ajánlotta. 485 Helyette Jungermann a laxato-t variánst szorgalmazta. 486 Müller lusus-ra, Buecheler usus-ra, Dousa nisus-ra javította. 487 Helyette Cuperus a frangere-t javasolta. 488 Buecheler törölte ezt a sort. 489 Mint azt Fuchs javasolta. 490 P. Thomas törölni szándékozta. 491 Delz relegá-nak olvasta. 492 Buecheler betoldásra javasolta. 493 Mint Buecheler-nél is. 494 Buecheler ajánlása szerint. 495 Nisbet toldotta a szöveghez. 496 Erre a szöveghelyre nézve sokféle variáns létezik: silvester aedon (Pius), silvesteridon (B kódex), silvester iasdon (mint a szövegben is: RP), silvestris hirundo (az l kódexben és a Lambeth kódexben). 497 Buecheler 498 Az l, R, és δ kódex variása. 499 Ernout toldotta a szöveghez. 500 Fraenekel törölni kívánta a szövegből. 501 Buecheler az exacerbata, Nisbet a vexata olvasatot részesítette előnyben. 502 Saumaise olvasata, de más vélemények is vannak e helyet illetően. 503 Müller törölte. 504 Buecheler toldotta a szöveghez. 505 Palmier törölte. 506 Müller adta a 2. kiadáshoz. 507 Szemben Dousa petae és petit ajánlásával. 508 W. Canter is ezt olvasta. 509 W. Canter elfogadta még az in arce változatot is. 510 Ismeretlen személy olvasata, Buecheler örökítette meg. 511 B kódex 512 Nem egyezik meg egyik hagyománnyal sem: az R kódex a semperfluus-t, a legtöbb MSS. a septifluus-t, Turnebus a vestifluus-t, Resike a sertifluus-t, Buecheler a semper ovans-ot javasolta, amit Heseltine innen vett át. 513 Iunius javítása. 514 Scaliger az et-et használta. 515 Egyedül a B kódex tartalmazza. 516 Nem egyezik meg Iunius festus-ával. 517 Goldast is törölte. 518 Miként azt Buecheler is javasolta. 519 Nem Wouweren későbbi változatát (extricasti) találjuk a textus-ban. 520 Az O kódex variánsával egyezik meg (az L kódex a leones-t használja). 521 Jahn törölte, Müller a 2. kiadásában [et] iam-nak olvasta. 522 Buecheler az ipsa fabas tollit-ot gyanított, Fraenkel [accusans] improbans [fabas] tollit-ot, míg Müller a 2. kiadásban impigre fabas-t. 523 Buecheler a verssoroknak következő sorrendjét állította fel: 1., 2., 3., 4., 10., 8., 9., 6., 7., 5., 13., 11., 12., 14., 15., 16., 17. Az L-hagyomány elveti a 12. sort, de beszorítja a margóra a 10 és 11. sor közé. Müller fenntartotta a hagyományos sorrendet: megcseréli a 13. és 14. sort, Buecheler elgondolása alapján. 524 Pithoeus 525 Nem egyezik meg a lacus-szal (Scaliger). Erről a helyről a Loeb-kiadás szerint a hinc-et a sor elejéről törölni szükséges, és a helyes szöveg: mellis stillati. 526 Sambucus 527 Iunius-nál is. 528 A szerkezet megegyezik P. Daniel elgondolásával. 529 A Goldast-féle mirandam már nem állja meg a helyét. 530 Mint azt Schoppius is megállapította. 531 Müller törölte a 2. kiadásában. 532 Krohn 533 P. Daniel véleménye. 534 Szemben Müller 2. kiadásbeli evolutam-jával. Ide Jungermann resolutam-ot, Buecheler devolutam-ot javasolt. 535 Így Thielmann következtetése tűnik helyesnek, míg Buecheler a hac törlését javasolta. Más olvasatok az aeque ac formulát fogadják el helyesnek 536 Turnebus 537 Mint az l kódexben. 538 Szemben az l kódex vitatható helyességű quassis-ával. 539 Szemben Cornelissen vitatható helyességű acremque-jével. Lehetséges olvasat még az ea quoque (Fraenkel), és elképzelhető, hogy a tam magnum helyére az aeque-t kell behelyettesíteni. 500 Dousa et-re cserélte. 541 Müller nagyon helyesen törölte. 542 Dousa javította 543 Vicentius javította. 544 A B kódex változata. 545 A B kódex variánsát követi. 546 Ez azért érdekes, mert az O-hagyományban tapasztalhatjuk ugyanezt. 547 Dousa coniectum dicebat-ja, Wouweren coniectura dicebat-ja ellenére is. 548 Müller törölte az 1. kiadásában, és ac sine medulla kifejezéssel helyettesítette a 2. kiadásban. 549 Müller törölte. 550 Cuper; Heinisius a sordissimum változatot javasolta. 551 Grouter-nél is. Dousa a licitantium-ot, Lips a lividantium-ot javasolta. 552 Fraenkel törölni akarta. 553 Szemben Jungermann iactationé-jával. 554 Szemben Pithoeus 2. kiadásában olvasható cavit-jával. 555 Ez utóbbit Fraenkel törlésre ajánlotta. 556 Buecheler a physica vagy az Aphrodisiaca olvasatot ajánlotta, majd Müller a 2. kiadásban el is fogadja ez utóbbit. Valesius az Isaicá-t, az l kódex margója a πυγησιακά (a vonás az ellentétes irányba dől!) használta. 557 Buecheler javaslatával összefüggésben. 558 Mint azt Schoppius is megállapította. 559 Cuperus megoldásával (puellaque) ellentétesen. 500 Rutgers véleménye szerint a iudicio sapientisimus szókapcsolatot kell a szövegbe illeszteni, míg Scaliger úgy vélte, hogy egy görög szó kívánkozik a textusba. 561 Mint azt Buecheler is ajánlotta. 562 Mint a cod. Lambeth-ben, a Tornaesius-és Pithoeus-kiadásokban is. 563 Szemben Boschius fames-ával. 564 Szemben Fraenkel conditur-jával, vagy convertitur-jával. Müller az 1. kiadásban a commendatur alakot szorgalmazta. 565 Mint Rittershusius-nál is. 566 Csakúgy, mint Puteanus-nál. 567 Más elnevezéssel: osztály. 568 Zsámboki János, 1531-1584. 569 A kép forrása: http://www.uni-mannheim.de/mateo/camenaref/lotichius.html