# XXIV. Torda város határának keleti része, Nagy-Gorgány, Nagy-Király rétje, Bojtorom, Száltelek-Pethlend községek emléke és azok nyomai. Kétágú tó, Csicsiri domb, Virágosvölgy, Tóbiás sirköve.

A tordai határ keleti részében a fennebb leirtakon kivül még más régi elpusztult faluk nyomaira és fekvőhelyeire is találunk. Ezek közt legkiválóbb figyelmet Bojtorom érdemel, de mielőtt ezen hajdani község fekvőhelyét s még ma is észlelhető maradványait bemutatnám, előtájékozás kedvéért azt megelőzőleg egy kissé körül kell irnom a tordai határban nevezetes helyet alkotó Bojtorom-patak völgyét.

A már fennebb bemutatott Kölyköd vidékén s annak hegykaraján hátul van egy hosszan elnyuló völgy, vigan csergedező csermelykével, mely a tordai határ szélén a bosi hegy tövében, az ugynevezett Nagy-Király rétjénél ered, illetőleg a még most is állami birtokot alkotó Nagy-Király rétje – hol most az állami bikatelep nyári legelő-helye és istállója van – nem egyéb, mint a Bojtorom patakának völgyfeje, mely az itten (Szamos és Aranyos közt) vizválasztót képező Pripor és Görcsös-Gorgány alján levő dús forrásokból ered s előbb délirányba haladva, a Nagy-Gorgány nevű hegynél (melynek túloldalán kezdődik a Virágosvölgy) nyugatra fordul s ezután délnyugat irányban haladva, pár órai folyás után szakad a Melegvölgynél az Uj-Torda közt lefutó Nagy-Sóspatakba.

A Bojtorom völgye nemcsak hosszúsága és termékenysége, hanem régi emlékeiért és természeti gazdagságáért is megérdemli kiváló figyelmünket. Kicsibe mult, hogy az országos nevezetességre nem tett szert; mert az Erdélyt átszelő keleti vasútnak az eredeti és helyes tervezet szerint Boosnál kellett volna a Szamos vizválasztóján – a mostaninál csekélyebb magasságban – átszállania és a Bojtorom völgyén lemennie a Nagy-Sóspatak völgyébe és azon le – a tordai sóaknák alagútját érintve – Tordára, a mikor a mellett, hogy e vasút csaknem egy mértfölddel rövidült és biztos szilárd talajon haladt volna, egyszersmind a nagy és virágzó iparral és nagy sómivelési képességgel biró Torda, mint e vidék kereskedelmi emporiuma, is bevonatott volna a vasút körébe.*Kapott ugyan Torda utólagosan egy Gyérestől kiágazó szárnyvasutat, ez azonban nem kárpótolja Tordát a vétkes mellőztetése miatt ért nagy veszteségekért. Azonban némely magánosok önzése a Virágosvölgy és Gyéres felé terelte azt, a mi a virágosvölgyi csuszamlások sok millió forintot felemésztett költségeiben boszulta meg magát.

Igy lett a Bojtorom völgye megfosztva a vasút általi nevezetessé tételtől. Azonban én emlékezetes helyeit igy is kiemelem.

A Bojtorom völgyén lefelé haladva mintegy félórányira – azon ponttól, hol nyugotirányt vesz – érjük a Kőkut nevű helyet, a mely ily nevét a völgy bal felén felbuzgó igen bővizű kőbe foglalt forrástól nyerte. Alább haladva, nemsokára a jobb parton érjük a Bojtorom kutját, egy nagy kőlapok közé fogott szintén erős forrást, melynek foglaló kövei és a mellette levő nagy kővályú a tordai római vár köveiből kerültek ide. E kutnál szakad jobb partilag be egy mellékvölgyület, vagyis a Bojtorom gödre, mely északra, utóbb északkeletre irányul. E mellékvölgy természeti gazdagsága által tünik ki, mert torkolatánál pala-bánya van, melynek köveit a vasút épitésekor nagy mennyiségben hordták a Virágosvölgybe, ezen mezőségi rétegekben, annak palás agyagjában alárendelten itt és máshelytt is fordulnak elő kékes-szürke vagy rozsda-sárgás finom szemű, csillamos-agyagos-márgás homokkő-táblák és világos-sárgás vagy fehér daczituffa-padok.

Fenn a völgyfőben két sósforrás is buzog fel, mely felett egy felelős sóőr őrködik. Mondják, hogy pár lábnyira a felszin alatt tömör só van, a mi azt látszik jelölni, hogy a sótelep Kolozs felől itt huzódik át Tordához.

De térjünk vissza a fővölgybe. A Bojtorom kútján alól szintén jobbpartilag egy kerekded hegy, a Templom bércze emelkedik. E hegy lankás nyugati oldalán van a városi méhes-kert, egy felügyelő lakházával és egy nagy raktárral, hová télre a méhkasokat szokták behelyezni; mert nyáron át a méhek künn vannak a szabadban nagyon primitiv módon elhelyezve. Kis földpadokon, néha azok nélkül is vannak a kasok sorjába rakva minden védfedél nélkül, a mit a mindenik kasra illesztett nádsapka helyettesit, a módosabbak legalább fakorláttal keritik méhes kerteiket, a kevésbé módosak minden kerités nélkül kirakják méhkasaikat a mezőre s talán éppen ezen költség nélküli egyszerű berendezés, meg a Bojtorom-völgy dús florája teszi azt, hogy a méhészet itt nagyon jövedelmez s kedvező években (mint pl. 1877.) a Bojtoromból 400 métermázsa mézet szállitottak Berlinbe.

A méhes-kert felett keletről emelkedő hegy oldalán mindenütt gödrök, régi házak pinczehelyei tűnnek fel, a hegynek egy lankáján 20 lépés hosszúságú ily bemélyedés a templom helyét jelöli. Innen pár évvel ezelőtt, a midőn a méhraktár épült, vagy nyolcz öl követ szedtek ki s ama nagy épület alapfalrakata egészen e templom köveiből készült. Mondják, s a maradványok kétségtelenné teszik, hogy itt hajdan egy Bojtorom nevű kis falucska feküdt, melynek lakói Tordára települtek, Tordáéhoz vivén saját határuk egész területét.

Alább, a magas Kamarástetőig felnyuló, mellékvölgyület szakad balpartilag a Bojtorom völgyébe, ezt Oltárvölgynek nevezik. Ily néven régi oklevelekben is feltaláljuk, nevét pedig a hagyomány abból származtatja, hogy szép oltárral diszes templom s a templom körül szintén Tordába olvadt kis falu lett volna.

És régi falu fekvőhelyét keresi a hagyomány az alább szintén balpartilag beszakadó Szelektelek völgyében, melynek fejét Szelektelektetőnek, az alján felbuzgó forrást Szelektelek kútjának, az annak lefolyása alkotta csermelykét Szelektelek-patakának hivják. A Szelektelek kútja tájékán levő gödrös talajt pedig faluhelyként jelölik, hol a hagyományok szerint Szelektelek vagy Száltelek nevű – Tordába olvadt kisded falu – feküdt volna.

Hogy Torda határa e részének ismerete kiegészitve legyen, még szükségesnek tartom a Nagy-Sóspatak völgyének áttekintését is. Fennebb érintém, hogy a Nagy-Sóspatak Uj-Torda keleti oldalán az akna alagutjánál levő kincstári épületek előtt elfolyva az Uj-Torda közepén beépitetlen maradt kertek és szántók közt halad a Rákospatakáig, melylyel a Szaniszló-utcza talán egyesül. Itt azonban csak vize egyesül, mert völgyülete már fennebb Uj-Torda legfelső végénél összefolyik a Rákospatak völgyével. A két völgyet elválasztó és a Dobogóval összefüggő hegyhátot Akasztó dombnak*Itt régen akasztófa állott. nevezik. Ennek elkülönitett teljesen önálló előfokát képezi a közvetlenül Uj-Torda felső végénél emelkedő Ujhegy, mely igen alkalmas lenne egy Tordát felülről jövő támadás ellen fedező erőd elhelyezésére. Most tetőlapját Uj-Torda köztemetője foglalja el, oldalait újabb időbeli szőlőültetmények boritják, honnan neve is származik.

A Nagy-Sóspatak termékeny völgyén felfelé haladja, legelőbb a baloldalról beszakadó Csorba völgyét érjük. Fennebb az ugynevezett magas hidon átszállva, az útas a jobbpartilag beömlő (Dobogóról lefolyó) Kesztyüspatakán halad át s csakhamar eléri a fővölgynek azon kitágulását, a melyet az itt beszakadó Bojtorom, az Ajton felől lefutó Melegvölgy patakának és a Dobogóról lefolyó Dancspatakának összefolyása alkot. Az ekként keletkezett tágas völgykatlant a Kétágútó foglalja el, mely nevét onnan kapta, hogy e tó nemcsak a fővölgy öblét tölté be, hanem a Bojtorom-patakhoz és a Melegvölgybe is benyulik egy-egy ága. E tó mesterségesen volt előállitva, akkor, a midőn a halászatra nagy súlyt fektettek az erdélyi részekben, minthogy a földbirtok egyik fő jövedelmi forrását ez képezte, különösen kedvelték a halat a papok s nem lehetetlen, hogy a kétágú tavat a Tordán levő számos pap és szerzetes-rend létesitette s hogy ez volt azon tó, a mely később Pinttava*Pogánynak lett adományozva. néven királyi adományozás tárgya volt, a mint alább okiratilag ismertetve lesz.

A Kétágú tó nagy munka eredménye; még most is ott van az egész völgyet átkaroló azon 15 öl hosszú dugás vagy gátlás, mely a völgy vizeit felfogva, e tónak létet adott. De Torda mostani lakói, a jó kaszálókra nagyobb súlyt fektetvén, mint a halra, a dugás átmetszésével lecsapolták azt s most csak egyes mélyebb helyein vannak nád és sátéval benőtt kisebb vizfoltok.

A Kétágú tó nyugati oldalán, ott hol a Dancspataka beszakad, egy önálló dombocska emelkedik, melyet Csicsiri-dombnak neveznek. E dombhoz törökkori hagyományokat köt a népmonda. Ott valamely Csicsiri nevű török hős vagy vezér lenne eltemetve, koporsójába helyezett roppant kinccsel. Mondják, hogy még most is sötét éjjeleken törökök szokták felkeresni e helyet, mikor a rejtett kincsből mindig visznek magukkal. Nem lehetetlen, hogy itt valamely hadjárat alkalmával elesett török van eltemetve s hogy azok a kincsért járó törökök dervisek lehettek, a kik, a mint tudjuk, a keresztény országokban elesett török hősöknek – mint hitvédőknek – sirjait meg szokták látogatni, mint ez Budán Gül-Baba sirjával is történik. A Csicsiri domb most szántás alatt levén, átalakult, de hogy ott ugyancsak volt valamely épitkezés, azt az eke vasa által fölvetett vastag cserép- és téglatöredékek bizonyitják.

A Csicsiri dombon felül a Dancspataka völgyét balról szegélyező (már Túr határába eső) dombhátot ma is Pethlendnek hivják, a hagyományok szerint itt feküdt hajdan egy tatárok által feldult Pethlend nevű falu, melynek lakói részben Túrra, részint Tordára huzódtak. E hagyományokat nemcsak a helynév, hanem még ma is látható épületnyomok igazolják. Túri Vas Antal úr hodályától délirányban pár száz lépésnyire – ott, hol a hegyhát a Dancspataka felé lejtősül – két nagyobb méretű bemélyedés tünik fel, melyek nagyobb szabású épületeknek fekvőhelyét jelölik. Egy alkalommal itt falrakatra, boltozott pinczékre is akadtak, melynek köveit kiszedték és a szomszédos hodályok épitésénél hasznositották. Még most is e mélyedésekben és azok környékén az eke vasa meszes köveket, tégladarabokat forgat ki, a szántóföldek tele vannak fekete és veres szinű vastag cserépdarabokkal, s régi emberi lakhelyek e legbiztosabb nyomjelzőivel. Ezek által igazolva van azon hagyomány, hogy Pethlend falu itten feküdt, valamint az is, hogy az egyik bemélyedés templomának fekvőhelyét látszik jelölni. Ide közel fakad fel a Butura kútja nevű forrás, a melynek kitünő vizéről azt mondja a nép, hogy azért oly jó és éltető, mert harangról isszák, harangról pedig azért isszák, mert tatárjáráskor (midőn Pethlend feldulatott) harangját e kútba rejtették el; s az most is ott van, mert azon varázsszót, melylyel ki lehetne venni, az utódok elfeledték. Fennebb egy sziklás helyet (Csipkés-tagban) Dancskövének neveznek, s ott hisznek eltemetettnek valamely Dancs nevű hőst, ki a törökökkel vivott csatában esett el, miután azoknak Pethlendet elhamvasztott vezérét, az alább elhantolt Csicsirit levágta. Mind e hagyományok arra látszanak mutatni, hogy e tájott törökökkel vivott csata folyt le. Különben Pethlend egykori lételére oklevéli adat is van. 1441-ből, midőn a Tordánál feküdt Szent-Miklós várát Ulászló Bogáthi Péternek adományozta, a beiktatásra kiküldött kolozsmonostori convent mellé kijelölt királyi emberek közül a többek közt pethlendi Éles Péter és Cháni (Csányi) István is emlittetik – a mint fennebb láttuk.

A Nagy-Sóspatak völgye a Kétágú tónál többfelé ágazik, illetőleg a Sóspatak neve itt megszünik, a fővölgy azonban Meleg- és Ajtoni-völgy név alatt még messze felnyulik egészen a Felek oldalában fekvő Ajtonig. A hol a Puszta-Csán felől lefolyó Norietu (iszapoló) patak völgye a Melegvölgybe betorkollik, ott van (még mindig Torda határán) a Csányi-tó. Ez is mesterséges gátlással alakittatott nagyobb terjedelmű tóvá. E tó mellett emelkedik keletre a Bojtorom hegyével összefüggő Hegyes, a hol ismét elpusztult falu templom és pinczehelyeit mutogatják. Most csak a talaj gödrösödése és a szétszórt tégla- és kőtöredékek mutatják az emberi épitkezés nyomait. Egy öreg hodályos és más öreg tordai emberek állitják, hogy az ő gyermekkorukban a templom falai még 4–5 láb magasságban fennállottak. Azt hiszem Sejtér nevű elpusztult falu fekhelye itt keresendő.

Csipkés Elek a Tordába beolvadt faluk közt emliti Sejtért. Hogy Torda mostani határának északi részében létezett ily nevű falu, arra oklevéli adat is van. Nevezetesen Nagy Lajos király rendeletére 1366-ik évben Torda és az othoni (ajtoni) nemesek birtokai közt határkijárás történvén, az erre vonatkozó oklevélben a többek közt előfordul Berchteteo (Bércztető) a Sóspatak fejénél, hol ezen régi határjegyet találták, mely Thur Chan (Puszta-Csán) és Sehtér közt vet határt.*Erről több lesz látható alább Torda város kiváltságlevele tárgyalásánál.

Ebből nemcsak az tünik ki, hogy Sehtér vagy Sejtér ekkor még falu, hanem az is, hogy Puszta-Csánnal határos község volt, a mi a Hegyesen való fekvését valószinűvé teszi, miután Csán határa ma is megközeliti a Kétágú tó azon részét, a mely a Hegyes irányában esik; de leginkább támogatja az emlitett oklevélnek a Sóspatak fejére vonatkozó kifejezése, mert a Sóspatak e tájon keletkezik.

Van egy másik Sejtérre vonatkozó igen fontos oklevél is, egy Nádassy vajda által 1411-ben elrendelt és jan. 13. (in oct. festi Epith.) végrehajtott határjárásnak oklevele, melyben előrebocsátván, hogy ő a fennjelölt napon Tordán vajdai széket tartván, megjelentek Pogán István tordai biró, Litterati Mátyás tordai jegyző, Zompol Gy. és Margithai Mátyás tordai esküdtek az egész város nevében; másfelől Cheh Imre, Mátyás Kelemen, Imre és Bálint reődi nemesek, közös akarattal a hosszas pert előidézett Sehtér praediumra nézve közös egyezségre léptek s a vajda ez egyezség alapján a határjelölést megtartotta. Az első határ kezdődik három halommal, egyik Othoné, másik Torda városáé (Civitasnak van irva), harmadik Boos-é. Innen északra a Torda-Kolozsvári közút mellett*Ebből kitünik, hogy az országút régen Thordáról Kolozsvárra a Nagy-Sóspatak völgyén és Rődön ment át. két határhalmot emeltek. Innen egy másik úton keletnek hajolva, egy régi határjegyet megújitottak. Innen ismét északra Bydiskuth nevű rét közepén két új határjegyet tettek, honnan mindig északra tartván a határjárók a Kezerótó orra, nevű helyhez értek el, hol ismét két új határhalmot, továbbá a Berch (Bércz) tetején ismét kettőt. Onnan a völgybe leszállva s a másik Berch felé északra menve két határjegyet, végre Zekelyuth (Székelyút) nevű közútnál ismét kettőt, a hol az érdekelt felek közti határ végződik, a nyugatra eső Boosé és a reödi nemeseké, a keletre eső Torda városáé.*Ered. Kolozsm. Conv. levélt. Fasc. sub Lit. T. No. 10. 1812-iki Transsumpt. Megvolt Torda város levéltárában.

Sehtér vagy Sejtér tehát ekkor már praedium volt, lakói 1366 és 1411 közt költöztek Tordára s velük együtt határuk is oda csatoltatott, a mi szükségessé tette a szomszédos Boos és Ajton községekkel való határjárást. Hogy Tordának a Rákospatak baloldalán levő határát egészen megismerjük, még pár szóval érintenem kell a Virágvölgyet és mellékvölgyeit.

A már Bojtorom völgye leirásánál emlitett Görcsös-Gorgánynál – melynek kifutványait szelik át a vasút alagutjai – van a vizválasztó a Szamos és az Aranyos közt, ennek déli oldalán kezdődik az Aranyosig lenyuló Virágosvölgy, mely mindkét oldali mellékvölgyeivel Torda határának kiegészitő részét alkotja s nagyszámú hodályaival és szerte-szét legelő nyájaival nagyon lakályos szinezettel bir.

Különben a Nagy-Gorgány e vidéknek legmagasabb csúcsa, melynek tetejéről az egész vidék áttekinthető. Tetőormán sir domborodik, melyről az ott legeltető pásztor a következő regét mesélte el. Egy nyáját a Gorgányon legeltető ajtoni pásztort az erős szélvihar meglepvén, ugy átáztatta, a hideg szél nedves ruháin át ugy megdermesztette, hogy az elkénytelenedett pásztor olyat kiáltott anyjának, hogy hozzon száraz kapczát és ruhát, hogy az meghallotta Ajtonba (pedig az van 2 mértföldnyire innen), de mire odaért, fiát halva találta, mert a nagy kiáltástól szive megszakadt s ugy temette ott el.

A két testvér Gorgány hosszú lánczolatából számos kis csermely buzog fel s termékeny kies völgyecskéken ömlik le a főgyüjtő lagunául szolgáló Virágosvölgybe. Ezek a Nagy-Labodás, Farkaslyuk, Vergutaré, Békás és Czondra Pál völgyületei. Ez utóbbiban sósforrások buzognak fel, melyek és az alább (tordai határon) fekvő csányi sóskút felett a Czondra Pál-völgyben lakó sóőrök őrködnek. Ezen alól következik mindig a jobboldalon Nagy-Hosszúvölgy és az ebbe szakadó Ördöngösvölgy, a Kamarástetőig kirugó Járai völgy, Bortosvölgy, Ádámvölgye és a Vaskapu völgye. A baloldalon a Város-verőfénye (Facza varásuluj), Gyilkoskút völgye,*Neve onnan eredt, mert itt régi időben rablók tanyáztak, a kik sok gyilkosságot követtek el. Labodásverőfénye, Őri völgy, Palaczkos, Kigyósvölgy és a Csányi-út völgye, a hol a nagy-csányi-út kimegy. E völgyeknek gyönyörű florája van, a melyről méltán nevezték el a fővölgyet Virágosvölgynek, mert e szénafüvek gazdag tarkasága meglepően szép s a legkülönbözőbb virágok nagy szinpompájában ragyogó kertjét találjuk ottan, a hol csak futólag tekintve is, feltaláljuk a Salviák legérdekesebb változatait, melyeknek milliói balzsamozzák az alkonyi szellőt, mig a naptól égetett agyagos dombok árvalánykái tövében szerényen huzódik meg a gyönyörű Iris humilis, a roppant mennyiségű török lóher vörös szőnyeggel vonja be a hegyoldalokat, mig a tavak partjain a lotusok s más vizi növények fonnak ragyogó pompájú szegélyzetet.

Meg kell még emlékeznem a Virágosvölgyi vasúti őrház mellett levő sirkőről, a mely a hagyomány szerint egy itt csatában elesett vezérnek lenne sirköve.

A nagyon hosszú és töredezett feliratból ennyit tudtam kibetüzni:

»Itt nyugszik az jó emlékezettel és erkölcsökkel
élt... az igaz Istennek és Jézusnak az
szent i...
Tobiás János megöletett teste, ki mikor élete ha-
lálára változott...
rablók kezében esvén, mezitelen hurczoltatván, ha-
lálos sebekkel tagolta... szülőinek és
kedves házastársának nagy keserűségére vére ki-
ontatván, megöletett, életének 30 esztendős ko-
rában die Septembris 4 1662.
Alól: Michael Kovács 1699.«

Még egy másik tragicus esetnek emlékét is fentartá a hagyomány, egy népes násznép gyászos esetét, mely a Virágostó jegén akarván átszállni, az beszakadt s a vőlegény menyasszonyával és az egész násznéppel odaveszett. A Virágostó hajdan igen nagy volt, ez is mesterséges dugással készült, most azonban lecsapoltatván, jelentéktelen tavacska lett belőle, melynek alsó részét – mint már fennebb előadtam – Péterlaki tónak nevezik. Különben a Virágosvölgy egész hosszában el volt árasztva a tavak hosszú lánczolatával, nem kevesebb mint 12 dugásnak találjuk ott most hatalmas félkör-gátonyait, melyek egykor mindmegannyi tónak voltak gátlásai, a mi arra mutat, hogy e tájt régen a halászat nagyban üzetett s ugy a mongol dúlás előtti Vizelmenttelek, mint a későbbi Peterlaka, a halászok telephelye volt. Most e dugások mind át vannak metszve s a tavak lecsapolva, nagyobb becse levén ma a jó kaszálóknak, mint a halas-tavaknak. A lecsapolt peterlaki terület egy része szántóknak osztatott ki és besánczoltatott, a mint kitetszik az 1757-iki statutumból, melyben kimondatik, hogy »A szántóknak felfogott péterlaki területen a szükséges sánczot mindenki a felosztás szerint csinálja és pásztorbért fizessen, kinek sáncza nem készül el, azé legyen a föld, ki helyette azt megcsinálja.« Torda város e szerint*Lásd ezen 1757-ben jun. 4-én hozott határozatot. Magyar törvényh. jogszabályai, kiadják Kolozsvári S. és Óvári Kelemen, I. 451. lap. közbirtokai felett teljes rendelkezési, sőt adományozási és visszavehetési joggal is birt, a mint alább azt tüzetesebben ki fogom mutatni. Különben a halászat nagyon virágzott a régi időben, sőt még a XVII. században is Tordán, a hol akkor a hal főtáplálkozási czikk volt, a minek folytán a halászat ott, ugy látszik, szervezett társulatot foglalkoztatott, a mint kitetszik az »Ordines et Const.« czimű gyüjteményből, a hol az évenkint bevezetett tisztújitások rovatában mindenütt ott találunk két tóbirót és azok mellett még az álló tavak felügyelőit (provisores stagnorum), tehát négy felügyelője volt a halászoknak, a mi egymagában is a halászatnak nagy terjedtségére mutat.

A Virágosvölgyből két út vonul Tordára, egyik a Nagy-Hosszúvölgyön a Bojtorom völgyébe és a Szekercés nevű hegyélen le Uj-Tordába, a másik az Ádám völgyén fel a Virágos- és Szent János völgye közti termékeny fensikra és a Szent János-csorgó mellett a Bánya völgyén át Ó-Tordára.