# {308.} PRUISZ JÁNOS (IX.)
1476–1490.

SZÁRMAZÁSA S NEVÉNEK VÁLTOZATAI. – ISMÉT ÁLLAMFÉRFIU-PÜSPÖK. – KÖVETSÉGEI. – FŐKORLÁTNOKSÁGA. – OLMÜTZI PÜSPÖKSÉGÉVEL KINOS HELYZETBE JUT. – VÁRADI MUNKÁSSÁGA. – A VÁR ERŐDITÉSE S A SZÉKESEGYHÁZ FELSZERELÉSE. – A BRÜNNI ELSŐ NYOMDA LEGELSŐ TERMÉKEI MIÉRT MAGYAR VONATKOZÁSUAK? – JÁNOS PÜSPÖK MÁTYÁS HALÁLA UTÁN. – A HRADISCHI KLASTROM.

Midőn Mátyás király 1475. szeptember 8-án Egervárit a bihari főispánságról a zalaira áthelyezé, kétségkivül már ekkor megállapodásra jutott Várad leendő püspökét illetőleg. A váradi püspökök, mint láttuk, Vitéz óta Biharmegye örökös főispánjai valának. A király azon elhatározására, hogy Várad püspöki székét nem hagyja tovább üresen, nagy befolyással voltak az 1474-iki események s a törökök által okozott sebek, melyeknek legbiztosabb orvosa Várad püspöke lehetett.

A kiszemelt uj püspök harmadika a már emlitett idegeneknek, s mint már e században négy elődje, szintén János vala. Hazája Morvaország; melynek Prosztejov városában született állitólag 1431-ben. Atyja kovács volt s a hussziták hitfelekezetéhez tartozott.*SASINEK F; Slovensky Letopis. III. 127. l. – KOVACHICH M: Scriptorea minores. I. 332. – BONFIN: Rerum Ungaricarum Decades. [Bazel 1568.] 659. l. János püspököt Olmütz bevételekor [1469.] ifiunak „adolescens” mondja, de állitásának a körülmények sem látszanak igazat adni.

Ifjusága éveit homály fedi; még családi neve is annyi változatban fordul elő, hogy szinte kétségessé válik. Szülőhelyéről(?) {309.} rendesen Pruisz-nak nevezik,*Prostejov nevének régi alakjai: Prunis, Prustus, Prustana. PRAY ellenkező nézeten van: „Cer ius tamen est familiae nomen fuisse de Pruis, contra de Prostana nomen loci, in quo natus erat, non procul ab Olomucio dissiti.” Hierarchia: II. 184. l. jegyz. de régi, vagy épen egykoru források „Morva”,*„Joannes Moravus.” BATTHYÁNY I: Leges eccl. III. 226. l. – Batthyány-codex: 13. l. „Bossak”,*„... Episcopus Varadinensis ... natione Moravus, Prostanna oriundus, quondam Monachus Johannes Bocsak.” LAMPE FR: Historia eccl, reform. Hung. 41. l. „Biskupecz” és „Filipecz” neveit is emlitik. Az utolsó név mindenesetre a legjogosultabb, hiteles forrás, a prágai egyetem anyakönyve kezeskedvén mellette.*„episcopus Waradiensis nomine filipecz.” A lap szélén más, közel egykoru kéz: „Biskupecz.” Matric fac. Artium. fol. 102. l. Prágai egyetem könyvtár. FRAKNÓI V: gyüjteménye. Az utolsó név kétségkivül már püspöksége korában származott s annyit jelenthet, mint a magyar „Püspöki” szintén vezeték név.

Pályáját, mint Vitéz János, nem az egyházi, hanem a politikai téren kezdte, azt csaknem hasonló magasságig felvivé, s ha nemis drámaibb, de meglepőbb fordulattal végezte.

Hazájában valamely kormányhivatalnál nyert alkalmazást, s már több éven át működött itt mint irnok vagy jegyző, midőn jött az 1469. év, melyben Mátyás fegyverei Morvaországot meghóditák.

Az uj szerzemény kormányát hóditója érdekeinek megfelelőleg ujra szervezni kellett, s Mátyásnak szüksége vala oly férfiura, ki az ország viszonyaival közelebbről ismerős, s ki eléggé ügyes és szolgálatkész arra, hogy a fiatal s hozzá még idegen kormánynak támasza lehessen.

Ekkor Pruisz János merész lépéssel előtérbe állt. Ugy látszik, személyesen értekezett a királylyal, legalább Mátyás maga ajánlotta őt morvaországi vezérének, Csupor Miklósnak.*Pruisz életének e szakáról hézagosak a tudósitások. BONFIN i. h. csak annyit mond; „rex [Mátyás] ... . capto Olmutio hunc adolescentem Ciupori uaiuodae commendavit. Hic mox ingenii praestantia et experientia rerum sic excrevit, ut in gerenda provincia, Boemicisque rebus administrandis hoc potissimum adminiculo et moderatore uteretur.” – SASINEK szerént: először mint irnok müködött Czimburgi János morva hetmannál s ennek fiainál; 1469-ben Mátyás király szolgálatába nyert meghivást s Csupor vajda mellé adatott.

{310.} E percztől kezdve Pruisz János Mátyás politikájának egyik legmunkásabb hive lőn, s midőn e politika Vitéz, Csezmiczei és társaik elbuktával diadalra jutott, magasra emelte hiveit.

Mátyás király Pruisz Jánost, ha nem előbb, már 1476. elején váradi püspöknek s Biharmegye örökös főispánjának kinevezte. Az idézett év márcziusának 12-én ugyanis a király János „választott” váradi püspök oltalmába ajánlja a biharmegyei illetőségü Tordai Benedeket, László váradi kanonok testvérét, ki törvénytelennek bizonyult házassága miatt szentszéki kereset alatt állt.*Budai orsz. levéltár kincst. osztály: Paulina Kápolna. Suppl. 2. szám nélkül. Római megerősitését azonban csak a jövő 1477. év május 23-án adták ki.*PRAY Gr: Hierarchia Hung. II. 183. l. d. jegyz.

Tehát Szent-László városának főpapi székét ismét egy államférfiu-püspök foglalta el, kinek gondjait országos, sőt európai jelentőségü ügyek ragadják ezer felé, de akinek szelleme gazdagságából jut egyházmegyéjének, sőt a magyar közmüvelődésnek is.

János püspök azon időtől kezdve, hogy megerősitése kezeinél volt s igy szellemi képességeinek megfelelő fénynyel és méltósággal léphetett fel, Mátyásnak egész halálaig alig vala oly év, melyben hazánk határain kivül, néha messze országokban királyának követe, és többször ép oly kényes, mint fontos államügyek intézője ne lett volna.

Olmütz, Prága. Bécs, Boroszló gyakran látták falaik között, megfordult Nápoly, Velencze, Páris, Milano fejedelmi udvarainál, valamint Nürnberg, Lintz tanácstermeiben.*Velenczei utját emliti helyettes püspökének, Alattyány Miklósnak levele: „auctoritate .... reverendi domini electi et confirmati, Domini videlicet et superioris viam nunc in Venetiis agentis ... . Datum Waradini in dominica laetare. 1481. Leleszi orsz. levéltár: Actor. 1481. 16.

De legfényesebb vala 1476-ban a nápolyi, és tiz év mulva párisi és milanói követsége. Az első alkalommal Mátyásnak menyasszonyát, {311.} Beatrixet hozta el;*Gr. TELEKY J; Hunyadiak kora. III. 453. l. 1487-ben pedig előbb a franczia királyhoz ment, hogy annál Bajazed szultán testvérének, a trónkövetelő Dsem herczegnek szabadon bocsáttatását kieszközölje;*Párizsba menet némelyek szerént [Br. NYÁRY A: Századok. 1872. évf. 299. l. 30. jegyz.] 80 ló vala kiséretében, mi már maga is eléggé mutatja a követség népes és költséges voltát; de egy más egykoru forrás „körül-belül 200 lovat” emlit, [Magyar történelmi tár. XIII. 217. l.] Bonfin meg épen háromszázat ugyanannyi nemes ifiuval. [1568-iki kiadás 660. l.] – A franczia király számára vitt ajándékokról lásd; Magyar dipl. emlékek Mátyás korából. III. 214. l. innet pedig Sforza János milanói herczeghez, hogy ennek leányát, Blankát Mátyás fia, János herczeg számára eljegyezze. Párisi utjának sikere, mely Mátyás egy merész politikai fordulatának képezte volna első lánczszemét, elmaradt; de Milanóban annál fényesebb sikert aratott.*Az eljegyzés 1487. szept. 25-én történt meg. „In Arce Portae Jovis inclitae Civitatis Mediolani ... Reverendissimus Dominus Episcopus procuratorio et mandatario nomine ... Dominam Blancham-Mariam cum duobus annulis auri, gemmas pretiosas habentibus desponsavit.” Magyar dipl. emlékek Mátyás kir. korából. III. 358. l. – Ugyanitt 248–249, és 354–356. ll. ismertetik Mátyás királynak, majd Mátyás és János herczegnek Bécsben 1487. január 13-án ez ügyben kelt megbizó levelét, valamint János püspöknek olaszhoni fényes fogadtatásait.

Eközben a király nem feledkezék meg János püspök szolgálatainak jutalmáról: 1480-ban főkorlátnokává tette, két évvel később pedig kettős kitüntetésben részesité: Erdélyben a fejérmegyei Nagylakot, a fiörökös nélkül elhalt Nagylaki Márton birtokát királyi adományképen szállitotta rá, s még ugyanazon évben váradi püspöksége mellé az olmützi püspökséggel is megajándékozá. Nagylakot azonban aligha vehette kezeihez, mert midőn a kolos-monostori konvent bizonysága, Gergely szerzetes Gerendi Miklós király emberével e birtokba iktatni akarák Jápos püspököt, Nagylaki özvegyének, Dorottya asszonynak, továbbá négy leányának s egész atyafiságának ellenmondásával találkozának;*Váradi székeskáptalani levéltár. 3. 8. – Felette hibás másolat; eredetije a kolos-monostori országos levéltárban. az olmützi püspökség pedig oly koszoru vala, melynek tövisei sem hiányozának.

{312.} Egyházi s hazai törvényeink egyaránt tilták ugyan az egyházi javadalmak összehalmozását; mindamellett itthon épen ugy, mint a külföldön számos példáit találjuk annak e korban is. Királyaink püspök-államférfiainak magas állása, különösen követségeik annyi költséget igényeltek, hogy az egyetlen javadalomból korántsem vala fedezhető. A többnyire üres állampénztár csak mérsékelten nyujthatott valamit; elkezdék tehát, ami később egész gyakorlattá vált, hogy az állam s az egyház érdekei körül kitünt főpapoknak több javadalmat adának, s az ezekhez kötött teendőket helyettesek által végezteték.

Hogy tehát a váradi és olmützi püspökség egy kézben legyen, az nem lett volna példátlan eset, s János püspök békével birhatja vala mind a kettőt, ha a pápa s a király a kinevezendő személyre nézve ellenkező nézetben nincsenek. A pápának ugyanis már volt jelöltje az olmützi püspökségre: ifjabb Vitéz János szerémi püspök, ki azelött váradi prépost vala s ki most egykori főpásztorának lőn ellenfele, mert a pápa őt Olmützbe ki is nevezé, de Mátyás király határozottan megmaradt főkorlátnoka mellett.

A viszály éle azonban, mely az apostoli szék s Mátyás király között ekkor keletkezék, egyenesen János püspök ellen fordult, kit eközben ellenfelei siettek is sulyos vádakkal terhelni.*Feladták, hogy „sui status et honoris immemor, deique timore postposito, ex parentibus Boemice heresis sectatoribus originem trahens, eorum sequendo errores ... scienter favorem ac opem et auxilium eis publice prestare non formidat, ob quod magna et vehemens de illo suspitio laborat, quod male de religione christiana sentire videatur ...” s a pápa meghagyja magyarországi követének, hogy ez ügyben vizsgálatot tartson. 1488. THEINER Á: Monumenta Hung. II. 517. l. János püspök már-már azon a ponton állt, hogy a kereszténység közös atyja kitagadja őt, mint engedetlen fiut.*Az olmützi püspökség e vitás kérdésére vonatkozó pápai levelek olvashatók THEINER Á: i. h. 513 s köv. lapjain. Pedig nem ő, hanem a körülmények valának hajthatatlanok, mert végre is, ami ez ügyet ketté vágta volt, az nemcsak Mátyás közbejött halála, hanem és leginkább János püspöknek, mint látni fogjuk, nemes elhatározása. –

Középkori püspökeink sorában sokan inkább államférfiak levén, székhelyeiken, mondhatni, csak vendégek valának, egyházmegyéjök {313.} kormányzását s püspöki teendőiket helyettesek teljesiték. Ily helyettese vala János püspöknek Alattyány Miklós, felszentelt püspök; ki mint ilyen, csak 1481-ben fordul elő először, de azon innen még évek mulva is.*Hogy Pruisz János szintén felszentelt püspök vala, azon tényéből következtetik, hogy 1506-ban egyike volt azon főpapoknak, kik Thurzó Jánost püspökké szentelék. PRAY GY: Hierarchia Hung. II. 185. l. jegyz.

De bár székhelyétől többnyire távol kellett lennie, Várad s az egyházmegye nem érezheték magukat egészen atyátlanul.

Az 1474-iki török látogatás nagy pusztitást vitt végbe Váradon és vidékén kivált azon oknál fogva, hogy akkor, még városokban is ritkán épitkeztek kőből, hanem csak fából; de János püspöknek első gondja volt, e pusztulás setét nyomait elenyésztetni. Figyelmét főleg a várra s abban a székesegyházra forditá.

E korban várainknak már számolni kellett a lőpor hatásával, s e körülményt a vár kijavitásánál s megerősitésénél János püspök sem feledé. Az egykoru utazó csodálattal szól a roppant falak, tornyok s épületekről, melyeket a várban emeltetett.*Struebat Varadini arcem inexpugnabilem, cuius ingens murus, turresque, et idoneae tanto operi mansiones satis plane ostendunt magnitudinem animi conditoris.” Ranzanus P. SCHWANDTNER J. GY: Scriptores rerum Hung. I. 333.

A székesegyháznak nemcsak fedelét állittatá helyre, hanem a szükséghez vagy az ilyen egyház méltóságához képest részént pótolá, részént szaporitá belső szerelvényeit is.

Ma már, különösen az 1882-iki budapesti könyvkiállitás óta a nagy közönség előtt sem ismeretlenek a középkor egyházi könyvei, ama mise-, énekes- és kar-könyvek, vagy ugynevezett rnissalék, antiphonalék, gradualék, melyek ép oly müvészi, mint gazdag külső s belső kiállitásuk s nem egyszer meglepő nagyságuk miatt is méltó tárgyai bámulatunknak.

János püspök a drága egyházi ruhákon s ezüst edényeken kivül oly gradualék s antiphonalékkal is megajándékozá a székesegyházat, melyeknek nagyságát s fejedelmi fényét egyaránt magasztalák; de legfőbb becset biztosita számukra ama körülmény, hogy {314.} nem gépek, hanem emberi s talán épen váradi kezek készitményei valának.*„Sacram, cuius est Antistes, aedem ditavit pretiosis tum sacerdotum vestibus, tum argenteis vasis, libris praeterea magnis, quos vocant graduarios et antiphonarios, omni ex parte adeo mire exornatos, ut magni ac ditissimi alicuius regis dicata Deo dona possint non immerito iudicari.” RANZANUS i. h.

Ugyancsak a székesegyház számára öntetett egy harangot, mely annak harangjai között legnagyobb vala, átmérője nem kevesebb levén, mint egy öl. E harang, mint maga a székesegyház, a bold. Szűz tiszteletére volt szentelve, s e feliratot viselé:

J. E. W. 1478. Maria.
(Joannes Episcopus Waradiensis. 1478.)

E harang a jobb toronyban állt s az órák verésére szolgála.*

„In altera turri, cuius crux deaurata, cum natus fuisset Sigismundus [Báthory] Princeps Transylvaniae, cecidisse dicitur, collapsa adhuc ad praesens [1600] dependet et extat in cacumine eiusdem turris, habentur hic duae campanae maiores, una est unius cubiti seu orgiae lata.” BUDAI ORSZ. LEVÉLTÁR KINCST. OSZT: Urbariarum et Conscriptionum. 36. 34. – KERESZTURY

J: Descriptio Ep. et Capit. M. Varad. II. 233. l. mely utóbbi hely szerént „Campanae majoris interior ambitus seu circumferentia lata 18. palmarum et quinque digitorum; haec servit horologio.”

Kétségkivül váradi mü volt, mert már e korban, mint alább látni fogjuk, harangöntője is vala Váradnak.

S amint helyreállitá székhelyén a várat és a főegyházat, és amint székhelyétől távol: Olmützben, Viskován, Magyar-Hradischon épite egyházakat:*SASINEK F; i. m. 132 – 133. ll. épen ugy támadtak fel hamvaikból mindazon egyházak és iskolák, melyekre akár mint kegyur, akár mint főpásztor befolyással vala.

Az ő törekvéseinek hatása alatt épült fel a bánfi-hunyadi egyház szép, csúcsives diadalive és szentélye, mely egyik déli, külső támján épitési évét (1483.) ma is viseli.*Lásd: KALOTAI FŐESPERESSÉG – HUNYAD.

A kápolnai klastrom, melyet a törökök, mint láttuk felégetének, szintén felépült. A jó pálosoknak, kik mesterségeket is üztek {315.} nevezetesen a festő, faragó munkákat rendszerént magok végezék, segitségökre jövének Várad s a vidék jámbor lakosai, mint például Torday András itélőmester, Torday László váradi kanonok atyja, ki egymaga száz magyar arany forintot adott a klastrom épületére.*Lásd: KÁPOLNAI KLASTROM.

A társulási szellem, mely az egyház szerzetesrendjeiben már rég nyilatkozott s jótékony hatását az emberiségre hatalmasan igazolá, – szives fogadtatásra talált a klastromok falain kivül is. Széltében virágozának egyletek, társulatok, melyeknek tagjai: világi papok s világi nők, férfiak a társadalom javára s egymás támogatására szövetkezének. Maga János püspök is tagja volt ily szövetkezetnek, a Szentlélek társulatának, mely különben csekély tagdijjait a szerencsétlenek a ezek közt az elhagyott gyermekek ápolására forditá.*NAGY IVÁN: Római magyar regesték. Magyar történelmi tár. IV. 235–7. ll. de János püspök nevénél az évszám hibás: 1582 áll 1482. helyett. Szerzetes rendjeinknek pedig kinn a világiak soraiban szintén valának „testvéreik,” kik mig a klastromban élők lelki érdemeiben osztozának, ezekkel viszont megoszták vagyonuk feleslegét.*Frater Gregorius a pálosok szerzetének Prior generalisa néhai Kállai Lőkös János özvegyét, nemes Juliána asszonyt vallásosságánál s azon kegyességénél fogva, melylyel Szent Pál szerzete iránt viseltetik, amint ezt a Generalis „ex sincera fratrum nostrorum in claustro nostro ad honorem beatissimae Virginis Mariae prope Tokaj fundato degentium cognovimus relatione” – Pál fiával és Zsófia s Erzsébet leányaival együtt a szerzetbe testvérül felveszi s a szerzetnek minden miséiben s lelki érdemeiben részessé tevén, halálának esetére megengedi, hogy azon Tokaj melletti klastromban Szent-Péter és Pál oltárának eléje temettessenek. Datum in domo nostra coenobiali de Laad ad honorem beatissimae Virginis Mariae fundata 1480. Egészen ép, gyönyörü, zsinóron függő pecséttel. Kállai-család levéltára.

Ez összetartó, mélyen vallásos szervezetnek kell tulajdonitanunk, hogy a középkori társadalom sulyosabb veszteségeiből is hamar felüdült, keserveire talált vigaszt s a kétségbeesést legfeljebb ha hiréből ismeré.

De János püspöknek népe anyagi boldogulására is volt gondja. Székhelye: Várad, és második székhelye: Belényes kétségkivül első sorban érezék ápoló kezeinek jótékonyságát. Maig fenvan egyik {316.} eredeti levele, melylyel azon szabadalmakat, melyeket püspök-elődei a belényesi szőlőmüvelés előmozditása végett nyujtának, nemcsak megerősité, hanem még ujabbakkal is tetézte.*Lásd: HOMOROGI FŐESPERESSÉG – BELÉNYES.

Ez oklevél egyéb tekintetben is érdekes. Rózsaszin selyemzsinóron függ róla János püspök pecsétje, melynek fészkében veres viaszon püspöki gyürüjének lenyomata látszik. E lenyomat fogyatékos ugyan, annyi mégis meghatározható, hogy a gyürüben gemma volt, mely homoru (intaglio) vésetben szárnyas lovat tüntetett fel. És igy nagyon kérdésessé válik amaz állitás, mely a szakolczai egyház épitését Pruisz Jánosnak tulajdonitja nem egyébért, hanem a következő felirat és czimer miatt:

s a czimeren „metsző kés” látható.*SASINEK F: Slovensky Letopis. II. [1877. évf.] 266. l. – Két metsző kés; .mint a gr. Dietrichstein család czimere egyházmegyénkben a szent-jobbi s a székelyhidi r. k. egyházakban látható. A czimer tehát itt egészen más, de ami több, semmi sem hirdeti rajta a főpapot; Pruisz János pedig főpapsága előtt, amint 1471-ben még nemis volt az, nehezen lehetett oly helyzetben, hogy emlékszerü egyházat emelhetett volna, ami egyszersmind főuri birtoklást jelentene.

Annál kétségtelenebb János püspöknek egy más alkotása, melylyel korának büszkeségét, az ekkor még csak fejedelmi birtokkal rendelkezők által megszerezhető könyvnyomdát felkarolá.

Toldy Ferencz Turóczi krónikájának 1485. előtti kiadásairól szóltában emlité, hogy azok még el sem fogytak, midőn akadt valamely tudós barátja a magyar történeteknek, ki Rogerius codexét birván, azon gondolatra jött, hogy Turóczit után-nyomassa, de annak érdekét a legujabb történetek beiktatásával és Roger hozzáadásával nevelje.*Uj magyar muzeum. 1850–1. évf. 390. l.

Más oldalról a morvaországi nyomdászat fejlődéséről nem rég megjelent becses munka azt állitja, hogy Morvaország első nyomdáját, {317.} a brünnit Vitéz János, mint az olmützi püspökségnek 1482–1491. évek közt adminisztratora alapitá 1486-ban.*DUDIK B: Geschichtliche Entwickelung des Buchdrucks in Mähren vom Jahre 1486–1621.

Eszerént Olmützben azt hiszik, hogy a fenjelölt időközben Vitéz János, az ifjabb vala ott administrator. Részben igazok is van, mert a pápa, mint láttuk, Mátyás király akarata ellenére Vitéz Jánost nevezte ki az olmützi püspökség örökös adminisztratorává; de hogy e kinevezés papiroson maradt, azt némely olmützi adatok is igazolják. Ezek szerént a kérdéses adminisztrator neve szintén Vitéz János ugyan, de származására nézve morva, Prostejov városból s Mátyás királynak ép oly kedves, mint hü tanácsosa, ki épen azért nyeré a királytól váradi püspöksége mellé az olmützi adminisztratorságot.*„Mathia Corvino Hungariae, Bohemiaeque Rege auctore Joannes Vitic M.-Varadiensis Eppus, natione Moravus, patria Prostannensis, praefato Regi carissimus et intimus consiliarius tamquam perpetuus et a S. Sede confirmatus Administrator Ecclesiae nostrae curam in se susceperit, eique laudabili prorsus modo praefuerit.” Az olmützi püspökség névkönyve. 1869. évfolyam. XI. l.

Itt, mint az előzmények után első tekintetre észrevehető, két személynek: ifjabb Vitéz János és Pruisz Jánosnak életadatai zavarvák össze, melyeket a fentebb mondottak világánál tisztázva, kiderül, hogy 1482-től Mátyás király haláláig, tehát 1486-ban is nem Vitéz, hanem Pruisz János váradi püspök birta az olmützi püspökséget, és igy Mátyás birodalmának második nyomdáját nem Vitéz, hanem Pruisz János váradi püspök ajándékozá szülőhazája, Morvaországnak.

A komoly államférfiu a magyar alföld rónáin is érezte azt, mit már az ókor költője oly szépen énekelt a hazaszeretetről; de püspökünk ama tettében a hazaszereteten kivül része van a lelkiismeretességnek is: az olmützi püspökség jövedelmét akarta visszanyujtani szülőföldének.

Gondja volt azonban rá, hogy a brünni nyomda mindjárt első müködésével jelezze, hogy megalapitója egyszersmind magyar főpap. Alig kételkedhetünk benne, hogy ő, Pruisz János volt a magyar {318.} történeteknek ama – Toldy szerént – ismeretlen tudós barátja, ki Thuróczi magyar krónikáját utánnyomatá, megtoldva a legujabb történetekkel és Rogerius siralmas énekével. A váradi kanonok hires énekét hol lehetett volna biztosabban feltalálni, mint Váradon? s ki ismerhette jobban, mint a váradi püspök?

A könyv 1488. márczius 20-án már megjelent*

Utolsó X8 levelén a következő colophonnal:

„Illustrissimorum hungarie regum chronica In inclita terre Morauie civitate Brunensi lucubratissime impressa finit felicius. Anno salutis. M.CCCC. LXXXVIII. die XX. Marty.”

Egy példánya, melynek utolsó lapján közel egykoru kéztől ez áll „Iste liber est monastery S. Dorothee V. vienne – a váradi székeskáptalan könyvtárában. E példány teljesen ép, kivéve, hogy első levele hiányzik. E levél ugyanazon kiadásu példányoknál egy képet tartalmaz, mely némelyek szerént [Magyar könyv-szemle. 188. évf. 261. 1. jegyz.] a magyarok bejövetelét tünteti fel; de nem, mert az a tatárok betörését mutatja s tulajdonképen Rogerius éneke elé tartoznék.

s ezzel János püspök megkezdé a váradi történeti emlékek közrebocsátását, melyet egy szintén nagynevü s nem kevesebb történeti érzékkel rendelkező utódja a Váradi regestrum kinyomatásával folytatott. –

János püspök emlitett politikai, főpásztori s culturai müködése közben megérkezett az 1490-ik év, ép oly végzetes Mátyás királyra s birodalmára, mint János püspökre.

Ez év elején püspökünk a királylyal Bécsbe ment, s innet urának parancsára Boroszlóba. Itt vette a megdöbbentő hirt, hogy – meghalt Mátyás király.*„Joannes Varadiensis episcopus, qui in Moraviam et Silesiam missus erat, ex itinere revocatus affuit, et defunctum ex animo dominum deploravit.” Bonfin: 673. l. Decad. IV. libr. 8.

Junius elején a pesti főegyházban megnyilt a királyválasztó gyülés. Mátyás király, mint tudjuk, fiát, János herczeget akarta utódjaul. És János püspök a pesti gyülésen a király fia mellett szólalt fel, de viszhangra nem talált. Még három heti vita után sem volt királya az országnak.

Ekkor az ország rendei az ügy eldöntését Zapolyai Istvánra {319.} bizták, és János püspököt Mátyás fiának képviselőivel Zapolyaihoz Bécsbe küldék.

Ennek itélete ismeretes. Ulászló cseh király mellett nyilatkozott, „ha egymaga marad is.”*A lengyel Albertet – mondá – erőszakos lelkülete miatt nem tanácsos a királyi székre emelni, különben is hiba volna Albertnek az ifjabb, a tapasztalatlanabb testvérnek elsőséget adni az idősb, a kormányban jártasabb Ulászló felett. János herczeget törvénytelen születése nem engedi királyul választatni, miatta az ország valamennyi szomszéd fejedelemmel háboruba keverednék. Miksa szintén meg nem választható, mert atyja [Frigyes császár még élt] és Magyarország félszázad óta halálba gyülölik egymást. Eszerént legtanácsosabb Ulászlót. SZALAY L: Magyarorsz. tört. III. 385. l.

De nem maradt maga. Először is János püspök osztozott nézetében s azonnal Morvába ment s az ott táborozott fekete sereget százezer aranyon megvásárolta ügyöknek. Ulászló király lett.

Ama nagy vonásokból, melyek János püspököt Mátyás királyhoz büvölék, ennek fiában egy sem vala meg. Ulászlótól cseh koronája s lengyel királyi származásánál fogva inkább remélhető vala, hogy legalább összetartja Mátyás birodalmát.

Különben János püspöknek ez időbeli lelki küzdelmét, hányattatásait tolmácsolja saját levele, melyet Bécsből junius 26-án Perstein Vilmoshoz intézett. „A sok gond, fáradság – irja egyebek között – melyen gyermekkorom óta keresztülmentem, semmi ahoz képest, mit a legközelebb mult három nap kiállottam. Isten a tudója, mi vége lesz e dolognak?”*SASINEK F: i. h. 130 – 1. ll.

Ugy látszik, hogy már ekkor kész volt rendkivüli lépésére.

Szeptember 18-án megtörtént Székesfejérvártt Ulászló koronáztatása. Részt vett abban János püspök is, de amint kezdetét vette Ulászló királysága, véget ért az ő püspöksége. Lemondott a váradi, olmützi püspökségről, a budai prépostságról, melyet szintén birt s a fökorlátnokságról.*Mikor nyerte az ó budai prépostságot? nincs nyoma. Vagyonát szétosztotta az egyházak, rokonai s barátjai közt, csak egyet tartva meg, püspöki gyürüjét. És azután az apostoli szék engedelmével a Szent-Ferencz-rendüek azon {320.} klastromába vonult, melyet a morvaországi Magyar-Hradischon ő emeltetett.*Lemondásának ideje határozottan sehol sincs megjelölve, de hogy az mingyárt a székesfejérvári koronázás után, midőn a király országa uj főméltóságait rendezé, – történt, kitetszik Bonfin szavaiból [700 l.]: „Thomas Jauriensis Episcopus ... . supremus a Vladislao secretarius declaratus est. Joannes Varadiensis Episcopus ... . coronato e sententia sua rege, cum se sat patriae et humanae gloriae satisfecisse putasset, praeter omnium opinionem ... . ad divi Francisci collegia, invito rege, confugit.” – Vagyona szétosztását illetőleg ugyancsak Bonfin [701. 1.] mondja: „Praeposituram Budensem in suburbano sitam Osvaldo episcopo Zagrabiensi, amicoque vetustissimo. Nicolao pro-pontifici olim suo primariam in Varadino Praeposituram. Alia aliis pro dignitate distribuit. Albae [Székesfejérvár] ab amicis dudum digressurus, cuncta, quae apud ipsum erant, his prodegit. Quin et gemmatos annulos, quot-quot gestabat, praeter Pontificium, in eos partitus est, obsignatorio Dominicum Albensem antistitem [késöbb utódja Váradon] ultro donavit ... difficulter a Vladislao rege Aulicae militiae vacatione donatus ... sacras vestes, auro, gemmisque onustas et multa vasorum genera non Varadiensi solum, Budensique basilicae, verum et aliis mira liberalitate distribuit.”

Ezentul imádság s tudományos foglalkozásnak kivánta szentelni életét. Egy év mulva letette a szerzetesi fogadalmakat s élt fentebbi kivánsága szerént. A nevezett klastrom birtokában maig vannak oly kézirati könyvek, melyeket a hagyomány szerént ő irt nagy munkával.*GÁNÓCZY A: Episcopi M. Varad. I. 449. és 450. l. c. jegyz.

Ulászló király azonban oly államférfiut, mint János püspök, nehezen nélkülözhetett; de később a püspök sem idegenkedék tőle, hogy elhagyott, de jól ismert pályáján ismét érvényesitse képességeit. S a „volt váradi püspök,” mint János szerzetest ezentul nevezék, Ulászló politikájának épen ugy, mint előbb Mátyás királyénak első rangu tényezője lőn, csakhogy most Magyarország határain kivül, de nem kevesebb hatással ez ország sorsára.

Ama tárgyalásokat, melyek az Ulászló gyermekei s Miksa császár unokái közt kötendő házasságot czélozák, János püspök vette kezeibe s ő hozta létre 1506. márczius 20-án Német-Ujhelyben a szerződést, melylyel ama kettős, s eredményeiben ma is oly fontos házasságot megköté.*„Janus [János püspök] ad Caesarem profectus, omnia ex animi sententia perfecit.” ISTVÁNFI M: Hist. de rebus Ung. [Köln. 1622.] 55. l. – WENZEL G: II. Ulászló magyar és cseh királynak házasélete 1501–1506. Századok. 1877. évf. 835. l. csakhogy itt János [volt] váradi püspök neve helyett hibásan Thurzó Zsigmond, 1506-ban váradi püspök neve áll. – E szerződésre czéloz jövendőlésével VERANCSICS A: Összes munkái. II. 4–5. ll.

{321.} Es még kevéssel halála előtt is hiven szolgálta királyi urát. Midőn Ulászló 1508. auguszt. 10-én a cseh testvérek ellen rendeletet adott ki, ezt János püspök ellenjegyezte, mint a cseh országgyülésre küldött királyi követ.*Aláirása: „Frater Johannes episcopus olim Waradiensis manu propria subscripsit.” PALACKY F: Archiv Csesky. [1873.] VI. 393. l.

Életének utolsó napja 1509. junius 17-én érkezett el. Földi maradványait klastroma egyházában helyezték örök nyugalomra. Siremléke, mely a püspököt életnagyságban tünteti elő, ugyanazon egyház sekrestyéjében látható s a következő feliratot viseli:

„REVERENDUS IN XRO PATER FRATER JOHS QUAM EPPUS VARADIEN HIC TUMULATUS CUIUS ANIMA DEO VIVAT ANNO DNI DOO.” Ez utóbbi betük alatt, épen a fej felett: „OBV.”
Reverendus in Christo Pater, Frater Johannes quondam Episcopus Varadiensis hic tumulatus (Jacet) Cuius anima Deo vivat. Anno Domini DOO (?) Obivit.*SASINEK F: i. h. 132. l. kérdés azonban, hogy a felirat hiven van-e másolva? – Halála évét emliti az idézett prágai egyetemi anyakönyv eme lapszéli jegyzete: „Diem fali obiit Anno 1509, in mense Junio.”

Hozzátartozói közől keveset ismerünk. Testvére vagy rokona Miklós 1477-ben halt el;*Sirkövének felirata Felső-Austria Steyer városának par. egyházában: „Anno Domini MCCCCLXXVII. feria IV. post festum XI. millia Virginum obiit Nobilis Dominus Nicolans de Prostana, frater Reverendi Domini Joannis Episcopi Varadiensis et Comitis Bihoriensis. Hic est sepultus. Orate pro eo.” PRAY GY: Hierarchia Hung. II. 184. jegyz. – KERESZTURI J: Descript. Epp. et Capit. Varad. I. 290–1. ll. nővérétől, Dorottyától, ki egy morva nemeshez ment férjhez, származott unokaöcscse, János, kinek a püspök megszerezte Kunovicz birtokát s ki azután e birtokról irta nevét.*János püspök nővére eddig tekintélyes müvekben is mint Vuk szerb despota neje szerepel, de épen Dorottyának 1492-ben Olmützben kelt levele igazolja, hogy nemes Stwolowa-i Huta Venczel neje volt: „manzelka panose Waclava Hute ze Stwolowa.” PALACKY F: Archiv Csesky. [1873.] VI. 531. l. A sirig hive s barátja volt Szent-Lászlai Thúz Osvát zágrábi {322.} püspök, kit párisi s milanói követségéből visszajövet Zágrábban 1488. január 18-án meg is látogatott s ez alkalommal István blagai gróffal kibékitett.*GR. TELEKY J: Hunyadiak kora. XII. 390. l. Annak idejében 1472-ben tán Mátyás királylyal is ő békitette ki.

Váradi környezetéből Alattyány Miklós helyettespüspökén kivül, kit lemondásakor a váradi székeskáptalan prépostjává tett, csak még egyet ismerünk, Pesti Nagy Jánost, ki háznagyja volt.*Hazai okmánytár: II. 369. l.

A mellékelt hasonmás sajátkezü aláirását tünteti fel:

(Johannes Episcopus Waradiensis propria manu.*Azon véd- és daczszövetség levelén, melyet Corvin János herczeg, Dóczy Orbán egri, Pruisz János váradi, Ernusth Zsigmond pécsi és Bakocs Tamás győri püspökök, továbbá Báthory István erdélyi vajda, Frangepán Bertalan vránai perjel és Ráskay Balázs Budán 1490. aug 15-én egymással kötöttek. Budai orsz. levéltár kincst. oszt: D. L, 24770.