# {301.} STOLTZ II. MIKLÓS.
1470.

MÁTYÁS KIRÁLY S A MAGYAR PÜSPÖKI KAR. – STOLTZ MIKLÓS PÜSPÖKSÉGÉNEK ADATAI. – FŐPAPOK A KÜLFÖLD EGYETEMEIN. – A TÖRÖKÖK VÁRADON. – A VÁR MEGMENEKÜLÉSE S A SZENT KIRÁLYOK SZOBRAI.

Eger uj püspökének megerősitése korántsem ment oly gyorsan, mint kineveztetése s mint azt a király óhajtá vala. János a következő 1469. év utolsó negyedében is még mindig váradi püspök és csak „választott” egri.*„Joanne Varadiensi et postulato Agriensi.” [Episcopo.] Mátyás király levele Szeged városához 1469. október 8. GÁNÓCZY A: Episcopi Varad. I. 447. l. Róma késedelmezett a megerősitéssel, mert ezáltal kényszeriteni akarta a királyt, hogy – mint a pápához küldött felterjesztésben maga is elismeré – oly nevezetes egyházat, mint a váradi, ne hagyjon főpásztor nélkül.*„cum Ecclesia illa [Varadiensis] sit adeo notabilis.” GÁNÓCZY A: i. m. 405. l.

De Mátyás épen e követelménynek nem tudott hamarjában eleget tenni. Ő, ki szükségei vagy akár szeszélyei szerént is oly könnyen és annyiszor tul tevé magát a törvényes formákon, az ország jogai és szokásaihoz a makacsságig ragaszkodó főpapokban komoly ellenzékre talála mindig. Már ez érzékenyen bántá a királyt, másrészt oly éles tekintet, mint az övé, előre láthatá, hogy hová fog jutni ez ellenzék? hogy az végre kész lesz trónjának alapjait is megtámadni.

Igyekezett tehát biztositani magát jóelőre. És ez adja kezünkbe {302.} kulcsát ama politikájának, hogy, mellőzve a hazafiakat, az ország legbefolyásosabb állomásaira; a püspökségekre idegeneket helyeze, oly férfiakat, kik előtt mindig elegendő jog és törvény: a király akarata.*„non valeo ita repente personam eligere idoneam, quia res ipsa matura indiget deliberatione, cum Ecclesia illa sit adeo notabilis, et ego saepe jam edoctus Praelatorum quorundam sinistris adversus statum meum per haec tempora machinationibus, non quoscunque passim et praecipiti consilio promovere audeam, sed eos demum, quorum ultra alias virtutes et fidem erga me sinceram ac stabilem indubitabili experientia perspexerim.” Mátyás levele II. Pál pápához 1468. april 30. GÁNÓCZY A: Episcopi Varad. I. 404–5. ll.

Igy történt, hogy midőn végre a király hosszas habozás után Váradnak uj püspököt szemelt ki, választása ismét idegenre esett. E püspök egyházmegyénk történetének egyik legtalányosabb alakja. Mindössze két adatunk van róla s e kettőt is messze, idegen országból hozta egyenként, egy évszázad időközben történelmünknek két, épen oly szorgalmas, mint szerencsés munkása.*PRAY GY. és FRAKNÓI V.

Az egyik, a száz év előtt hozott adat az uj püspöknek még csak keresztnevét és püspöksége korát derité fel, eszerént neve Miklós s Mátyás király által valószinüleg 1470-ben kinevezve, ugyanazon év september 19-én megnyeré római megerősittetését is.*PRAY GY: Hierarchia Hung. II. 183. 1. c. jegyz.

A másik. a legujabb adat kiegésziti az előbbenit s megismertet a püspök családi neve és származása helyével, sőt egyéb körülményeiről is emlit nem sokat, de annál érdekesebbet.

Eszerént püspökünk egész neve: Stoltz de Slantz Miklós, szileziai származásu s 1471-ben mint már váradi püspök heted magával a bolognai egyetemen tartózkodott kétségkivül tanulmányok végett.*FRAKNÓI V: Két hét olaszországi könyv- és levéltárakban: Magyar könyv-szemle. 1878. évf. 134. l.

A középkorban ugyanis nem tartozott a ritka esetek közé, hogy magas állásu egyházi férfiak valamely egyetemen éveken át tanulmányaiknak éltek. Ezért az olasz főiskolák anyakönyveiben {303.} számos magyar kanonok, apát és prépost nevével találkozunk.

Igy tanult e korban s épen a bolognai egyetemen Berendi Bak Gáspár szepesi prépost (1464–1493);*„quia homo juvenis erat [Berendi], de consilio Capituli huius [Scepusiensis] addiscendi Juris Canonici causa Bononiam profectus fuerat, ubi ad dignitatem Doctoratus ... promotus ... „WAGNER K: Analecta Scepusii.II. 280 l. a külföld valamelyik egyetemére szándékozott, mint láttuk, Vitéz János is.

A római udvar az ily egyetemi látogatások utjába nem görditett akadályokat; feltéve, hogy az illető hivatalának teendőiről vagy egyházmegyéje kormányzatáról kellőleg gondoskodott.

Nincs tehát szokatlan benne, hogy Miklós püspököt is a bolognai egyetemen látjuk, hol mondhatni, egész udvartartása volt rangjához illőleg. Igy vele volt testvére vagy rokona: Stoltz de Slantz János; nevelője: Kassai János egyházi jogtudor; mintegy oldal-kanonokja: Nencke(?) Gergely egri kanonok; udvari káplánja: Slaboni(?) Miklós s még hárman, kik belső emberei lehettek.*Reverendissimus Dominus Nicolaus Stoltz de Slantz de Silesia, ecclesiae Varadiensis in Ungaria Episcopus pro se et Domino Joanne Stoltz de Slantz fratre suo, Joanne de Caschovia Decretorum doctore pedagogo suo, Gregorio Nencke canonico Agriensi, Nicolao de Slaboni capellano suo, Caspare de Augusta, Christophoro de Seydelitz, Joanne de Ratispona, omnibus suis familiaribus ducatos duos solvit.” FRAKNÓI V: i. h. – A Slaboni névnél nem lesz tán felesleges megjegyezni, hogy a XV-ik században a Balassa nemzetség egy ágát nevezték „Szklabonyai”-nak. NAGY I: Magyarország családjai. I. 120. I.

És ezzel megszakadnak a róla szóló tudósitások. Kik vagy mely körülmények befolyásával nyerte el épen Szent-László városának püspökségét? azt még sejteni is alig lehet.

Mátyás sokat tartózkodék ez időtájt Boroszlóban . . . de Beckenschläger János is szileziai volt, s az egri kanonok jelenléte Miklós püspök udvarában mintha az egri püspök kezeire utalna.

Későbbi történeteiből csak annyi bizonyos, hogy mint váradi püspök halt meg,*Miklós utódjának kineveztetése alkalmával emliti a római levéltár „1477. 23. Maji Provisio Ecclesiae Varadiensis per obitum extra curiam.” PRAY GY: Hierarchia, II. 183. l. d. jegyz. de hogy hol, mikor? az eddig teljesen ismeretlen. 1471. {304.} február 28-ától kezdve 1476-nak csaknem végeig okleveleink a váradi püspöki széket „üres”-nek mondják.*GR. TELEKY J: Hunyadiak kora. XI. 433. 1. – Győri tört. s rég. füzetek. II. 246–7. ll. Budai orsz. levéltár: Liber dign. ecclesiast.

Miklós püspök nem látta székvárosát. Távollétében és azután még jó ideig általános helynökök kormányozók a megyét, előbb Sarlai János, majd Bogyoszlai András, mindketten egyházi jogtudorok s tagjai a váradi káptalannak. Mert Mátyás király Miklós püspök halála után még kevésbbé sietett atyát és főpásztort adni Váradnak nem csupán fentebb érintett aggályai miatt, hanem mert kincstárának a püspökség jövedelmeire szüksége vala. E jövedelmek administratora s Biharmegye főispánjául Egervári Lászlót küldé Váradra, ki azután e kettős tisztséget viselte 1475. szeptember 8-áig.*Egervári administratorságát 1474. évre emliti a Liber dignitariorum eccl. 200. l. – 1474 és 1475-re több oklevél. Budai orsz. levéltár kincst. osztály: N. R. 1556. 20. és 21. – 959. 7. Ez utóbbi helyen Mátyás király Egervárit 1475. szept. 8-án a zalavári apát helyett zalai főispánnak nevezi ki.

Eszerént épen akkor nem vala püspöke Váradnak, mikor arra legnagyobb szüksége lett volna, t. i. 1474-ben.

Ali bég, más néven Bali Oghli Malkovich, szendrei basa, látván, hogy Mátyás hadainak nagy része távol a hazától Morvában, Csehországban kalandoz, 1474. elején seregével átkel a Dunán, majd a Maroson s február 7-én hétfőn hajnalban Váradra tör.

A meglepett város csakhamar hatalmába került, de jövetelének czélja nem annyira a város, mint inkább a vár s ebben a székesegyház vala. Az idegen ellenség előtt sem volt titok, hogy a „kincses” Várad elnevezés tulajdonképen honnat ered?

Ali bég tehát egyenesen a vár ellen vezette seregét. Nehezebb ostromszereket nem hozott ugyan magával, de bizott emberei ügyességében, s égő nyilakat kezde lövöldöztetni a vár épületeinek fedelére.

Ki vezette a vár védelmét? nem emlitik történeti forrásaink. Egervári László aligha; legalább jelenlétének semmi nyoma s hihetőbb {305.} is, hogy a bihari zászlóaljjal kinn volt a király táborában, különben alig mondhatná a krónikás, hogy a betörő ellennek senki sem állta utját.

Lehet, hogy épen maga a káptalan prépostja: Vitéz János állott a védelem élére vagy kanonoktársainak valamelyike. Ama kor papjainak érteniök kelle a kardforgatáshoz is; a püspökök mellett a prépostok, sőt a nevezetesebb javadalommal biró plebánosok is kötelesek valának a személyes „felkelés”-re, mint akkor a hadjáratot nevezék. Különben a káptalan tagjai között e korban olyanokat találunk, mint Anarcsi Tegzes, Parlaghi, Bajoni, Petneházi stb. kik nemzeti hőseink családjaiból vették eredetöket.

De bárki volt ez alkalommal a váradi vár védője, feladatának magaslatán állt. Amint észrevette, hogy az ostromlók tüzes nyilakkal közelitenek, azonnal parancsot ada az épületek fedelének lebontására. A nép, mely az 1241-iki tatárdulás emlékének hatása alatt a rémület első pillanatában tehetetlenül omlott az oltárok s a szent királyok szobrainak lábaihoz, az emlitett parancsszóra, mintha Szent-László szavát hallotta volna, neki bátorodva rohant a székesegyház s a többi épűletek tetőire, s az ezernyi kéz mig egyrészt oltott, másrészt menten leszedte az éghető fedeleket. Ezzel meg valának mentve.

A török egész nap s a következő éjszakán hasztalan törekedett, hogy a várba jusson.

Másnap, miután fáradsága sikertelenségéről meggyőződött, felhagyott az ostrommal, de csalódásában annál keservesebb boszut állt a városon és vidékén. Ami kincs vagy csak valamennyire értékes tárgy vala a házak s templomokban, rájok tette kezét, de ez még mind türhető lett volna; hanem – legyilkolta az öregeket, kihányta a hóra a gyermekeket, az ifjabb nemzedéket, nőket, férfiakat rabszijjra füzé, végre pedig lángba boritá a várost minden oldalán.

Hasonlóképen cselekedék – mondja a krónikás – a város vidékén is, a nemesek kastélyaiban épen ugy, mint a polgárok s földmüvelők szerény hajlékában.*„Turci ... . feria secunda post festum b. Dorotheae v. in anno 1474. agili cursu ante diluculum surgentis aurorae civitatem illam opulentissimam Waradiensem ... . cui inter caeteras regni urbes ... . vix erat par, insidiose invadendo, eam penitus exspoliantes, innumerabilem thesaurum ... tam in auro, quam argento, sed et mercantiis et rebus inde hauriendo. Nec non de ipsa et circumjacentibus suis provinciis quam plurimos nobiles, proceres, cives et inhabitatores . ... virgines et mulieres captivantes ... . ad perpetuam deduxerunt captivitatem ... . Modo sternuntur senes, jugulantur viduae, decapitantur adultae, projiciuntur infantes et moriuntur frigore ... . Feria tertia sequenti ... . Turci eandem [civitatem] ... . funditus combusserunt; ruunt claustra et ecclesiae in ea constructae ... . Quid modo restat nisi castrum et monasterium ecclesiae basilicae? non tamen integrum, quia metu ignitarum telarum tectura est privatum. Et sic tandem ... Turci ... versus propria redierunt nemine eis obstante.” DUBNICZAI CODEX a bécsi Jahrbücher der Literatur 33-ik kötetében. – KOVACHICH M: Scriptores minores.II. 11. l. Mi sors érte a Szent-Pál-rendüek {306.} fudii, s a premontreiek szent-istvánhegyi monostorát? adatok hiányában határozottan meg nem mondható; de alig lehet kétség benne, hogy ezek is osztozának a szintén Várad melléki kápolnai klastrom sorsában. Ezt, mint szerzetesrendjének, a pálosoknak reánk maradt iratai elbeszélik, a törökök szintén megrohanták. Szent-Pál remetéi itt is, mint mindenütt egyszerü életmódjuk mellett jó gazdák valának, ezenkivül egyházuk, hol a vidék nemessége szintén örömest választá temetőhelyét, gazdag vala, hirében még gazdagabb: a rabolni jött ellen figyelmét tehát ki nem kerülheté.

De a szerzetesek klastromuk falai között, ugy látszik, hogy védték magukat s a hozzájuk menekülteket. Erre mutat azon körülmény, hogy a törökök Antal szerzetest megölék s a házfőnököt husz társával rabul vivék. Boszujokat tölték még az épületeken is miután mindent feldultak s kirablának, elhamvaszták az egész klastromot.*Budai orsz. levéltár kincstári osztály: Paulini. Kápolna. 2. 3. és 6. suppl. – OROSZ: Fragment. Panis Corvi. 1. 239. l. – Ez alkalommal valamelyik váradi egyházból elvittek hat gyertyatartót, melyek, állitólag, még Szent-Lászlótól származtak s melyeket később Kinizsi Pál szerzett volna vissza. PETHŐ G. [Zrinyi Miklós?]: Magyar krónika. 228. l.

Egyedül a várbeliek menekülének meg, ezek is csak Istennek s Istennél Szent-László érdemeinek tulajdoniták megmenekülésöket. Hálaadólag s a réginél még fokozottabb tisztelettel borultak azért a szent {307.} király szobraihoz mindnyájan. Megmenekülésök története Szent-László segedelmének emlékezetével átszállt fiuról-fiura, gyönyörködék benne minden jövő nemzedék, s eközben megszületett ama jámbor néphit, mely később, annyi kegyeletes érzés kipusztitása után is fentartá magát és hirdeté, hogy mig a szent királyok szobrai állanak, a török be nem veheti Váradot.*Rudolf császár-király Págában 1598. nov. 15-én kelt levelével felszólitja Mátyás főherczeget, hogy azon öt szobrot, mely, mint hallja, a váradi várban áll, küldené fel neki. A főherczeg Kassáról válaszolá, hogy négy szobor van ugyan Váradon, de azok a magyar szent királyok szobrai s a nép felettébb ragaszkodik hozzájok. A lakosok – ugy mond – ostrom alkalmával már többször le is kiáltottak a törökre: ne fáradnának hasztalan, mert szent királyaik megvédik őket. A törökök ennek következtében oly nagy és magas sánczokat csináltak, hogy azokból a várba láthattak s a templom előtt létező szobrokat lődözték, de még sohasem találták el golyóikkal. E szobrokat tehát nemcsak sulyjok, hanem e néphit miatt sem küldheti fel a császárnak. Magyar történelmi tár. IX. 95. l.