# A Garcsin völgye, mint ismeretlen határszéli szoros.

A Barczát körülölelő havasok egész gyürüzetét be kivánom mutatni, már pedig azok ismertetése hiányos lenne, ha a Hosszúfalu felső végénél nyiló Garcsin vagy Kis-Tatrang völgyének ismertetését mellőzném; leirom azt röviden, hogy az által az útast annak megtekintésére ösztönözzem, mivel az arra valóban méltó, mert a torkolatjánál igénytelennek tetsző völgy odább havastáji szorosaink legszebbikének egyikévé fejlődik ki, oly szép tájakkal, melyek a félnapot igénybe vevő kirándulásnál gazdagon jutalmazzák az útast*E kirándulást legczélszerüben lóháton tehetni meg, mert a szekérút nagyon rosz, gyalog pedig a hidnélküli vizeken áthatolni nagyon bajos.. A Garcsin völgye Fürészmező felső végétől*Fürészmező felső részének nehány háza a Garcsin völgyében fekszik, itt szántóföldek is vannak, nagyon kis térre szoritva, mert fennebb a vidék köves volta az ekét számüzi onnan. délirányba nyomul be a határszéli Kárpátok közé, s az ó-sánczi és tömösi szorosok közti havastömbnek fő vizcsatornáját képezvén, mindenütt párhuzamosan halad a tömösi szorossal, melytől csak a Nagy-Kőhavas hatalmas sziklafala választja el. Völgyfeje a határszéli Tót Pálnál (Paltin) van, mely körülbelül a tömösi szoros végpontján levő Prediállal esik egy vonalba, s melynek északi oldalából a Garcsin, nyugati oldalából a Száraz-Tömös, déli oldalából a Pravodába szakadó Verespatak ered. A Garcsin völgye e szerint nem valamely jelentőtlen kis völgyecske, hanem egyike a hon határáig kinyuló határszéli szorosainknak, melyen az itt felvonuló széna-úton Oláhországba lehet kijutni; s igy azt mint eddig ismeretlent, Garcsin szoros néven befoglalom határszéli szorosaink közé.

A Garcsin-szoros torkolatjánál igénytelen és kevest igérő; a tekintélyes, áradásaikor gyakran veszélyes folyam mély-széles medre csaknem az egész völgyet elfoglalja, az összetorlott szikladarabok, az összekuszált fatörzsek a rombolásnak szomorú képét tárják fel; olyan e meder, mint ha a titánok harczterét szemlélnők, s valóban titán is az ily szilaj, féket nem ismerő, gátot nem tűrő havasi folyam, mely harczra kel a természettel és az emberrel; mely itt a havasok közt – hol ő az úr – kedvére kitombolja magát, tör, bont, ront, hogy majd midőn az emberlakta polgárosodott vidékre lejut, ott megülepedett állapotban jelenhessék meg, termékenyitő hivatását kellőleg betöltendő. A Garcsin itt még szenvedélyességének első stádiumában van, s miként ő vad-szilaj, ugy környezet is hasonló. Völgyszegélyző hegyei erdőékeiktől fosztottan, kopár ridegen merednek fel, félelmes mély árkok és szakadásoktól átszaggatva, s igy e vidék első behatása nyomasztó, a környezet egyhangú és dísztelen, mintha hatást vadászólag akarná az ellentétek által hatva, a havasok odább levő bűbájos panorámájának nagyszerüségét fokozni. Ily jellegű vidéken haladva negyed óra alatt értünk el azon roppant kőgátláshoz, melylyel a Garcsin vize egy részét kiszakitva, – mint fennebb emlitém – Hermány felé vezették el a hétfalusiak. Óriási munka volt ez, melylyel az ember a természet eredeti akaratján diadalmaskodni, annak törvényeit megváltoztatni erőlködött; de gyengesége itt is bebizonyult, mert bár mily szilárd, bár mily bámulatos volt is a faragott szikladarabokból egybealkotott cyklopsi mű, s bár több századon át fékezte és irányozta a viz folyását*Hogy e gátlás régi munka, mutatja az, hogy a négy falu hosszasan perlekedvén a Garcsin rétje felett, 1642-ben a brassói főbiró előtt ugy bekültek ki és egyeztek meg, hogy nevezett rét a Kis-Tatrangon levő gátig legyen Hosszúfalué, azon felül pedig Csernátfalu, Türkös és Bácsfalué, a bekeritet kaszálók mostani birtokosaik kezén maradván, bármely falusiak legyenek is azok, s végre, hogy mindenik falu tartozik úthelyet engedni a másiknak. Ezen magyar szövegű érdekes okmány közölve van egészen. „Czáfolata a brassói városi közönség által a hajdani törcsvári urad. jogi állap.” kiadta Pávai V. Elek, Kolozsv. 1873. 33–34. lapj. a havas szilaj szülöttje, a féktelen Garcsin harczra kelt, s 1871-ben ellene áradván, addig döngette szikla és fatörzsekből alkotott faltörő kosaival, mignem a büszke mű egybeomlott, elsodortatott, helyén pedig oly mély meder támadt, hogy nagyon kétséges, ha a folyamteremtő gátlás isméti helyreállitása lehetséges fog-e lenni?

A vidék itt már kezd egyhanguságából kibontakozni, az eddig kopár előhegyek által fedett havasok előtérbe lépnek, s feltárják változatos szépségük megdöbbentő nagyszerűségét; ott emelkedik a nyugati oldalon a Nagy-Kőhavas égre meredő sziklatornyaival, mig a völgy keleti túl oldalát az erdő koszorús Arapa bércze szegélyezi, melynek tetején a gulya csúcs idomú Rencze lövel fel a hegynek felhőkethasgató szarvaként, a háttérben pedig a fennhéjázó Tót Pál emeli fel százezredes, mély redőkkel bevont kopasz homlokát. E büszke havasok keretelik be a világ zajától távol eső völgyet; e havasok mély öbleiből rohannak alá a Garcsin keblébe siető számos kristály csermelyek, melyek közül fölemlitem a völgy alsó részén a jobb partilag beszakadó Renczevizét, Giróvölgy vizét, és a baloldalon Detrepatakát, Mozsárpatakát*Ily neve alkalmasint onnan eredt, mert az a Nagykőhavasnak egy köridomu – tehát mozsáralaku szikla kebléből törtet le Jeremiásnak nevezett hegy alján.. A Detrepataka a puszta fölemlitésnél többre érdemes, mert Garcsinba szakadásától pár száz lépésnyire meder szélén, ásványos források buzognak fel, melyeket a lakosok Büdös forrásnak neveznek, mivel azok szagjuk által már messziről elárult dús kéntartalommal birnak. Ezek alkalmasint egy természetüek lehetnek az ó-sánczi szoros Felső Hidegvölgyében levő kénes forrásokkal; nem lehet tudni, hogy minő gyógykincset rejtenek e források, mert vegybontva s tudományosan megvizsgálva, sőt még csak felemlitve se voltak soha.

A Mozsár-patakán felül, Fürészmezőtől egy jó órai távolságra a Garcsin völgye kiszélesedik, partjain egy havasi községnek fekhelyül kinálkozó, szép térség terül el, buja tenyészetű bekeritett kaszálókkal. A Garcsin itt két ágra oszlik, az eredeti déli irányból társfolyója a Kiság törtett le, mig maga a Garcsin mindenütt a Nagykőhavas alján folyva délnyugatra kanyarodik. A kettőnek völgyét a közbeékelt Andir bércze*Vajjon e név nem ered-e az ős székelyeknél használt Zandir-ból, melynek emlékét Zándirhám-ba örökíte a Székely krónika. választja el, melynek erdőkoszorús bérczéle fölött a Tót Pál tenyészet nélküli roppant csúcsa emelkedik az ég felhői közé, mint óriások templomának hatalmas kupolája. A vizoszlás e helye mutatja fel a Garcsin szorosnak fénypontját, mert a szép nevű Andirbércz s maga a Tót Pál is eltörpül, háttérbe szorul a Nagy-Kőhavas mellett, a mely a völgy nyugati oldalán egész hosszában, és egész magasságában, tetejétől aljáig tünik fel, eddig még nem látott keleti oldalának csodás és megdöbbentően nagyszerű szépségeit tárva fel a szemlélő előtt. Nekem ugy tetszik, hogy a Nagy-Kőhavas ezen ismeretlen oldaláról tekintve, sokkal szebb mint az eddig látott északi és nyugati oldalról nézve, mert mig ugy Hétfalu (északi) mint a tömösi szoros (nyugati) felől lépcsőleges előhegyek zsámolyáról emelkednek fel fenyves rengetegek közé fészkelt sziklaormai, addig a Garcsinra néző keleti oldala minden előhegyek nélkül függélyesen tornyosodik fel, mint egy megkövesült isteni gondolat. S ne döbbenne-e meg a parányi ember, a ki ezen 6000 láb magas sziklafalnak lábainál állva, tekintetével alig mer fölemelkedni azon roppant csompókig (sziklaszálak), melyekbe gyakran belebotlanak az ég felhői is; de minő varászlatszerüen szépek azok, a száz meg százféle alakban idomuló sziklaszálak, a melyek a fenyvesek tengeréből mint csodás ezüst tornyok lövelnek fel; minő nagyszerüek azok a roppant sziklagerinczek, melyek mint a havas sörényei festődnek le az ég azur lapján. Oh e látványnyal eltelni, annak szépségeit mind kiaknázni alig lehetséges, órákig bámultam azt, s midőn végre el kelle tőle válnom, szerettem volna a szemléletet elől kezdeni, mert a természet barátja oly hévvel tud egy szép, egy nagyszerű vidékhez ragaszkodni, mint a szerető sziv-választottjához; a havasok szülöttjének a hegyek roppantottsága előtt való lelkesedésénél, a hegyvidékhez való ragaszkodásánál bizonyos lélektani okoknak kell működni; azt hiszem, hogy azért tapad oly előszeretettel a sziklák végtelen tömegéhez, mert a szabadság jelképeinek tekintve azokkal azonositja. Innen van talán, hogy minden havastáji nép szabadságszerető szokott lenni, s nem egy könnyen tud havasaitól, melyekbe a szabadság fogalmát mintegy eszményité, megválni, vagy ha megválni kénytelen is, a havas utáni vágy nála azonos a honvágy gyötrő érzetével. Oh mily sokszor tépte 15 évi hontalanságom korában ez érzés keblemet s valahányszor a honvágy szivem fájdalmát felrázta, mindannyiszor feltüntek lelki szemeim előtt a székely bérczek bűbájos képletei. Én akkor elérhetleneknek, tiltott édennek hittem azokat. Áldott legyen sorsom, a mely visszavezetett e szent bérczek közé, a mely megvédett attól, hogy hamvaim idegen föld porával vegyüljenek össze. Most itt vagyok a hatalmas bérczek által körülölelt és védett hazában, hol ezután élni és halni kivánok. De bár mily bajos is az e látványtól való megválás, tovább kell haladnunk, hogy a Garcsin felső völgyének szépségeit, ha csak futólagosan is, megtekinthessük; mellőzve tehát a jelentőtlenebb Kiságot, a Garcsin sziklák közé szoritott völgyén hatolunk fölfelé, hol minden lépten-nyomon meglepőbbnél meglepőbb tájak merülnek fel. A Nagykőhavas alól fenyves nőtte, felül kopasz oldala falmeredeken emelkedik fel félelmes magasságig; minden fordulatnál, minden völgynyilatnál*Az itt Garcsinba szakadó jelentékenyebb mellékfolyók jobbról: Előhegyvize, Szénhegypataka, Medves pataka; balról a Henkel hegy pataka., e havasnak egy bűbájos részlete tünik fel, melyet az egész nagyszerüségének összeségében észre nem vettünk. A juramészkő havasok finomul kicsipkézett ormaikkal olyanok, mint valamely nagyszerű goth dom, melyet ha ösznagyszerüségében megbámultunk s kezdjük részletszépségeit bonczolgatni, minden kapuzatban, minden ablakdíszművezetben, minden párkányzatban, minden díszletezésben tudunk egyes remek műalkotást felfedezni, ugy a mészkő-havasoknál is, a midőn azt órákig elnéztük, midőn annak minden egyes pontján legeltetők szemeinket, mikor azt elvégre megközelitjük, uj meg uj addig észre nem vett részleteket fedezünk fel, melyek az egésztől és a többitől elvontan egy-magukban is kiérdemlik bámulatunkat. De ki tudná a két óra hosszúságú felső Garcsinvölgynek minden lépten váltakozó szépségeit leirni, csak a közvetlen szemlélet tudja annak fogalmát adni, csak a megtekintés képes egy fogékony kedélyre azt a lélekemelő behatást gyakorolni, mint a minőt reám gyakorolt az. A völgy mind fennebb emelkedik, egészen az Andir-bércz éleig, hol egyfelől a Garcsin, túl pedig a Száraz-Tömös forrásfeje van. E vizválasztónál van a határszél, itt vonul át egy tiltott csempész-ösvény a havas-túli tartományba. Sokkal bajosabb a tömösi szorosba való átjutás, mert a válaszfalat alkotó Nagykőhavas oly meredek, hogy csak a merész röptű kőszáli sas tud azon átrepülni, és mégis van egy közlekedési vonal: a régi Cordonösvény, melyen 1848 előtt a székely határőrök, kik a Barczaság négy szorosa felett őrködtek, az Andir-bérczén levő cordon-háztól a tömösi vámhoz szoktak volt átjárni. Ez ösvény mindenütt a sziklák gerinczein halad, egy helyt azonban több száz lábnyi mélységhez jut, melyen emberileg lehatolni lehetlennek tetszik; és még is leszálltak a mi székelyeink, s leszállnak most is a nyomdokaikat követő hétfalusi vadászok egy a sziklafal mellett felmagasuló fenyőfán, melynek sziklához tapadó ágait lépcsőzetnek használják. Itt e havas tájon minden nagyszerű, még a nehézségeket is nagyszerű merészséggel győzik le az emberek.

Im rövid vázlatos leirása az eddig figyelemre nem méltatott Garcsin szorosának, mely az alpi tájakban oly gazdag Barczaságon is méltán meg fog mindenkit lepni; mert bár mily szépek is a Barczáról kivezető többi szorosok, bár mily nagyszerüek legyenek is az azokat bekeretelő havasok, a Garcsin völgye bizonnyal nem fog ezek mellett elhomályosodni és háttérbe szorulni, s azért a Hétfaluban megforduló útasnak lelkiismeretesen merem a garcsini kirándulást ajánlani, mely az ismeretlenség varázsával készit számára kellemes meglepetéseket.

Visszatérve Hétfaluba, ismét bemerültünk a határszéli Kárpátok közé, és bemerültünk leginkább Hétfalu érdekében, hogy annak egész területét bevonjuk ismeretünk körébe. Hétfalu, mely lételét a honvédelem kötelezettségének köszönheti, akként helyezkedett el, hogy a Barczaság keleti és déli oldalán nyiló négy határszéli szoros felett őrködhessék. E szorosok közül már leirtunk hármat: a Bodzát, Ó-sánczot és a Garcsin szorosát; még hátra van a negyedik: a tömösi szoros, mely nem csak a védelmi kötelezettségnél fogva, hanem területileg is a hétfalu egyikéhez: Bácsfaluhoz tartozik, s azért annak ismertetését jogosan illeszthetjük be Hétfalu leirásának keretébe. Egy búcsulátogatással tiszteljük meg tehát a Hétfalut, hogy a legszélről eső Bácsfaluból a közelében levő tömösi szorosba térjünk be.