Mátyás, Hunyadi Jánosnak és Szilágyi Erzsébetnek fia, született Kolosváratt Erdélyben, 1443. mart. 27-dikén reggel három órakor. Ezt így jegyzette fel Heltai, akinek inkább hihetünk és hiszünk is, mint akármely idegennek. Mátyás maga 1469-dikben költ levelében írta: „Favente divina clementia in eadem civitate nostra Coloswar feliciter nati sumus. [Isten kegyelmével a mi Kolozsvárunkban szerencsésen megszülettünk] In tab. urb. Coloswar. Edea Observ. 136.” „Szüléi, úgymond Galeotx, e gyermekről nagy reménységet vőnek, és őtet igen gondosan nevelék mind a széptudományokban, mind a jó erkölcsökben, hogy üdővel országot nyerhetne”. Galeotx akkor írta ezt, midőn már király vala Mátyás: ami későbben megtörtént, azt fogta a szülékre. Hunyadi János, ki, amint tudva vagyon, ifjú Lászlóért annyit izzadott, nem azért taníttatá fiát, hogy azután országot nyerhetne, (jóllehet, ha az isteni gondviselésnek úgy tetszett, miért nem készíthette volna nagy reménységei fiát arra, amire utóbb eljutott?); hanem hogy ő nálánál, ki írástudatlan volt, könnyebben szolgálhatna a hazának, a királynak. A gonosz irígyek, kik a fényes erkölcsökre egyenesen soha nem nézhetnek, eleget törtek Hunyadi Jánosra; de ez a nagy ember igaz hazafiúságában élete fogytáig megmaradott. Állhatatosságának dücsősége kedves emlékezetben vagyon és leszen minden nemesebb lelkeknél.

Galeotx: „ad futuri regni adaptionem”. [az eljövendő királyságra való alkalmassá tétel végett] Erre Pray Hist. R. Írta: „Sed hoc encomio Joannem Hunyiadem affectatae tyrannidis quam ei aemuli objecerant, manifeste incusat”. [Azonban ez a magasztalás Hunyadi Jánost nyilván vádolja az egyeduralomra való vágyakozással, amit neki vetélytársai szemére vetettek.] És egyébre nem teszi figyelmessé az olvasót! valamint, midőn p. 384. b. Liszthi János, győri püspöknek Észrevételeiből, amelyekben Bonfiniusra tett vala, említi: „Cum precibus Szilágyi a sorore pecunias habere non posset, baculo extorsit”. [Amikor Szilágyi nővérétől könyörgéssel nem tudott pénzt szerezni, bottal csikarta ki.]