# {81.} ELVIN.
1189–1200.

SZÁRMAZÁSA. – BIHARI BIRTOKOS. – A PÜSPÖKSÉG ALAPITTATÁSÁNAK S AZ ALAPITÓ HALÁLÁNAK SZÁZ ÉVES FORDULÓJA. – LÁSZLÓ KIRÁLY SZENTTÉ AVATÁSA. – FEJ-EREKLYÉJE. – A HAGYOMÁNYOS KIRÁLYI SZOKÁS S ANNAK KETTŐS HATÁSA. – ELVIN VISZÁLYA A KIRÁLYLYAL S A KÁPTALANNAL.

A fentebb vázolt kedvező viszonyok közt lépett Várad püspöki székébe Vata utódja, Elvin.*„Tempore autem ejusdem Belae Regis anno domini M Coctuagesimo nono successit eidem [Vatának] Elliminus episcopus, et vixit in episcopatu usque ad tempus Henrici Regis .... annos scilicet MCC-m” Batthyány-codex: 1l. l. – GR. BATTHYÁNY I. Leges eccl. III. 224. l. – Püspökünk neve másutt „Eluim,” Imre király levelében pedig, mint mingyárt látni fogjuk, „Elvimus.” Saját életének körülményei is szerencsések valának.

Származása előkelő; ősi birtokai vannak mingyárt Várad közelében: Micskén, hol „palotája” is állt, Biharon öt szőleje; hasonlóképen birtokos a Fejér-Körös mentén épen ott, hol a Becse-Gregor nemzetség birtokai estenek.*FEJÉR GY: Codex dipl. III. 1. 159. l. – VII. 5. 211. l. és IV. 2. 461–3. ll. Ennélfogva hihető, hogy Elvin is e nemzetség szülötte, de hogy épen Both, bihari főispán fia lett volna,*BÁRDOSY J: Supplementum analectorum terrae Scepusiensis, 222. l. f. jegyz. az még megerősitésre vár.

Püspöksége kezdetén Szent-László váradi alapitása épen száz {82.} éves jubileumát ünnepelte, s közelgett az alapitó király halálának százados évfordulója is.

Nemzetünk László királyt már életében szentnek, csodatevőnek hitte, s e hitében csak megerősiték ama rendkivüli események, melyeket mingyárt halálakor tapasztalt, s azóta egy századon át folyton megújulni látott sirjánál.*Az itt történt csodás gyógyulásokat elősorolja Szent-László legendája.

Ennélfogva III. Béla (1173–1196.) csak országa közóhaját tolmácsolta a kereszténység feje előtt, midőn arra kérte, hogy ama királyt, ki az isteni kegyelemmel, s hite és szeretete hatalmával legyőzte a világot, s még haló poraiban is meg tudta hóditani nemzetét, – azt a királyt övezze körül az egyház szentjeinek dicsfényével.

A pápa III. Szelestyén egy bibornokot s több hittudóst külde Váraddá, kik itt a szent király életét s a nép közérzületét megvizsgálák, s arról oly kedvező jelentést tőnek, hogy a pápa már a következő évben (1192.) csakugyan szentnek nyilvánitá azt, ki népe jámbor hitében mindig is szent vala.*PRAY GY: Dissertatio de S. Ladislao. 8. l.

Várad, és vele az egész haza örült királyának ily megdicsőitésén, s lelkesülten sietett sirjához.

Régi, s valószinüleg egyszerű koporsajában nem maradhatott tovább a szent király. Szobrászatunk már ekkor teljes kifejlődése fokán állt,*IPOLYI A: A középkori szobrászat. 20. l. s Dénes müvészt bizták meg, hogy készitsen uj, fényes ravatalt. Gondoskodtak a ravatal felé emelendő uj oltárról is.

Történeti forrásaink nem emlitik, de alig szenvedhet kétséget, hogy legmüveltebb királyaink egyike, III. Béla, amint érdeklődött ősének, Lászlónak szentté avattatása iránt, épen ugy osztozott Várad püspökével s káptalanával az uj sir felállitásának gondjaiban s amint a szentté avatás kihirdetésének ünnepélye elérkezett, személyesen is megjelent azon.

Ez ünnep 1192-ben, február 2-án vette kezdetét először is azzal, hogy a szent király sirját felnyiták; a már emlitett Dénes {83.} müvész bontá fel a százados kőlapokat. Majd kiemelék a szent testet, s „királyszinü kamuka lepedőbe,” azaz biborszinü, nehéz selyemkelmébe takarák s gazdagon aranyozott ezüst koporsóba fekteték fejére drágaköves arany koronát, kezébe pedig arany királyi pálczát tettenek. Végre a drága terhü koporsót elhelyezék a számára készült uj ravatalba.

E ravatalnak, vagy történeti emlékeink elnevezése szerént sirnak részletes leirása nem maradt reánk, csak esetlegesen értesülünk róla, hogy fejér márványból volt, mint Szent-Istvánnak Hartvik által emlitett ravatala, fényes oszlopzattal és gazdag faragványokkal.*IPOLYI A: Magyar ereklyék. 8–9. l.

Hogy mindenesetre sikerült alkotás vala, mutatja ama tény, hogy a király Dénes művészt maradékaival együtt nemességre emelé,*Váradi Regestrum: 341. okl. és mutatja a költő lelkesedése, ki e sir fényes márványoszlopait századok mulva is énekébe szövé.*

* CSEZMICZEI JÁNOS váradi kanonok, midőn Váradról 1458-ban Pécs püspöki székére távozék:

„At Tu, qui rutilis Eques sub armis
Dextra belligeram levas securim,
Cuius splendida marmorum calumnis
Sudarunt liquidum Sepulchra nectar,
Nostrum rite favens iter secunda....”

És miután igy elhelyezék a szent testet, felhangzott az első mise, az első egyházi ének – Szent-László királyról.

Akkor, mintha a magas ég is emelni kivánta volna az ünnep fényét s örömét, „akkor – mondja a legenda – az szent monostornak felette nagy, szép, fényes csillag láttaték az égen az ő szent testének felette mintegy két óráig, kit a városbeli népek nagy istenfélelemmel és lelki örömmel néznek vala.”

Kétségkivül ekkor történt, hogy mielőtt a szent király testét uj koporsójába ismét elzárták volna, abból egy részt, mint drága ereklyét kivettek s fentartának. Szent-István jobbját is szentté avattatása alkalmával választák külön. Szent-Lászlónak fejét, vagy helyesebben, fejcsontjának egy részét hagyták fenn, s külün e czélra készült mellszobor alaku, ezüst ereklyetartóba helyezték.

{84.} Ez azon „Szent-László feje,”*„super Sanctissimum Caput beatissimi Regis Ladislai .... praestito corporali iuramento ....” mondja Lodomér váradi püspöknek 1273-iki levele. KERESZTURY J: Descript. Ep. et Cap. Varad. I. 135. l. mely történeti emlékeinkben annyiszor előfordul, s melynek nemzetünk középkori vallásos életében és jogszokásaiban oly kitünő szerep jutott.

E fejre tették atyáink legszentebb esküjöket; ezt vitte Várad papsága, mint legdrágább kincsét, s legnagyobb öröme jelét érkező királya vagy uj püspöke elé; ezt hordozá körül városa utczáin legfényesebb ünnepei alkalmával, s ennek kiséretében és védelme alatt bocsátá fiait a csatába.*Találólag jegyzi meg IPOLYI A: [Magyar ereklyék. 15. l.], hogy ama legendaszerű, magasztos hagyomány, mely szerént Szent-László feje csata alkalmával nem volt a váradi székesegyházban található, egyenesen azon ősi szokásra emlékeztet, hogy e szent ereklyét csakugyan hordozák a harczokba, hogy jelenlétével s közbenjárásával segitse a hadsereget. – Ugyancsak Ipolyi A. idézett művében olvasható Szent-László fej-ereklyéje, s tartójának mind bővebb története, mind művészeti méltatása.

Ugyanekkor Szent-László testének felvétele alkalmával, mintha csak látta volna a szent király, hogy mennyire valósultak népeboldogitó álmai? és mintha örömében a látottak felett áldást mondott volna terveinek bizományosára, a váradi püspökségre: ennek életében forduló pont állott be, s jelek mutatkozának, a püspökség emelkedését bizton jósolók.

Árpád- s vegyesházi királyaink, fejökre tevén Szent-István koronáját, Székesfejérvárról egész kiséretökkel Szent-László sirjához zarándokoltak – esküdni ama szent sirra, hogy mint annak csendes lakosa egykoron, ugy ők is népök boldogságán fogják lelni örömüket.

Királyaink e szokását épen e korban Imre kezdte meg, legalább Nagy-Lajos királynak egy 1342-iki levele, midőn megemliti, hogy koronáztatása után Szent-László sirját meglátogatta, hozzáteszi, hogy ezzel áldott emlékü őseinek: Károly, IV. László, V. István, IV. Béla és Imre királyoknak példáját követte, valamint azzal is, hogy látogatása alkalmával a váradi egyház számára ajándékot {85.} hagyott a szent siron.*„cum nos [Nagy Lajos] .... adepta nostra coronatione .... ad visitandum sepulchrum sanctissimi regis Ladislai .... cum fidelibus Baronibus regni nostri ... Varadinum accessissemus, licet etiam devotio nostra diuturna ad id nos coarctasset, ut eidem Ecclesiae Varadiensi .... antiqua et approbata, consvetudinariaque lege ac consvetudine regni approbante praetextu novae coronationis nostrae possessionariam donationem facere et eam dotare, utpote per nostros pios progenitores id fieri extitit consvetum, prompti utique fuissemus et parati”; ennélfogva megerősiti elődeinek adományleveleit „privilegia progenitorum nostrorum, olim Regum Hungariae, piae memoriae, videlicet Ladislai, Stephani, Belae et Henrici, consequenterque Domini Karoli .... patris nostri charissimi.” FEJÉR GY: Codex dipl. IX. 1. 58–60. ll. És csakugyan olvassuk Imre királyról, hogy 1198-ban, tehát trónralépte (1196) után csakhamar s valószinüleg Szent-László sirjánál tett látogatása következtében nemcsak megerősitette régi birtokában a váradi egyházat, hanem még nevezetes uj adománynyal, tudniillik Bíhar, továbbá Zaránd, Ujvár, Heves, Abaujvár és Békésvármegyék vámjának két-, illetőleg egy harmadrészével is gazdagitá.*„nos [Imre király] piis praedecessorum nostrorum vestigiis insistentes, tributum Csstri bychor de Kewres ad usum episcopi et fratrum [Capituli] Ecciesiae Waradiensis ex donatione B. Ladislai regis tempore suae funda ionis collatum .... praesentis scripti patrocinio confirmamus. Item contulimus eidem Ecclesiae beati Ladislai regis ....” de hogy mit adományoz? az ugy látszik, szándékosan nincs közölve, s e mulasztás eddig még ki sem vala pótolható, mert ahol ez oklevél először megjelent [Századunk 1839. évi folyam 4-ik szám, 31. l.], ott annak eredetéről csak annyi van feljegyezve: „Erdélyországból” Ez oklevelet közlé FEJÉR GY: Codex dipl. VII. 5. 149. l. s legujabban NAGY IVÁN: Hazai okmánytár. VII. 2. l. – De hogy az elhallgatott adományok közt vala Zaránd-, Ujvár-, Heves- s Békésvármegyék már emlitett vámja is, bizonyitják a Chartularium e szavai: „Hic ... Henricus Rex duas partes tributorum totius Comitatus Byhoriensis, tam circa Byhor, quam circa Zarand, et partem suam tributi, quod in Comitatu Novi Castri tam circa ipsum novum Castrum, quam circa Heyes et in Comitatu de Bekes tam in villis, quam in foris exigitur, donavit Ecclesiae nostrae Waradiensi .... prout in privilegio eiusdem confirmato per Belam quartum, Stephanum ... continetur.” Batthyány-codex: 9. és 31. ll. – Leges eccl. III. 222. és 238. ll. de itt felette hibásan.

S királyaink e kettős szokása mig egyrészt a tisztelet meg-megujitott dicskoszorujával övezé a váradi egyházat s annak tekintélyét {86.} s befolyását mind itthon, mind külföldön emelé; másrészt időről-időre szaporodó birtokaival képessé tette, hogy ugy a honvédelemnek, mint a hazai közmüvelődésnek jelentékeny áldczatokat hozhasson s Várad felvirágzását még inkább előmozdithassa.

Ugyancsak Szent-László sirjának megujitása alkalmával jöhetett már szóba a székesegyház megujitása vagy épen átépitése is. A Szent-László épitette egyház megfelelhetett egy még csak keletkező város és egyházmegye szerény igényeinek, de nem többé azon országos érdeknek, mely magát a királyt is nemzete nagyjaival feléje vonzotta.

Béla utódjának, Imre királynak imént emlitett 1198-iki látogatása s uj adománya nagyban elősegíthette a székesegyház megujitásának tervét. – Általános ugyanis a tapasztalat, hogy alapitványi monostoraink, amint vagyonuk szaporodott, azonnal ujra épültek, néha már egy emberöltő letelte előtt.*HENSZILMANN I: Tanulmányok a középkori román építészeti chronologia köréből, Archaeologiai közlemények. IV. 75. l.

De közbe jött egy kinos esemény, mely nemcsak a Szent-László megdicsöitése, s az Imre király látogatása feletti örömet megzavarta, hanem elseperte a minden szépnek s nagynak alapját, az egyetértést is a püspök és káptalana, sőt királya között.

A következő 1199. elején már Elvin püspök perben áll mind káptalana, mind királyával, s mig ő a káptalan néhány tagját javadalmaiktól felfüggeszti, viszont a káptalan s a király követeket küldenek Rómába és ott Elvin letételét sürgetik.

A káptalan követei: a prépost, az éneklő, és még más két kanonok*„Quum ... e. dilecti filii B. praepositus, M. Cantor, S. et M. Canonici Waradienses essent in nostra praesentia constituti ....” mondja III. Incze pápa ez ügyben kelt levele [FEJÉR GY: Codex dipl. II. 351. l.]; de a prépost és kanonokok neveit, melyeknek csak kezdőbetűit közli, egyéb történeti emlékeinkből sem lehet kiegészíteni. Hogy a főpásztor ellen inditott mozgalom élére maga a káptalan feje, az egyházmegyének a püspök után első méltósága: a prépost állott, kétségkivül azt mutatja, hogy a baj már nagyon elmérgesedett volt. A per tárgyát azonban tisztán nem láthatjuk, {87.} mert arról csak a vádlók: a király s a káptalan előadásaiból értesülünk.

A király felségsértést, a káptalan simoniát és esküszegést hangoztat; de bizonyos, hogy a dolognak politikai háttere is volt.

Ismeretes, hogy Imre király ellen öcscse, Endre ismételten fegyvert fogott, s az ország nádora, s főpapjaink közől többen, köztök Jób esztergomi érsek is az utóbbi részén állottak.*„Quidam Episcoporum Regni nostri ... fratrem nostrum [Endrét], ex ultimo patris sui mandato contra inimicos crucis armatum, super nos reducentes, eundem multa latenter data pecunia, manu etiam propinquorum, necnon aliorum Regni proditorum adversum nos confoverunt; inter quos Bagiclaus, Elvinus et Johannes Vesprimiensis perfidia nobiliores ceteris, atrocius et apertius in nos sevierunt.” Panaszolja a pápának Imre király, a primásról pedig: „J [obus] strigoniensis Archiepiscopus, qui noster est inimicus manifestus.” WENZEL G: Árpádkori uj okmánytár. VI. 198. és 239. ll. Az sem ismeretlen, hogy a szenvedélyes király erőszakos modorával még jobban maga ellen ingerlé a kedélyeket. Boleszló váczi püspököt személyesen is bántalmazá, s katonái által félholtan hurczoltatá el a székesegyház főoltárától. És Elvin Boleszló püspöknek vérszerénti rokona volt.

Mi lőn a pernek vége? az ismeretlen; csak annyit tudunk, hogy Hédervári Saul kalocsai érsek, ez ügyben a pápa kiküldötte biró, Elvinnek fogta pártját,*„Archiepiscopus Coloeensis ... ob defensionem Elvini Episcopi multis enormitatibus respersi, et apud audientiam vestram ab eodem Archiepiscopo jam pridem veraci testimonio diffamati, nunc autem constantissime contra conscientiam et omnium fere Ungarorum defensi, [multos] in odium sui concitavit.” A panaszló király szavai a pápához. WENZEL G: Árpádkori uj okmánytár. VI, 200. l. hogy továbbá maga III. Incze pápa a per megujitása alkalmával mig egyrészt az Elvin felfüggesztette kanonokokat, javadalmaikba visszahelyezé, másrészt a káptalannak is püspöke iránt tiszteletet, és engedelmességet parancsolt.*„Quia vero supradicti Canonici se queruntur a iam dicto Episcopo contra iustitiam spoliatos: volumus et mandamus, quatenus, si rem ita inveneritis se habere, secundum quod eidem Episcopo dictus Colocensis Archiepiscopus sub debito iuramenti dicitur praecepisse, – ablata omnita eis, appellatione remota, restitui faciatis, providentes, ut eidem Episcopo faciatis ab ipsis Canonicis obedientiam, reverentiam et obsequium debitum exhiberi.” A pápa levele az esztergomi érsekhez s két püspökhöz. FEJÉR GY: Codex dipl. II. 351–3. ll. E pör Elvinnek {88.} sok áldozatába került. Egyebek közt rendkivüli költségei, nevezetesen római utja, hová két izben is megidézteték felpereseivel együtt, de csak egyszeri megjelenésökről van tudósításunk, – pénzzavarokba bonyoliták annyira, hogy fentebb érintett, atyai örökét is eladni kénytelenitteték.

A pernek valószinüleg Elvin közbejött halála szakasztotta végét, mert 1199-ben még folyik az, éspedig korai végét nemis sejtető szenvedélyességgel; a következő 1200-ik évben pedig Elvin váradi püspöksége hirtelen megszakad. Hogy más püspökségre ment volna át, annak semmi nyoma; ha pedig perének valami tragikusabb kimenetele lett volna, azt valószinüleg feljegyzi, ha más nem, a káptalani Chartularium, mint feljegyző később (1426.) egy másik püspöke letételét.*Lásd: IV. JÁNOS.

A fényesen kezdett pályának mindenesetre örömtelen vége volt.