# {344.} SZATMÁRI GYÖRGY (I).
1501–1505.

CSALÁDI ÖSSZEKÖTTETÉSEI. – SZÜLETÉSE HELYE. – KIRÁLYI TITKÁR S Ó-BUDAI PRÉPOST, MAJD VESZPRÉMI PÜSPÖK. – ULÁSZLÓ KIRÁLY NAGYBEFOLYÁSÚ KORLÁTNOKA. – INTÉZKEDÉSEI VÁRAD PÜSPÖKI SZÉKÉN, NEVEZETESEN AZ OLÁH PAPSÁG IRÁNYÁBAN. – ÁLDOZÁRRÁ SZENTELIK, DE ELSŐ MISÉJÉT MÁR MINT PÉCSI PÜSPÖK TARTJA.

A Thurzók s Fuggerek, kik e korban gazdagságuk hatalmával nagy befolyásra s tekintélyre tettek szert, rokonságban álltanak egy harmadik családdal, mely szintén az ipar terén gyüjtötte vagyonát, melylyel magának nevet s gyermekeinek jövőt teremte.

E család Szatmári név alatt ismeretes történelmünkben; a XV-ik század második felében Kassán kereskedést, űz s kétségkivül ennek tagjai valának azon Szatmári testvérek, kiknek beszterczebányai gazdag rézbányáit a gazdag Thurzók 1493-ban megvásárolták.*E bányákat a Szatmári testvérek a szepesi Tilmann és Jung családoktól örökölték. IPOLYI A: Beszterczebánya város müveltségtörténete. Századok. 1874. évf. 646–7. ll. – A Thurzó és Szatmári családok rokonságát igazolja Thurzó Elek országbirónak 153. körül kelt végrendelete, melyből látható, hogy a végrendelkezőnek első neje Szatmári-leány [Anna] volt. „similiter rogo – mondja egyebek közt a végrendelet – ut pro superficie sepulchri Dominae Coniugis meae prioris, quae in Ecclesia Parochiali in Vistonia sepulta est, lapis honestus et elegans praeparetur cum insigniis familiae suae, quae eadem fuerunt cum insigniis condam Reverendissimi Domini Georgii [Szatmári] Archiepiscopi Strigoniensis.” WAGNER K: Analecta Scepusii. I. 169. l. és III. 60. l. melléklete. A két család [Thurzó-Szatmári] sógorsági összeköttetését emliti egy más, egykoru feljegyzés is: „Episcopum ... . Varadiensem [Thurzó Zsigmondot] amplectitur [Szatmári György] et eum in Thesaurarium creare nititur ex quo et affinis est” Zeitschrift von und für Ungern. I. [1802.] 293. l. Eszerént a Szatmári család bölcseje bizvást kereshető a mai Szatmár-Németiben, melynek lakosai történeti emlékeink szerént már az Árpádok korában kereskedői szellemökről ismeretesek s a szepesi szászokkal egy faj valának.

E Szatmári család egyik, minket közelebbről érdeklő tagja, {345.} György szintén Kassán született,*SZERÉMI Gy: Emlékirata. 100. 1. Szatmárinak e kereskedői származására czélozva mondja őt „Georgius mercator Cassoviensis”-nek épen ugy, mint a varga atyától származott Szalkai érseket „sutor Ladislaus Zalcaj”-nak. de atyáinak kereskedelmi üzlete helyett inkább vonzódott a tudományok s a müvészetek csarnokai felé. Talán épen a kassai dóm, melynek megragadó műremekein, mint ifju, annyiszor merenghetett, – kelte szivében ismeretlen vágyakat s adott szellemének nemesebb irányt.*A kassai dóm iránt még késő éveiben is kegyelettel viseltetik, kiépitésére több jószágot adományoz. HENSZLMANN I: Pécsnek középkori régiségei. Magyarországi régészeti emlékek. I. 6. l. – A dóm mellett emelkedő, temetői Szent-Mihály kápolnát, hol atyjának hamvai pihentek, kijavittatá s megbővitteté. BUDAI F: Polgári Lexikon. II-ik kiadás. III. 160. l.

Magasabb kiképeztetését, lehet, hogy itthon nyeré; a pozsonyi egyetem megnyitása (1477.) Szatmárinak épen ifju korába esék, s ami uj, vonz; de családjának anyagi helyzete megnyithatá előtte a külföld tanintézeteit is.

Pályáját azonban, mely később hazánk legmagasabb egyházi méltóságára vezette fel őt, nem az egyházi, hanem mint az akkoron szokás vala, a politikai téren kezdte, nevezetesen a királyi irodában, hova képességein kivül családi összeköttetései is utat egyengettek számára. Itt találjuk őt a XV-ik század utolsó tizedében rokonával, Thurzó Zsigmonddal együtt, mint, királyi titkárokat s a magyar püspöki kar jelöltjeit, kik, mint még látni fogjuk, az irodai élet egyhanguságát tudományos foglalkozással, nevezetesen a classica literatura ápolásával igyekeztek változatosabbá tenni.

E korban a tudományos foglalkozás annyira a papság köréhez {346.} tartozott, hogy a tollnak férfiát már mintegy papnak tekintették, s érdemeit, világi ember létére is, egyházi javadalommal jutalmazák. Igy történt, hogy Szatmári, kit szellemi munkásságán kivül legfeljebb még szive hajlama főzött az egyházhoz, de semmiféle papi rend, – több évi szolgálataiért, melyeket a királyi irodában tölte, egyházi javadalmat nyert.*RR. D. Georgius ... . secretarius regiae maiestatis universo regno a pluribus iam annis bene meritus esse constat, sine intermissione etiam in curia et servitiis regiae maiestatis versatur.” Mondja az 1500-iki 31. törvényczikk.. E javadalom, ugy látszik az ó-budai prépostság vala.*Régi kézirat. RÓKA J: Vitae Vesprimiensium Praesulum. 292. l. – A budai orsz. levéltárban a Liber dignit. eccl. 200. l. Szent-Miklós fejérvári prépostságát emliti.

Életének e szakában történt, hogy atyja; szintén György, ki érdemeivel családját még Mátyás király alatt az ország nemeseinek sorába emelte, – 1498-ban elhalt,*

1783-ban a kassai Szent-Mihály kápolnában két márványkövet találtak a következő felirással, de amely nem betühiv:

„Georgius (de) Szakmár.
Lilia bina rosis totidem coniuncta gerebam;
Rex dedit auratum Corvinus et ipse leonem.
MCDLXXXXVIII.

BUDAI F. i. h. – A kő, mely kétségkivül siremlék vala, Szatmári püspöké nem lehet; a körülményeket egybevetve, alig szenvedhet kétséget, hogy a püspök hasonnevü atyjáé volt.

és ő még ugyanazon évben, vagy a jövőnek elején veszprémi püspök lett.*Szatmárinak veszprémi püspöksége felettébb bonyolodott a „Georgius” és „Gregorius” nevek oly gyakori felcserélése, illetőleg összetévesztése miatt. Kétségtelen, hogy Veszprémnek Vitéz János halála után [1498.] GYÖRGY királyi titkár lőn püspöke. RÓKA J: Vespr. Praesul. 292. l. KATONA I: Hist. Colocens. Ecclesiae. I. 508. l. – PRAY GY: Hierarchia. II. 185. f. jegyz. – Az is kétségtelen, hogy Frangepán GERGELY Veszprém püspöki székéből ment át 1503-ban a kalocsai érsekségre. KATONA l: i. m. 509. 1. Eszerént Praynak veszprémi püspöki névsora (Hierarchia. I. 301. 1.] mely 1499–1502. közt mindenütt Gergelyt „Gregorius” emlit, ketté osztandó: 1499-től 1501-ig Georgius (Szatmári) volt a püspök; 1502-től pedig Gregorius[Frangepán.]

Tekintélye az országban, s befolyása a királyra már ekkor oly határozott és ismeretes vala, hogy midőn a hatalmas, királytevő nádor, Zapolyai István végrendeletet tőn, (1499.) fiainak egyik gyámjaul mindjárt az ország primása után Szatmári György választott {347.} püspököt s a királynak már akkor korlátnokát kérte fel.*WAGNER K: Analecta Scepusii. I. 150. lap. Rendkivüli befolyását az egykoruak nemis tudták egyébnek tulajdonitani, mint hogy megbűvölé a királyt,*„nescio quibus incantationibus illam Maiestatem conciliavit sibi, ut neglectis omnibus aliis dominis ... solius ipsius consilio, tanquam alicui Oraculo Apollinis innixa sit.” Zeitschrift von und fűr Ungern. I. 293. l. pedig hatalmának, mely később az oly nemes gondolkozásu Anna királynét is varázskörébe voná, nagyon természetes alapjai valának: saját ereje s Ulászló erélytelensége.*„vir gravis et doctus et prudentia singulari” ISTVÁNFI: Historia de rebus Ungaricis [Köln. 1622. 90. l.] – „tot exploratores in Curia Regia undique subornavit, ut difficile quidquam dici possit, quin illud resciat.” Mondja róla az idézett egykoru, de iránta ellenséges hangulatu tudósitás. Zeitschrift: i. h.

A király, kivált miután Szatmári a pápával, Velenczével s Francziaországgal kötött szövetséget is létre segitette, szinte elégtelennek érezte magát korlátnoka érdemeinek megjutalmazására, s a pápánál keresett számára kitüntetést.*„meretur [Szatmári] ... etiam ab eadem sanctitate vestra non tantum agnosci, verum etiam aliqua benevolentiae particula complecti.” 1501. Budapesti egyetemi könyvtár: Kaprinay. 51. köt. 7. l. – KATONA I: Historia crit. XVIII. 301. l.

Eközben Kalocsának ősz érseke, Váradi Péter befejezte sokat hányatott életét. Ulászló, kétségkivül Szatmári előterjesztésére, nem mellőzte el a kalocsai érsekség betöltésénél oly érdemes és magas származásu hivét, mint Erdély püspöke, Geréb László; de midőn ennek helyébe Domokos váradi püspök lépett, Váradot még 1501. folyamában Szatmári nyerte el.*A kalocsai érsekség 1501. junius 10-én még üres (KATONA I: Historia Coloc. Eccl. I. 501. l.]; de ugyanazon év deczember 20-án Thurzó Zsigmond már váradi püspöknek mondja Szatmári Györgyöt. THURZÓ Zs. eredeti levele. Ábel Jenő szives közlése. Római megerősitését 1502. február 14-én irták alá.*PRAY GY. Hierarchia II. 185. f, jegyz.

{348.} Szatmári Györgynek Váradra jövetelekor először történt, hogy az uj püspököt a nép s a papság sorainak élén négy káptalan üdvözölte: az ős székeskáptalan, továbbá a Csanád prépost alapitotta Kis-káptalan, és Keresztelő-Szent-János – végre a legujabban alakitott Szent-László király társaskáptalana.

Várad mindenesetre megtisztelve érezé magát, hogy püspöki székét oly magas állásu férfiu foglalja el, mint Szatmári, a király főkorlátnoka, ennélfogva az uj püspök fogadtatása épen ugy, mint beiktatása kétségkivül a legünnepélyesebb vala; de inkább fényes, mint lelkesült, mert tulajdonképen nem egy főpapnak, hanem inkább egy főurnak beiktatása vala az a püspöki birtokokba s Biharmegye örökös főispáni székébe.

Az uj püspök rálépett az Árpádok, az Anjouk, a nagy ősök nyomdokaira, oda járult Szent-László sirjához, de nem lépett Isten oltárához, hogy ott törjön a hiveknek Szent-István hitének kenyeréből; nem lépett fel a szószékre, hogy onnat áldja meg Szent-László városát.

Szatmári még ekkor nem volt felszentelt püspök, de még csak egyszerü áldozár sem. Azelőtt is voltak Váradon, mint mindenütt, ily püspökök, de biztosan Szatmáriról mutatható ki először.

A beiktatás után, mely 1502. első felében történhetett, az egyházmegye kormányát ismét helyettes püspök vette át, Szatmári pedig visszatért a királyi udvarba, hol országos ügyek s különösen Ulászló házasságának kérdése sürgősen igényelték jelenlétét. Munkássága, mely a király fejéről minden gondot levett, egyre becsesebbnek tünteté fel őt Ulászló szemeiben, aki midőn a következő évben (1503. jul. 23.) atyai örömeknek lőn részese, azzal is igyekezett hü korlátnokát kitüntetni, hogy a királyleány egyik keresztatyjául Szatmárit választá.*WENZEL G: II. Ulászló házasélete. Századok. 1877. évf. 828. l.

A keresztelés után, mely augusztus 15-én a budai Nagy-Boldogasszony egyházában történt, a királyi család egy időre, ugy látszik, visszavonult s az udvari méltóságok birtokaikra távozónak. {349.} Ez időben legalább Szatmári György püspököt Váradon látjuk, hol az őszi hónapokat tölti, miközben püspöki birtokainak ügyeivel foglalkozik.

Szeptemberben a belényes-vidéki oláh papok küldöttségét fogadta, melynek élén Dán, segesfalvi áldozár s főesperes felmutatta Várad régi püspökeinek leveleit, melyekkel őket a püspökség papjainak s tisztjeinek hatósága alól egyaránt kivevék, s kérte Szatmárit, hogy e szabadalmukat erősitené meg.

Szatmári, kikötve azon egy feltételt, hogy a főesperes itéletétől ő hozzá, a püspökhöz történjék a feljebbvitel, teljesité kérelmöket s erről ugyanazon hó 21-én ünnepélyes levelet is ada.*Ez oklevél bizonyos köröknek százados elnyomatást emlegető panaszai miatt eléggé fontos arra, hogy egész terjedelmében megismerjük: „Georgius electus et confirmatus [Episcopus] Ecclesiae Varadiensis ac Comitatus Bihoriensis Comes perpetuus, Cancellar ius Regius etc. Universis et singulis Nobilibus, Capellanis et Vayvodis et Officialibus nostris in pertinentiis Valachalibus Episcopatus nostri Varadiensis ubilibet constitutis et existentibus salutem. Conquestus est nobis Discretus Dan, Presbyter Valachalis de Segesfalva, Archidiaconus Presbyterorum nostrorum Valachalium de pertinentiis Belényes, quomodo vos eundem et suos Presbyteros, sibi subiectos diversis tribulationibus et birsagiis, ac aliis solutionibus et gravaminibus impediretis et vexaretis, atque contra iura et libertatem Sacridotii ipsorumbirsagia et onera iudicialia super ipsum et Presbyteros sibi subditos extorquere velletis; et quia nos exlitteris antecessorum nostrorum intelleximus, quod dictus Archidiaconus, et praefati Presbyteri Valachales fuerunt exempti ab omni solutione birsagiorum, et etiam ab omni potestate Capellanorum, Vajvodarum et aliorum officialium quorumcunque: ideo vobis et cuilibet vestrum harum serie firmissime committimus et mandamus, quatenus a modo deinceps praefatum Dan, Archidiaconum et Presbyteros Valachales sibi subiectos propter aliquos excessus, et delicta, ac praeter aliquam causam impedire, turbare, ac birsagiis, et exactionibus impedire non praesumatis, nec sitis ausi modo aliquali; sed si idem Archidiaconus aliquid excesserit, tunc ipse coram nobis, vel vices nostras gerentibus iuridice requiratur; si vero Presbyteri ... ales in aliquo delinquerint et aliqui quidpiam agere ... extunc talis ... . Presbyteros coram Archidiacono ipsorum, qui iudicium et iustitiam ipsi querulanti de Presbyteris Valachalibus ... . strabit. Post haec; si qua partium iudicio Archidiaconi contenta non fuerit, ad nos, aut vice-gerentem nostrum, seu personam nostram representantem pro tempore scilicet hic constitutos provocet et apellet, cui nos aut dicti vicegerentes nostri omnimodarn institiam impertiri faciant. Secus non facturi. Praesentibus perlectis exhibentibus restitutis. Datum in Castro nostro Varadiensi in festo beati Mathaei apostoli et evangelistae, anno Domini millesimo quingentesimo tertio. – Ugyanezen levelet János nagy-segesfalvi áldozár s főesperes kérésére átirta s megerősité Fráter György, váradi püspök 1538-ban, és ismét Péter segesi pap s belényes-vidéki főesperes előmutatására Zabardi Mátyás püspök 1554-ben. A gyulafejérvári káptalan hitelesitett átiratában. Budai országos lev. kincst. oszt. N. R. 1686. 4 – Az oláhok birtokviszonyai s egyéb szabadalmaira nézve lásd alább: PÜSPÖKI ÉS KÁPTALANI BIRTOKOK.

De nem maradtak el Belényes városa körültekintő, érdemes birái sem, kik most azon panaszkodának, hogy polgártársaikat, {350.} ha a szomszéd Széplakra, szintén püspöki városba mennek vásárra, minden tekintet nélkül megvámolják, noha ős időktől azon szabadalmok van, hogy csak egy félforintnál magasabb értékü árutól fizessenek vámot s attól is csak félannyit, mint mások.

Szatmárit, az országos, sokszor európai fontosságu kérdésekhez szokott férfiut, ugy látszik, érdekelték e kicsinyes ügyek-bajok; nemcsak helyt adott az eléadott panasznak, hanem hogy Belényes városa ezentul amire hivatkozik, azt oklevelileg is igazolhassa, függőpecsétes levelet adott a városnak, a melylyel ama veszélyeztetett jogot megerősité s kiterjeszté Belényesnek s a kerületbeli falvaknak ugy magyar, mint oláh lakosaira.*„a modo deinceps praefatos Jobagiones nostros tam hungaros, quam wolachos in praedicto oppido nostro Belenes eiusdemque pertinentiis residentes ad huiusmodi insolitam et indebitam solutionem Tributi arctare et compellere nullatenus audeatis; Quinpotius eosdem in ipsorurn antiquis gratiis, indultis, consvetudinibusque et libertatibus semper tenere et conservare debeatis et teneamini ... . Datum in castro nostro Waradiensi in festo Undecim Millium Virginum [október 21.] Anno domini Millesimo Quingentesimo tertio.” A püspök levele uradalmi tisztjeihez. – Eredeti hártya, zöld-piros selyemzsinóron függő pecséttel, de melynek fészkében a püspök ismeretes czimere csak fogyatékosan domborodik ki. Váradi székeskáptalani levéltár. 14. 18. – Szatmári Gy. pecsétjét kiadta KOLLER J. Prolegomena. I. tábla 3. rajz.

Mig a püspöki ős palotában igy tölté idejét, mintha nagy elődeinek árnyai illették volna meg lelkét, azon gondolattal {351.} kezdett foglalkozni, hogy végleg az egyházi pályára lép s felszentelteti magát.

A dolognak azonban volt egy nehéz oldala. A római szentszék őt már veszprémi püspökségében is csak azon feltét alatt erősité meg, hogy szenteltesse fel magát, s váradi megerősitését kétségkivül azon hitben adta ki, hogy Szatmári ama feltétnek már eleget tőn. A körülmények segitségére jöttek Szatmárinak.

A nagyratörő II. Gyula pápa szövetségeseket keresett Velencze ellen s ezek egyikét Magyarországban vélte feltalálhatni. A pápa ez ügyben két izben is intézett levelet Szatmárihoz, elismerő szavaival épen ugy, mint a kegyelméről való biztositással igyekezvén megnyerni őt.*A pápa levelei 1504. november 20-án és deczember 17-én keltek. THEINER Á: Monumenta Hung. II. 560. és 561. ll. Szatmári e levelek kapcsán közölte felszenteltetésének ügyét s az egyházi rendek felvétele iránti óhaját a pápával. Az egyház feje atyai gyengédséggel sietett a jelentkező elé: nemcsak felszenteltetését megengedte.*„licet in provisione praedicta [veszprémi megerősités], ut munus consecrationis ... recipere possis, indultum fuit, ex eo tamen, quod in litteris dictae translationis [a váradi püspökségre], ut munus consecrationis huiusmodi recipere valeas, mentio facta non fuit, fecisti nobis supplicari tibi super litteris de opportuno remedio provideri. Nos igitur, ut omnes sacros et preabiteratus ordines ... recipere possis et valeas ... . indulgemus. Datum Rome, die II. Maii 1505.” THEINER Á: i. m. 564. és 569. ll. – Szatmári előterjesztése még ismeretlen. hanem, hogy első szent miséjét annál örvendetesebbé legye, felhatalmazá őt, hogy mindazokat, kik első miséjén jelen lesznek, teljes bucsuban részesithesse.*„Pro meritis ac virtutibus tuis, singularique devotione, quam erganos et Apostolicam Sedem geris, et libenter fraternitati tue concedimus, ex quibus tu tibi speciale gaudium consequi possis et fidelium salus proveniat animarum. Quocirca eidem fraternitati tue, ut in prima missa, quam in oppido Casovie Strigoniensis diocesis [exemta lévén, a primás joghatósága alatt állt] in quo natus es, prima vice celebrabis, omnibus ac singulis utriusque sexus Christi fidelibus vere penitentibus et confessis, dicte misse celebrationi respective interessentibus plenariam ... indulgentiam auctoritate apostolica largiri possis.” Rome III. februarii. 1505. THEINER Á: i. m. 563–4. ll. Ezzel {352.} Szatmári felszenteltetésének minden egyházi akadálya el vala háritva; mindamellett amit eddig önkényt halogatott, azt most a körülmények miatt volt kénytelen elhalasztani.

Az 1505. év hazánk állami ügyeinek vezetőit s ezek között első sorban Szatmárit, a Zapolyai-párt határozott ellenfelét, nagyon igénybe vette.

Mingyárt a tavasz kezdetén országgyülés volt Pesten, erre következett Ulászló aggasztó betegsége, annál aggasztóbb, minthogy a királynak fiörököse még nem vala. E körülmény tettre szólitá mind Miksa császárt, hogy a magyar koronára vonatkozó jogigényeit biztositsa, mind itthon a nemzeti pártot, mely az októberi rákosi gyülés ismeretes végzésével felelt minden idegen trónkövetelő igényeire.*„nullum penitus extranearum Nationum ... sed tantummodo Hungarum ... pro Domino et Rege nostro assumemus ... ac acceptare debeamus.” GR. BATTHYÁNY I: Leges eccl. I.

Szatmári sokkal élesebb látással birt, hogysem ne tudta volna, miféle zivatar magva rejlik ama végzésben. És áttétette magát az épen üresedésben volt pécsi püspökségre. Zapolyai müködésének központja csakugyan Várad lőn, csakhogy kissé később, mert váratlanul közbe jött II. Lajos születése.

Szatmári György első miséje a következü ujév (1506) első napjára vala kitüzve,*„hic in Ecclesia parochiali Cassoviensi proximo die circumcisionis Domini celebrabit.” Jegyzet a pápa imént idézett 1505. február 3-iki bullájának egykoru másolata alatt. Gyulafejérvári Batthyány-könyvtár: Kéziratok. F5. II. 13. de azt már nem mint váradi püspök végezte. 1505. október 20-án tisztjének, Párthási Imrének házát Várad-Olasziban minden teher alól felszabaditja,*Az oklevél kelt Budán „feria 2-a proxima post festum b. Lucae evang.” 1505. Kolos-monostori orsz. levéltár: Bihar. P. 11. tehát a rákosi gyülés után még váradi püspök volt, de csak rövid ideig, mert a következő deczember 19-én már Rómában is kiadák pécsi püspökségére a megerősitést.*KOLLER J: Historia Episcopatus Quinque-ecclesiarum. V. 1. l. – Eszerént Ulászló királynak Budán „in festo b. Johannis apostoli et Evangelistae” kelt levele [Magyar Sion: 1866. évf. 128–9. ll.] nem deczember 27-ikére, hanem inkább május 6-ára teendő. {353.} Titkára volt, csakhogy inkább korlátnoki, mint püspöki titkára Brodarich István, a későbbi hirneves váczi püspök és iró, ki kétségkivül Szatmári megbizásából az olasz Aldus Manutiussal Janus Pannonius munkáinak kiadása iránt alkudozék.*Magyar könyv-szemle. 1878. évf. 337. l.