# 60. Kossuth utasítása, Jeszenák János báró nyitrai kormánybiztosnak+

Debrecen, 1849. január 17.

Főispán úrnak folyó hó 7-éről kelt hivatalos levelében foglalt panaszainak nagy része a vidék fedezetlenségére vonatkozik.

Ebből eredő aggodalma főispán úrnak Görgey* tábornok odavonulása által oly nagy mértékben lőn megszüntetve, miképp csak adja Isten, hogy ezen oly nagy mértékben tudtomon kívül történt erőodafordításnak a haza kárát ne vallja!

Mi egyébiránt erőösszpontosításról rendelkezénk, mert csak ez mentheti meg a hazát, ez teheti a nemzetet azon karba, hogy főispán úr szenvedett anyagi áldozatai is kármentesíttessenek, s rendíthetlen hazafisága a hazától méltányolást nyerjen.

Az itten általunk összpontosított erő azonban sikert csak akkor fog aratni, ha a hazának hű népe készen áll a fegyveres erőt tömegével támogatni. Ez ismét csak úgy történhetik, ha a hazának hű fiai, kik a népre hazafiúi lelkesültségük s tekintélyük által hatni hivatvák, felmagasulva a kísértések között, a haza szabadságáérti áldozatkészségünket tetőpontra fokozva, a népet kitűrésre buzdítják, azzal megértetik, mi vár reá, ha összeszedett erővel az ellenség megsemmisítését elő nem segítendi.

A férfi, kinek keblében a szabadság érzete honol, s ki éppen ezért érti, mi a rabszolgaság nyomora, a vész közepette leghatalmasabb. Főispán úrnak szent ügyünk melletti eddigi ernyedetlen buzgalma azon meggyőződésre vezette a kormányt, miképp éppen most fogja megfeszíteni hazafiúságának minden erejét, s nem hagyand mulasztva semmit, mi a nép lelkesítésére – kitűrésére – e hatalmas nagy tömegbe összeolvadására vezethet.

Ezt várja főispán úrtól a nemzet és a kormány.

A kormány ismeri kötelességét a haza iránt, s annak teljesítésében Budapest elvesztése nem teszen, nem tehet különbséget.

Számítunk önökre a szerencsétlenségben is – önökre, kik a március szabadság diadalívének építéséhez saját kezűleg járultak, miszerint tudnak tűrni és áldozni, midőn egy építményt védeni kell; a megvédés, megtartás diadalához csak soha nem csüggedő kitűrés vezethet.

Mik legyenek a nemzetgyűlés határozatai s a kormánynak ez idő szerinti intézkedései, az idezárt mellékletből* megértendi főispán úr, megvárja a nemzet hazafiúságától, hogy azoknak sikert eszközöljön. Tessék azokat a szomszéd Komárom, Pozsony, Trencsén megye s város és Szakolcának is megküldeni, és tessék hasonló értelmű proklamációkkal a népet felvilágosítva buzdítani.

Hallom, hogy Görgey* valami proklamációt adott ki, mintegy a kormány ellen intézettet – ez botrány, több mint botrány lenne, annyival inkább, mert amit tartalmáról hallok, valótlanságot foglal magában, örökös retirádáját a kormányra meri róvni, holott a kormány mindig ellenkezőt parancsolt. Szerezzen magának főispán úr bizonyos tudomást, de óvatosan kell eljárni, tévedéseket inkább kiegyenlíteni kell iparkodni, mintsem szakadás történjék kormány és sereg között*. Én a hazáért mindent felejteni tudnék, még azt is, hogy ember, kinek a haza megmentése tehetségét adtam kezébe nagy bizalommal, engem sárral dobáljon – csak a hazát mentse meg. Legyen szíves főispán úr engem az ottani történtekről értesíteni, különösen pedig a sereg szelleméről.

A kért pénzek iránt* jelenben lehetetlen intézkednünk. Egy részét már utalványoztuk előbb, de a budapesti katasztrófa pénzügyekben zavart okozott, az átszállítás Pestről Debrecenbe bankógyárunkban nagy akadályokat idézett elő, ezeket rögtön megszüntetni nem lehet, s azért, míg rendbe nem jövünk, a legszükségesebbek fedezésére kell szorítkoznunk.

Hozzák meg addig a kármentesítendők a várakozás áldozatát, és legyenek meggyőzve s bizalommal a nemzetgyűlés s a kormány iránt, miképp mihelyt lehetend, legfőbb gondja leszen a kormánynak azt teljesíteni.

Ha hazánk lesz – mindenünk lesz; meg kell mentenünk – vagy inkább újból kell megszereznünk hazánk szent földét, mikint az őseink megszerzék. E nagy munka elébb minden kart igénybe vesz, mely bírja magát, feltétlen áldozatrakészséget vár, de ha meghozta a nép nagy áldozatát, a megmentett hazának jutalma is nagyszerű leend. Tudósításait gyakran elvárom.