# A székesegyház oltárai.

FEJEZETEK

- Oltárok.

A középkori oltárok fejlődése. – Szent-László egyházának régi, ujabb s legujabb oltárai. – A hozzájok füződő történeti emlékek. – Birtokaik nyomai.

A középkor basilikái s dómjai meglepnek már külsejökkel, de még inkább azon titokzatos s rendkivüli alakokkal népes világgal, melyet belsejök tár elénk. A mit az emberi ész szépet, nagyot, magasztost kigondolni s az emberi kéz kőben, képben, himzéssel vagy ötvösműben kifejezni képes, mindazzal felékesítve látjuk a csúcsives egyházak belsejét. A tér, melyet az egyház oldalfalai ölelnek körül, bár a napjainkban szokásos székek s padok még hiányzanak,*A XVI-ik század második felében tűnnek fel először. mégsem üres, nem egyhangu: a márványkoczkákkal vagy mozaikkal kirakott talaj, mint egy óriási szőnyeg, nyiltan, szabadon terül szét szemeink előtt, s belőle sürün egymás mellett magas pillérek emelkednek oly karcsuan s könnyedén, mintha cseppkövek vagy épen fellegoszlopok gyanánt a magas boltozatról ereszkednének alá. S a pillérek, lábaitól kezdve fel egész a boltozatok zárkövéig, és oldalvást egyik pillértől a másikig mindenütt faragványok, gyámkövek, fülkék, mennyezetek, toronyfiak állanak, kidiszítve a természetes vagy képzeleti világ növényeivel s állatjaival, s megnépesítve a szent vagy a hazai történelem alakjaival. És mind e diszítés nem utánzott, nem hamis; a legbámulatosabb faragvány is tömör kő vagy fa, melyhez legfeljebb még a festészet járult, hogy a dermedt kőszobornak életet, a szinetlen fa- és kőfaragványnak szint és jellemet, fényt és árnyat adjon. {40.}

De a legkiválóbb gond az oltárokra irányult, melyeket a középkor ma már szokatlan számmal állított, de a nagyobb szám még mintegy versenyt keltett azok mennél gazdagabb előállításában. Az oltárasztal oldalai már a basilikai s román izlés korában faragványokkal voltak diszítve épen ugy, mint a vértanuk azon sarkophagjai, melyek felett az ős keresztények áldoztak. Ugyancsak e korban szokásban volt az oltár asztalára helyezni az ugynevezett dipty- és triptychonokat vagyis könyvalaku szekrényeket egy vagy két ajtóval, melyeknek belsejében elejéntén az egyház védszentjei, jóltevői vagy főpapjai s kitünő tagjainak nevei voltak feljegyezve kegyeletes emlékezet okáért; a szekrényajtók külső s belső lapjai pedig dombor- és vert műben vagy faragványokban a Megváltó s a szentek alakjait tüntették fel. Ez ajtós szekrényekből keletkeztek később a szárnyas szekrényoltárok, midőn azok belsejében az egyszerü nevek helyét szobrok foglalták el, s magát a szekrényt is faragványok és festvénytáblákból alkotott keretekbe foglalták. E keretek a XIII-ik századtól kezdve, midőn a miséző áldozár többé nem arczczal, hanem háttal fordult a nép felé, és igy az oltárokat már a falakhoz lehetett támasztani, – e keretek egyre nagyobb arányokat öltenek, mig a XIV-ik században a csúcsives építészet magasba törekvő és sokfélekép tagozott rendszeréhez képest magas, pyramidalis alakban valóságos ékítmény- és szoborerdővé fejlenek.*Ipolyi A: A középkori szobrászat emlékei Magyarországon. Kisebb munkái. I. 144–5. ll. – 1502-iki tudósítás szerént a székesfejérvári koronázó egyház főoltárán hatvan ezüst szobor ragyogott. Marczali H: Közlemények a párisi nemzeti könyvtárból. Magyar történelmi tár. XXIII. 106. l.

Székesegyházunk oltárai kétségkivül szintén keresztülmentek eme fejlődéseken s változásokon, közelebbről azonban sem anyagukat, sem művészeti becsöket meg nem határozhatjuk, mert még jóval a székesegyház elenyészte előtt megsemmisültek*«Altaria omnia destructa.» 1600-iki tudósitás i. h. s anélkül, hogy részletesebb tudósítás maradt volna rólok. Számuk s védszentjeik nevei mégis előfordulnak történeti emlékeinkben, sőt olykor-olykor alapítóik és igazgatóikról, a hozzájok füződő emlékezetes eseményekről s a székesegyházban elfoglalt helyökről is értesülünk.

Ezekszerént oltáraink keletkezése három időszakba osztható, tudniillik a Báthori püspök építkezését megelőző, továbbá az ő építkezése {41.} s a Chartularium keletkezése (1374) közé eső, s végre az erre következő időszakokra. Az első korszakokból huszonnyolcz oltárt ismerünk, melyeknek névsorát ezennel bemutatjuk, már csak azért is, mert általa mintegy bepillanthatunk ama kor lelkületébe s megismerhetjük vallásos, hazafias gondolkozását, családi érzületét, szóval kegyeletének irányát s tárgyait.

#### Oltárok.

1. Szűz-Mária nagy oltára. Ez volt kétségkivül már keletkezése idejére nézve is az első oltár, mely a székesegyház védszentjének tiszteletére állt s abban a főhelyet foglalta el. A «nagy» jelző tehát már ez okból is méltán megilleti, de még azért is, mert ugyanezen czímen még egy más oltárt is találunk.

2. Szűz Mária kisebb oltára.

3. Szent-Péter,

4. Szent-Pál,

5. Evangelista-Szent-János,

6. Szent-Bertalan,

7. Szent-Lukács,

8. Szent-Tamás apostolok oltárai.

9. Keresztelő-Szent-János,

10. Üdvözítőnk,

11. Szent-Miklós,

12. Szent-György,

13. Szent-Kozma és Demjén,

14. Szent-Katalin,

15. Mindszent és

16. Szent-Kereszt oltára. Ezután következnek a hazai vonatkozásuak.

17. Szent-Márton,

18. Szent-Béla,

19. Szent-Gellért,

20. Szent-István király,

21. Szent-Imre herczeg, és

22. Szent-László király oltára.

{42.} E huszonkét oltárt ugy mutatja be a Chartularium, mint a melyeknek keletkezése, az egy Szent-László oltár kivételével, a székesegyház alapításával egykoru,*«sunt instituta tempore fundationis Ecclesiæ nostræ, nec scitur pro certo, qui easdem Capellas et altaria dotaverunt, præter ... altare sanctæ Crucis ... post canonisationem autem sancti Regis Ladislai institutum fuit ad eius sepulchrum sub eius titulo altare.» Batthyány-Codex: I. 39. rubr. – Leges eccl: III. 244–5. ll. de e meghatározás tágabb értelemben veendő, s az alapítás egész korszakára, sőt a tatárjárást megelőzött egész időre kiterjesztendő. A Chartularium ugyanis megvallja, hogy ez oltárok keletkezésének történetét, egyet-kettőt kivéve, nem ismeri;*«sunt instituta tempore fundationis Ecclesiæ nostræ, nec scitur pro certo, qui easdem Capellas et altaria dotaverunt, præter ... altare sanctæ Crucis ... post canonisationem autem sancti Regis Ladislai institutum fuit ad eius sepulchrum sub eius titulo altare.» Batthyány-Codex: I. 39. rubr. – Leges eccl: III. 244–5. ll. másrészt bizonyos, hogy amint kicsiny volt a Szent-László építette első egyház, ugy oltárai is csak kis számmal lehettek, és csak később, midőn a vallásosság s áldozatkészség növekedtével a székesegyház nagyobb arányokban ujra épült, szaporodtak az oltárok is. Valóban feltennünk sem lehet, hogy az oltárok száma több, mint két századon át csak keveset változott volna, mikor a Chartularium, irott adatai szaporodtával, ugyanezen korszak alig harmincz évi időközéből nem kevesebb, mint hat oltár keletkezéséről tudósít.

Ez oltárok:

23. Szent-Vincze és Szent-Lajos,

24. Szent-Erzsébet,

25. Szent-Domokos,

26. Szent-Anna,

27. Szent-Ilona,

28. Szent-Háromság tiszteletére állottak.

Ez utóbbi, mely 1333-ban emeltetett,* * Batthyány-Codex és Leges i. h. bezárja a régi oltárok sorát, s következnek azok, melyeket Báthori András püspök s az ő példáján fellelkesedve, mások az uj székesegyházban állítottak. Ilyenek:

29. Szent-András apostol,

30. Szent-Bereczk,

31. Szent-Mihály,

32. Szent-Lélek,

33. Krisztus urunk szent testének,

34. Szent-Erzsébet,

{43.} 35. Szent-Lőrincz,

36. Szent-Margit és Dorottya

37. Szent-Jakab, az öregebb

38. Szent-Lélek,

39. Szent-Balás,

40. Szent-Demeter,

41. Szent-Zsigmond,

42. Szent-Mária-Magdolna,

43. Szent-Katalin,

44. Szent-Domokos,

45. Szent-Gergely oltára.

A Chartularium befejeztekor, 1374-ben tehát a székesegyházban, hová a régi oltárokat is áthelyezék, összesen negyvenöt oltár állott; tekintélyes szám, de nem szokatlan oly korban, midőn kisebbszerü egyház is tudott felmutatni tiz-tizenkét oltárt, a nagyobb egyházak pedig harminczat-negyvenet. E szám azonban még itt sem állapodott meg: a következő korban mig nem apadt a vallásos buzgalom, tovább szaporodtak az oltárok is. Igy értesülünk:

46. Tizezer vértanu vitéz,*E munka II. kötetének 157., 151., 148., 138., 172., 176., 138., 145., 157. ll. – Géresi K: Gr. Károlyi-oklevéltár: II. 321. l.

47. Sarlós-Boldogasszony,*E munka II. kötetének 157., 151., 148., 138., 172., 176., 138., 145., 157. ll. – Géresi K: Gr. Károlyi-oklevéltár: II. 321. l.

48. Gyümölcsoltó-Boldogasszony,*E munka II. kötetének 157., 151., 148., 138., 172., 176., 138., 145., 157. ll. – Géresi K: Gr. Károlyi-oklevéltár: II. 321. l.

49. Szent-Zsófia,*E munka II. kötetének 157., 151., 148., 138., 172., 176., 138., 145., 157. ll. – Géresi K: Gr. Károlyi-oklevéltár: II. 321. l.

50. Szent Ágota,*E munka II. kötetének 157., 151., 148., 138., 172., 176., 138., 145., 157. ll. – Géresi K: Gr. Károlyi-oklevéltár: II. 321. l.

51. Tizenegyezer szűz vértanu*E munka II. kötetének 157., 151., 148., 138., 172., 176., 138., 145., 157. ll. – Géresi K: Gr. Károlyi-oklevéltár: II. 321. l. és

52. Három király oltáráról.*Budai orsz. levéltár kincst. oszt: N. R. 699. 54.

Eszerént Szent-László váradi székesegyházában mintegy ötven oltár emelkedett, de lehetett még annál is több, valamint kevesebb is, mert valószinü, hogy mindeniknek emléke nem jutott el korunkig, amint például legujabban is arról értesülünk, hogy Thurzó Zsigmond a székesegyház mellett kápolnát épített,*Lásd alább: Sírok és síremlékek. de a kápolna oltáráról már nincs tudósításunk; másrészt pedig arról is van tudósításunk, hogy az oltár védszentjét megváltoztatták.

{44.} És e buzgóság, mely az oltárokat ily tekintélyes számban összehalmozá, annál inkább méltánylandó, mert nem volt elég azokat, bár nagy költséggel, csak felemeltetni; hanem azoknak, s a szolgálatukra rendelt egyházi férfiaknak fentartására alapítványt is kellett tenni.*E munka II. kötete 9–10. ll. Azt se feledjük, hogy ez oltárok kevés, vagy épen semmi kivétellel műbecscsel is birtak, melyekre, ha fennmaradnak, mint más szerencsésebb egyházak hasonló műdarabjai, – most büszkeséggel tekintenénk, mert kézzelfoghatólag tanusítanánk, hogy volt monumentalis művilága nemzetünknek is.

De az oltárok száma mellett olykor azok helyzetéről is értesülünk, a mi annál érdekesebbek, mert középkori egyházunkat ma már szokatlan beosztásával ismertetnek meg. Így olvassuk, hogy Keresztelő-Szent-János, Szent-Demeter és Szent-Domokos oltárai egy-egy kápolnában állottak. Evangelista-Szent-János és Szent-András kápolnájában pedig már két-két oltár emelkedett. Továbbá, hogy Szent-Márton oltára a jobb (éjszaki) oldalon a keleti torony alatt foglalt helyet s utána sorban épen hat oltár következett; ellenben Szent-Péter oltára a bal (déli) oldalon állt, a másik keleti torony alatt.*«a latere dextro altare sancti Martini sub campanili ... in sinistro latere altare sancti Petri sub alio campanili» Batthyány-Codex: I. 39. rubr. – Leges eccl: 244–5. l., de itt sok kihagyással. De vannak nemcsak földszinten álló, hanem ugynevezett «függő» oltárok is, mint Szent-Tamásé, vagy Üdvözítőnké, mely a szentély felett, Szent-Gellérté, mely még magasabban állt,*«altare pendens sancti Thomæ ... superius ad arcum altare sanctorum Cosmæ et Damiani; necnon altare sancti Salvatoris supra chorum; nam superius in pulpito, eundo ad oratorium sancti Ladislai altare sancti Gerardi.» I. h. mint a kassai dómban a Három-királyok oltára ma is. Volt oltár a sekrestyében (Szent-Erzsébet); a nyugati kapu felett (Szent-Kataliné); a nyugati bal torony alatt (Szent-Léleké); de még a lépcsők alatt is (Szent-Lukácsé).*«Altare autem sanctæ Elisabeth in sacristia nostra ... altare sanctæ Catharinæ super januam occidentalem ... sub turri leva occidentali est altare Spiritus sancti ... altare sancti Lucæ sub gradibus.» I. h. Szent-László egyházának tehát legfélreesőbb helye is kedves volt s a középkori ember az ő szive alázatosságában örömmel állította fel ott is kegyeletének bármily drága emlékét, – csakhogy felállíthatta! {45.}

És mily vonzó dolgokat beszélnek nekünk ez oltárok századok előtt élt atyáinkról! Szent-Péternek, az apostolok fejének oltára nyilván arról tanuskodik, hogy a keresztény társadalom tagjaiul érezték magukat, s hódolattal viseltettek a kereszténység közös atyja iránt. Mint szabad nemzet, kiválólag tisztelték a szabad szólás vértanuját s oltárt emeltek Keresztelő-Szent-Jánosnak; Szent-Márton oltárával pedig a hazai föld e szülöttjének oltalmába ajánlák magukat. Nem feledkeztek meg kereszténységünk első ültetőjéről, a fényes származásu Szent-Béla püspökről, és Szent-Gellértről sem, ki a gyenge ültetvényt vére hullásával öntözte s nevelte. Hazafiságukat hirdeti amaz öt oltár, melyet Árpádházi szentjeinknek: István, Imre, László, Erzsébet és Margit emlékének emeltek; családi hagyományok szólnak Szent-Lajos és Szent-Kereszt oltárairól, melyek közől az elsőt Károly király királyi ősének, – az utóbbit pedig V. István király nemzetsége czimerének, a szent keresztnek tiszteletére állított. Hitvesi hűség és szeretet emlékei a László nádor s a Simon bán özvegye által emelt oltárok; fiui kegyelet vezette Báthori András püspököt, midőn atyja védszentjének, Szent-Bereczknek állított oltárt; a püspök és káptalannal pedig a mélyen érzett hála emeltette a Szentháromság oltárát jóltevőjök, Tamás fiának sirja felett. És igy tovább, minden oltár egy-egy vallásos vagy hazafias érzület megtestesülése, s mindeniknek hátterében családi hagyományok vagy magánemlékek bús vagy örvendetes, de mindig vonzó képe emelkedik.

Ezenkivül a középkor társulati szokása is sokat tőn az oltárok szaporítása s fényének emelése körül. Várad iparosainak czéhei, továbbá az ugynevezett kalandos társulatok: Szent-György vitézeinek, a Szentlélek vagy Krisztus szent testének társulatai versenyeztek egymással uj oltárok emelésében, s székesegyházunkban Szent-György, Szentlélek vagy Krisztus szent testének oltárai is ily társulati alkotások lehettek.

Meg kell jegyeznünk, hogy történeti forrásaink az elősorolt oltárok majd mindegyikének említik igazgatóit,*Kanonokok és karbeli papok. E munka II. kötetének 58–188. ll. a miből önkényt következik, hogy mint mindenütt, ugy Váradon is az oltárok javadalmakkal valának egybekötve, melyeknek hasznát az oltárigazgatók {46.} élvezék. Hogy mikből álltak e javadalmak? azt közelebbről a Chartularium sem határozza meg, noha több, mint husz ilyen igazgatói javadalmat sorol fel; egyes kifejezéseiből azonban legalább általánosságban megtudjuk, hogy az igazgatók lakáson kivül többnyire szőlőt is birtak s a begyült tizedek s offertoriumokból osztalékot nyertek.*Az egri székesegyházban is Szent-László király oltárának igazgatója, mint egy 1402-iki oklevél mondja, némely borsvamegyei falvak tizedének negyedében részesült. Leleszi országos levéltár. Némi részletekről határozottan, de annál több hézagossággal még a következőkben értesülünk.

A Szent-Kereszt oltárának birtokában volt egy Fancsal nevü falu, melyet valószinüleg V. István ifjabb király adott oly végre, hogy ez oltárnál a megholtakért szent miséket szolgáljanak.*E munka I. kötete 124. l. és ezen III-ik kötetben alább: Bihari főesperesi kerület – Keresztes. Ez oltár az kétségkivül, melyet későbbi oklevelek Halottak oltárának neveznek, de igy ez oltár birtokát képezte azon váradi ház és szőlő is, melyet János-Zsigmond választott király 1566-ban, mint láttuk, Melius Péter debreczeni lelkipásztornak adományozott.

Szent-László király oltárához tartozott egy szőlő a váradi hegyen;*E munka II. kötete 227. l.* «ex vinea quondam Romani iuxta vineam magistratus altaris sancti Regis Ladislai consistenti.» Batthyány-codex: II. 5. rubr. – Leges eccl: III. 252. l. Szent-Miklós oltárához szintén egy szőlő, de melyről csak annyit tudunk, hogy a váradi klarisszák egyik szőlejének szomszédságában esett.*E munka II. kötete 495., 88., 98. ll. – «Unam vineam prope Capellam Hæremitarum Beatæ Virginis in vicinitate vineæ altaris sancti Stephani sitam.» Kereszturi J: Descript. Epp. et Capit. Varad. I. 187. l. Hasonlóképen egy-egy szőlőt találunk Szent-Gergely és Szent-István oltárainak birtokában, melyek közöl az első Gergely váradi őrkanonok, utóbb (1359) csanádi püspök hagyományozta védszentje oltárának;*E munka II. kötete 495., 88., 98. ll. – «Unam vineam prope Capellam Hæremitarum Beatæ Virginis in vicinitate vineæ altaris sancti Stephani sitam.» Kereszturi J: Descript. Epp. et Capit. Varad. I. 187. l. de az utóbbiról csak annyi ismeretes, hogy a váradi hegyen, a kápolnai pálosok klastromának közelében, Nagy Péter kanonok szőlejével volt határos.*E munka II. kötete 495., 88., 98. ll. – «Unam vineam prope Capellam Hæremitarum Beatæ Virginis in vicinitate vineæ altaris sancti Stephani sitam.» Kereszturi J: Descript. Epp. et Capit. Varad. I. 187. l. Szent-Mihály oltárának, mely Szent-András kápolnájában állt, szintén volt egy szőleje a váradi Csonka nevü hegyen;*«Capitulum ecclesiæ Waradiensis ... ad universorum notitiam harum serie volumus pervenire, quod constituto coram nobis personaliter provido Martino literato jobagione nostro de vico sancti Jacobi ab una, ab altera siquidem partibus honorabili domino Stephano præposito ecclesiæ sancti Thomæ martyris de promontorio Strigoniensi et concanonico nostro, necnon Petro Bothos de Feleghhaz nunc in vico Veneciarum residente, fratre scilicet carnali ipsius domini Stephani præpositi, – per eundem Martinum literatum sponte confessum est in hunc nodum, pariter et relatum: quomodo ipse Martinus quandam vineam suam in monte Chonka apellato, in vicinitate vineæ Stephani Bycho ab orientali, item altaris sancti Michælis in Capella beati Andreæ fundati a meridionali, necnon Gregorii, Vicarius nuncupati ab occidentali, et Mathiæ pellificis ab aquilonari plagis situatam et existentem præfatis domino Stephano præposito ac Petro Bothos pro viginti florenis auri puri sibi iam per eos plene persolutis in perpetuum dedisset et vendidisset, imo dedit et vendidit coram nobis tenendam et possidendam, pariter et habendam, assumens idem Martinus præfatos dominos Stephanum præpositum et Petrum Bothos, eiusdemque Petri hæredes contra quoslibet impetitores et causidicos intra et extra iudicium in pacifico dominio prætactæ vineæ tenere et conservare propriis suis laboribus et expensis. In cuius rei memoriam, firmitatemque perpetuam præsentes litteras nostras privilegiales sigilli nostri autentici munimine roboratas duximus concedendas. Datum feria quinta proxima ante festum annunciationis beatæ Mariæ virginis gloriosæ (marcz. 24.), anno domini millesimo quadringentesimo quadragesimo tertio, honorabilibus viris dominis Johanne præposito, Petro lectore, Nicolao cantore, Johanne custode, decretorum doctore, aliisque canonicis ecclesiæ nostræ memoratæ humiliter deo famulantibus et devote. » Eredeti, hártya, fejér-fekete selyem-zsinóron függő pecséttel, de a pecsét már elveszett. Budai orsz. levéltár kincst. oszt: D. L. 13714. N. R. 522. 39. de a Három király oltárának már két szőlejét ismerjük, melyek {47.} szintén Várad határán estek, nevezetesen az egyik a Kis-Setétág nevü hegyen, a másik pedig Nádashegyen egy felől főtisztelendő Csáki Mihály erdélyi királyi korlátnok, tanácsur és országos helytartó, másfelől pedig Albert deák, biharvármegyei jegyző szőleje közt. Mindkét szőlőt II. János választott király 1569-ben Saasváry Gergely és Demeter testvéreknek adományozta.*«totales, integras duas vineas ad altare trium Regum in ecclesia nostra Waradiensi fundatum pertinentes.» Budai orsz. levéltár kincst. oszt. N. R. 699. 54.